печерський районний суд міста києва
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 травня 2019 року м. Київ

Печерський районний суд м. Києва у складі:

головуючого - судді Матійчук Г. О.,

за участю секретаря судового засідання - Саницької Б. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві цивільну справу в порядку окремого провадження за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту смерті на тимчасово окупованій території України,

заінтересована особа - Печерський районний у м. Києві відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у м. Києві,

установив:

14 травня 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про встановлення факту смерті діда ОСОБА_2 на тимчасово окупованій території України.

На підтвердження заяви вказує, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер його дід - ОСОБА_2 , про що Відділом записів актів цивільного стану Антрацитівського міськрайонного управління юстиції видано свідоцтво про смерть серії НОМЕР_1 .

Печерським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану відмовлено у здійсненні державної реєстрації смерті ОСОБА_2 , оскільки, для підтвердження факту смерті особи пред`явлено документ, виданий на території, де органи держаної влади України тимчасово не здійснюють повноваження. Встановлення факту смерті ОСОБА_2 необхідно заявнику для отримання свідоцтва про смерть.

В судове засідання учасники справи не з`явилися, належним чином повідомлялися про час та місце розгляду клопотання. Причини неявки суду невідомі.

Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України в зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Дослідивши та проаналізувавши всі докази зібрані по справі, суд вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав.

У відповідності до п. 8 ч. 1 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті.

Згідно із ч. 1 ст. 317 ЦПК України заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України.

Встановлено, що ОСОБА_1 є онуком ОСОБА_2 , що підтверджується копією свідоцтва про народження заявника серії НОМЕР_2 , де матір`ю вказано ОСОБА_3 , зміна дошлюбного прізвища матері заявниці з « ОСОБА_4 » на « ОСОБА_5 » підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_3 , із свідоцтва про народження останньої серії НОМЕР_4 вбачається, що її батьком є ОСОБА_2 .

Як вбачається із свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 виданого 21 лютого 2019 року Відділом записів актів цивільного стану Антрацитівського міськрайонного управління юстиції, ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 в смт. Крепенський, м. Антрацит, Луганська область.

Печерським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану відмовлено у здійсненні державної реєстрації смерті ОСОБА_2 , оскільки, для підтвердження факту смерті особи пред`явлено документ, виданий на території, де органи держаної влади України тимчасово не здійснюють повноваження.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст.17 Закону України "Про державну реєстрацію актів цивільного стану", державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: 1) документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров`я або судово-медичною установою; 2) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою.

Відповідно до роз`яснень, даних в п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суд встановлює факт смерті особи за умови підтвердження доказами, що ця подія мала місце у певний час та за певних обставин.

За положеннями ч. 2, 3 ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків.

Проте, оцінюючи надані заявником документи про смерть, суд виходить з того, що смерть особи є юридичним фактом, що має наслідком припинення, зміну та виникнення багатьох правовідносин, а тому має безпосереднє значення для реалізації різними особами своїх прав.

Відповідно до ст.ст. 3, 8, 9 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави, а чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Стосовно окупованих територій у практиці Міжнародного суду ООН сформульовані так звані «намібійські винятки»: документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян. Так, у Консультативному висновку Міжнародного суду ООН від 21 червня 1971 року «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» зазначено, що держави - члени ООН зобов`язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але «у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів».

Таким чином, суд вважає можливим застосувати названі загальні принципи («Намібійські винятки»), сформульовані в рішеннях Міжнародного суду ООН та Європейського суду з прав людини, в контексті оцінки документів про смерть особи, виданих закладами, що знаходяться на окупованій території, як доказів, оскільки суд розуміє, що можливості збору доказів смерті особи на окупованій території можуть бути істотно обмеженими, у той час як встановлення цього факту має істотне значення для реалізації цілої низки прав людини, включаючи право власності (спадкування), право на повагу до приватного та сімейного життя тощо. Крім того, чинним законодавством не передбачено іншого порядку його встановлення.

Встановлення факту смерті ОСОБА_2 необхідно заявнику для отримання свідоцтва про смерть.

У відповідності з ч. ч. 3, 4 ст. 49 ЦК України державній реєстрації підлягають народження фізичної особи та її походження, громадянство, шлюб, розірвання шлюбу у випадках, передбачених законом, зміна імені, смерть. Реєстрація актів цивільного стану провадиться відповідно до закону. Народження фізичної особи та її походження, усиновлення, позбавлення та поновлення батьківських прав, шлюб, розірвання шлюбу, зміна імені, смерть підлягають обов`язковому внесенню до Державного реєстру актів цивільного стану громадян в органах юстиції в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про обґрунтованість заяви ОСОБА_1 та вважає можливим встановити факт смерті ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Керуючись ст. ст. 293, 315, 317 ЦПК України, суд

ухвалив:

Заяву ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП - НОМЕР_5 (адреса: АДРЕСА_1 ) про встановлення факту смерті на тимчасово окупованій території України - задовольнити.

Встановити факт смерті ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 у віці 84 роки, місце смерті: смт. Крепенський, м. Антрацит, Луганська область, Україна.

Відповідно до ч. 4 ст. 317 ЦПК України, допустити рішення суду до негайного виконання.

Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на подання заяви про апеляційне оскарження, якщо її не було подано.

Оскарження рішення суду не зупиняє його виконання.

Суддя Печерського районного

суду м. Києва Г. О. Матійчук