Справа № 130/495/18
Провадження № 22-ц/801/465/2019
Головуючий у суді 1-ї інстанції Сенько Л. Ю.
Доповідач:Ковальчук О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 березня 2019 рокуСправа № 130/495/18м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Ковальчука О.В.,

суддів : Сала Т. Б., Шемети Т. М.

за участі секретаря Кирилюк Л. М.

розглянувши цивільну справу за заявою ОСОБА_3, заінтересована особа - Жмеринська міська рада Вінницької області, про встановлення факту родинних відносин та встановлення факту постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини,

за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області, ухвалене у цій справі 04 грудня 2018 року у м. Жмеринці суддею цього суду Сенько Л. Ю., дати складанням повного тексту рішення не відомо,

В С Т А Н О В И В:

В березні 2018 року ОСОБА_3, в інтересах якої діє ОСОБА_4, звернулася до суду із заявою про встановлення факту родинних відносин та встановлення факту постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, мотивуючи тим, що заявниця на час відкриття спадщини постійно проживала без реєстрації по АДРЕСА_2 зі своєю рідною сестрою - ОСОБА_5, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 року в м. Жмеринка, Вінницької області

Встановлення зазначених юридичних фактів необхідно заявниці як спадкоємиці другої черги за законом для реалізації спадкових прав після смерті сестри ОСОБА_5 Крім ОСОБА_3 інших спадкоємців першої, другої черги за законом та за правом представлення після смерті спадкодавця немає. Син ОСОБА_5 - ОСОБА_6, помер ІНФОРМАЦІЯ_3 року, а дітей у нього не було.

Після смерті ОСОБА_5 відкрилася спадщина, що складається з: 2/3 частини житлового будинку та земельної ділянки площею 0,0609 га, які розташовані по АДРЕСА_2

В липні 2017 року ОСОБА_3 звернулася до Жмеринської районної державної нотаріальної контори щодо отримання свідоцтва про право на спадщину за законом на вищезазначене спадкове майно, проте їй було відмовлено у видачі таких у зв'язку з пропуском строку для прийняття спадщини та відсутністю доказів родинних зав'язків зі спадкодавцем.

Пославшись на вказані обставини заявниця просила суд встановити факт, що ОСОБА_5, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 року, дійсно є рідною сестрою ОСОБА_3, та встановити факт, що ОСОБА_3. постійно проживала на час відкриття спадщини по АДРЕСА_2 разом зі спадкодавцем - ОСОБА_5, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 року.

Рішенням Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 04 грудня 2018 року заяву задоволено частково, встановлено факт, що ОСОБА_5, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 року в м. Жмеринка Вінницької області дійсно являється рідною сестрою ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. В іншій частині заяви відмовлено.

Не погодившись із ухваленим рішенням в частині вимог, у задоволенні яких відмовлено, заявник, посилаючись на його необґрунтованість, неповне з'ясування судом обставин, які мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права, в апеляційній скарзі просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким повністю задовольнити заяву та встановити факт постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Відзив на апеляційну скаргу не надійшов.

З мотивів та доводів апеляційної скарги вбачається, що рішення суду першої інстанції у частині задоволених вимог заявником не оскаржується, а тому відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України у цій частині апеляційним судом не перевіряється щодо його законності та обґрунтованості.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повного і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Однак, рішення суду в оскаржуваній частині цим вимогам у повній мірі не відповідає, тому апеляційний суд з огляду на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України, перевіривши його законність і обґрунтованість у межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити з таких підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з положеннями ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч. 7 ст. 19 ЦПК України окреме провадження призначене для розгляду справ про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов для здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Частиною 2 ст. 315 ЦПК України передбачено, що у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Згідно з ч. 1 ст. 319 ЦПК України у рішенні суду повинно бути зазначено відомості про факт, встановлений судом, мету його встановлення, а також докази, на підставі яких суд установив цей факт.

Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1, виданого 07 вересня 2007 року, ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 року у м. Жмеринці Вінницької області (а. с. 15).

Згідно з Державним актом на право приватної власності на землю серії ВН від 24 березня 1994 року, зареєстрованим в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за НОМЕР_2, ОСОБА_5 передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,0609 га, розташовану по АДРЕСА_2 для обслуговування житлового будинку (а. с. 19).

У технічному паспорті на житловий будинок індивідуального житлового фонду по АДРЕСА_2, складеному 02 вересня 2003 року та зареєстрованому за № 955, зазначено, що власником Ѕ ідеальної частки цього будинку є ОСОБА_5 (а. с. 20-24).

Постановою державного нотаріуса Жмеринської міської державної нотаріальної контори від 12 червня 2017 розу № 573/02-31 ОСОБА_3 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку, що знаходиться в АДРЕСА_2, після смерті її рідної сестри ОСОБА_5, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 року, оскільки ОСОБА_3 не подала заяву до Жмеринської міської державної нотаріальної контори про прийняття спадщини протягом шести місяців з дня відкриття спадщини та не пред'явила жодних доказів постійного проживання разом із спадкодавцем (а. с. 29).

З листа Жмеринської міської державної нотаріальної контори Вінницької області № 270/01-16 від 20 березня 2018 року вбачається, що спадкової справи до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 року ОСОБА_5 заведено не було (а. с. 37).

Відповідно до копії паспорта серії НОМЕР_3 ОСОБА_3 з 28 грудня 1979 року зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 (а. с. 10).

