КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 травня 2019 року м. Київ

Справа № 22-ц/824/7795/2019 Головуючий у судді 1-ї інстанції - Селезньова Т.В.

Унікальний №361/436/19 Доповідач - Гаращенко Д.Р.

Київський апеляційний суд. Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ у складі:

головуючого Гаращенка Д.Р.

суддів Невідомої Т.О., Пікуль А.А.

при секретарі Гавриленко М.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Броварського міськрайонного суду Київської області від 02 квітня 2019 року про залишення заяви без розгляду в цивільній справі за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення, заінтересовані особи: Департамент з питань цивільного захисту та ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи, Управління соціального захисту населення Броварської міської ради Київської області,

ВСТАНОВИЛА:

У січні 2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду з заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, заінтересовані особи: Департамент з питань цивільного захисту та ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи, Управління соціального захисту населення Броварської міської ради Київської області, просила встановити факт залучення її до складу формувань Цивільної оборони під час ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи в період з 26 квітня по 30 квітня 1986 року, з 1 травня по 5 травня 1986 року, з 30 травня по 31 травня 1986року, з 20 серпня по 23 серпня 1986 року.

В обґрунтування заяви посилалась на те, що вона є постраждалою внаслідок Чорнобильської катастрофи, учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.

Починаючи з 05 березня 1994 року їй встановлено ІІ групу інвалідності довічно. Причиною інвалідності вказано захворювання пов`язане з роботами по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.

Працюючи лаборантом-бактеріологом у Чорнобильській районній санітарно-епідеміологічній станції, на виконання розпоряджень та наказів ЦО району та МСЦО, МЗ України, ОЗО та Обласної санепідемстанції, районної санепідемстанції м. Чорнобиль вона була відряджена та безпосередньо приймала участь в роботах по ліквідації наслідків Чорнобильської АЕС у місті Чорнобиль в 30-кілометровій зоні відчуження Чорнобильської АЕС.

Відповідно до п.9 ч.2 ст.7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» заявник має право на отримання посвідчення «Інвалід війни».

Звернувшись з заявою до Управління соціального захисту населення Броварської міської ради Київської області про видачу відповідного посвідчення заявник отримала відмову, з підстав необхідності надання підтверджуючих документів залучення її до складу формувань Цивільної оборони.

Заявник не має можливості надати такі документально зафіксовані рішення та розпорядження, оскільки в більшій своїй частині вони віддавались усно.

Наголошувала на тому, що на момент Чорнобильської аварії та враховуючи займану нею посаду, вона підлягала обов`язковому залученню до невоєнізованих формувань Цивільної оборони.

Виходячи з формулювання ст.10 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» формування Цивільної оборони, в тому числі і невоєнізовані, створювались з метою виконання робіт по ліквідації наслідків аварій, катастроф і стихійних лих. Громадяни, які виконували роботи по ліквідації Чорнобильської катастрофи залучались до виконання цих робіт саме у складі формувань Цивільної оборони.

Як наголошувала заявник встановлення даного факту необхідно їй для отримання статусу «інвалід війни».

Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 02 квітня 2019 року заяву ОСОБА_1 залишено без розгляду у зв`язку з виникненням спору про право.

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_1 , 18 квітня 2019 року, подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на її незаконність та необґрунтованість, неповне з`ясування обставин справи, невідповідність висновків дійсним обставинам справи, порушення норм процесуального та матеріального права, просила ухвалу суду скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

В обґрунтування апеляційних вимог, посилалась на те, що в жодному чинному нормативному акті не встановлено, як саме документи необхідно надати для підтвердження факту залучення особи до формувань Цивільної оборони.

Покладаючи в основу оскаржуваної ухвали відзив Управління соціального захисту населення щодо невизнання ними факту залучення заявника до формувань цивільної оборони, та як наслідок неможливості присвоєння їй статусу «інвалід війни», є безпідставними. Управління соціального захисту населення не надало доказів та не може достеменно стверджувати про наявність та/або відсутність конкретного факту.

Також в ході розгляду справи не було наведено жодного обґрунтування стосовно того, який саме спір про право може виникнути в разі задоволення заяви апелянта.