Головою квартального комітету «Калинка» 15 червня 2017 року видано ОСОБА_3 довідку № 57 про те, що вона дійсно приймала участь у похованні своєї рідної сестри ОСОБА_5, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 року та проживала на день смерті за адресою АДРЕСА_2 (а. с. 25).

Згідно з довідкою № 20 від 08 лютого 2018 року, виданою головою квартального комітету «Калинка», ОСОБА_5, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 року, постійно до дня смерті проживала та була зареєстрована по АДРЕСА_2. На час смерті разом з ОСОБА_5 за вищевказаною адресою ніхто не був зареєстрований, але з червня 2017 року до часу смерті та на час її смерті проживала без реєстрації сестра померлої ОСОБА_3, 1936 року народження, яка здійснювала догляд за своєю сестрою ОСОБА_5 (а. с. 26).

09 жовтня 2018 року комісією комунального підприємства «Жмеринкакомунсервіс» складено акт про те, що АДРЕСА_1 зареєстровані ОСОБА_7, ОСОБА_3, ОСОБА_8. При опитуванні сусідів виявлено, що ОСОБА_3 з 31 квітня 2007 року по ІНФОРМАЦІЯ_2 року по даній адресі не проживала, але була зареєстрована (а. с. 79).

Відповідно до довідки комунального підприємства «Жмеринкакомунсервіс» № 4963 від 10 жовтня 2018 року ОСОБА_3, яка мешкає в АДРЕСА_1, зі слів сусідів, з 31 квітня 2007 року по ІНФОРМАЦІЯ_2 року не проживала по даній адресі, але була зареєстрована (а. с. 78, 79).

З показань свідків ОСОБА_9 та ОСОБА_10 у суді першої інстанції вбачається, що навесні 2007 року ОСОБА_3 перейшла проживати до своєї сестри ОСОБА_5 та здійснювала за нею догляд до її смерті.

Відмовляючи у задоволенні заяви про встановлення факту постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, суд першої інстанції виходив із недоведеності факту постійного проживання ОСОБА_3 разом із ОСОБА_5 на час смерті останньої.

Із такими висновками суду не можна погодитись, оскільки суд дійшов їх із неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, зокрема, наданням невірної оцінки наявним у справі доказам, з огляду на таке.

У ст. 1216 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав і обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, за виключенням тих прав і обов'язків, що зазначені у статті 1219 ЦК України (статті 1218, 1231 ЦК України ).

Відповідно до положень ч. 2 ст. 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою.

Спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу (ч. 1 ст. 1258 ЦК України).

Згідно з ч. ч. 1, 2, 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

У пункті 211 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом від 03 березня 2004 № 20/5, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 03 березня 2004 року за № 283/8882, встановлено, що свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям, що прийняли спадщину, тобто тим, які постійно проживали разом зі спадкодавцем чи подали заяву нотаріусу про прийняття спадщини. Доказом постійного проживання разом зі спадкодавцем можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідного органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом зі спадкодавцем; копія рішення суду, що набрало законної сили, про встановлення факту своєчасного прийняття спадщини; реєстраційний запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, та інші документи, що підтверджують факт постійного проживання разом зі спадкодавцем.

Частиною 1 ст. 29 ЦК України (у ред., чинній на час відкриття спадщини) місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачено, що реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Таким чином, відсутність реєстрації місця проживання особи - спадкоємця, за місцем проживання спадкодавця не може бути доказом того, що він не проживав зі спадкодавцем, оскільки сама по собі відсутність такої реєстрації згідно зі ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо обставини, встановлені ч. 3 ст. 1268 ЦК України, підтверджуються іншими належними і допустимими доказами.

Такий висновок суду апеляційної інстанції узгоджується із висновком Верховного суд у постанові від 10 січня 2019 року у справі № 484/747/17.

На підставі викладеного, з урахуванням доказів наданих заявником в обґрунтування доводів щодо факту її постійного проживання разом із ОСОБА_5 на час смерті останньої, а саме: довідки квартального комітету «Калинка» та комунального підприємства «Жмеринкакомунсервіс», показань свідків, апеляційний суд дійшов висновку про наявність підстав для встановлення факту, що ОСОБА_3 постійно проживала на час відкриття спадщини по АДРЕСА_2 разом із спадкодавцем - ОСОБА_5, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 року. Встановлення вказаного факту є необхідним для реалізації ОСОБА_3, як спадкоємцю другої черги за законом, спадкових прав після смерті її сестри ОСОБА_5

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення є неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно з ч. 2 ст. 376 ЦПК України неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

На підставі викладеного апеляційний суд дійшов висновку, що рішення суду першої інстанції в законній силі залишатись не може та відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підлягає скасуванню в частині відмови у задоволенні вимог з прийняттям в цій частині нового рішення про задоволення заяви.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 382 - 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити, рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 04 грудня 2018 року скасувати в частині вимог, у задоволенні яких відмовлено.

Ухвалити в цій частині нове рішення, яким встановити факт, що ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, постійно проживала на час відкриття спадщини по АДРЕСА_2 разом із спадкодавцем - ОСОБА_5, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 року.

Постанова набирає законної сили із дня її прийняття.

Касаційна скарга на постанову може бути подана до Верховного Суду протягом тридцяти днів із дня складання повного тексту постанови.

Головуючий О.В. Ковальчук

Судді : Т. Б. Сало

Т. М. Шемета

Текст постанови виготовлено 19 березня 2019 року.