В судовому засіданні представник апелянта апеляційну скаргу підтримала та просила її задовольнити.

Представник Управління соціального захисту населення Броварської міської ради Київської області заперечувала проти апеляційної скарги, просила залишити ухвалу суду першої інстанції без змін.

Представник Департаменту з питань цивільного захисту та ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи в судове засідання не з`явився, повідомлявся належним чином про день, час та місце розгляду справи

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка у судове засідання сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про день, час та місце розгляду справи не перешкоджає розгляду справи.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, присутніх представників, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до наступного.

Судом встановлено, що заявник подала до суду першої інстанції заяву про встановлення факту про те, що заявник ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 була залучена до складу формувань Цивільної оборони під час ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи в період з 26 квітня по 30 квітня 1986 року, з 01 травня по 5 травня 1986 року та з 20 серпня по 23 серпня 1986 року.

Встановлення даного факту заявнику необхідно для подальшого отримання статусу інваліда війни і отримання відповідних соціальних пільг інваліда війни.

Суд першої інстанції вважав, що у виниклих правовідносинах існує спір про цивільне право.

Свій висновок суд обґрунтував тим, що судом з`ясовано, що Управлінням СЗН приймалось рішення про відмову у присвоєнні статусу інваліда війни за даними обставинами, і таке рішення заявником було оскаржено в адміністративному суді, у позові відмовлено.

Суд першої інстанції з`ясував, що з позовом до підприємства, установи, організації, якою заявник була направлена на вказані нею роботи, та особи, від якої залежать обставини та факти, які просить встановити, вона позову не пред`являла.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.

Колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції не відповідає зазначеній процесуальній нормі враховуючи наступне.

Згідно зі ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про:

1) обмеження цивільної дієздатності фізичної особи, визнання фізичної особи недієздатною та поновлення цивільної дієздатності фізичної особи;

2) надання неповнолітній особі повної цивільної дієздатності;

3) визнання фізичної особи безвісно відсутньою чи оголошення її померлою;

4) усиновлення;

5) встановлення фактів, що мають юридичне значення;

6) відновлення прав на втрачені цінні папери на пред`явника та векселі;

7) передачу безхазяйної нерухомої речі у комунальну власність;

8) визнання спадщини відумерлою;

9) надання особі психіатричної допомоги в примусовому порядку;

10) примусову госпіталізацію до протитуберкульозного закладу;

11) розкриття банком інформації, яка містить банківську таємницю, щодо юридичних та фізичних осіб.

У порядку окремого провадження розглядаються також справи про надання права на шлюб, про розірвання шлюбу за заявою подружжя, яке має дітей, за заявою будь-кого з подружжя, якщо один з нього засуджений до позбавлення волі, про встановлення режиму окремого проживання за заявою подружжя та інші справи у випадках, встановлених законом.

Згідно зі ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту:

1) родинних відносин між фізичними особами;

2) перебування фізичної особи на утриманні;

3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню;

4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення;

5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу;

6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті;

7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження;

8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті;

9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.

У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Справи про встановлення факту належності особі паспорта, військового квитка, квитка про членство в об`єднанні громадян, а також свідоцтв, що їх видають органи державної реєстрації актів цивільного стану, судовому розгляду в окремому провадженні не підлягають.

Суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду.

Зазначаючи про те у наявному спорі існує спір про право, суд першої інстанції належним чином свій висновок не обґрунтував.

Висновок суду першої інстанції про, те, що Управлінням СЗН приймалось рішення про відмову у присвоєнні статусу інваліда війни за даними обставинами, і таке рішення заявником було оскаржено в адміністративному суді, та у позові відмовлено не означає, що заявник не має право на захист своїх прав шляхом встановлення відповідного юридичного факту.

Також з`ясування судом першої інстанції того, що заявник не зверталась з позовом до підприємства, установи, організації, якою заявник була направлена на вказані нею роботи, та особи, від якої залежать обставини та факти, також не підстава для висновку про наявність спору про право.

Згідно з п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, якщо згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Таким чином колегія суддів вважає, що у даному випадку спору про право не встановлено, та справа повинна розглядатись у порядку окремого провадження.

Аналізу у даному випадку піддаються надання належних доказів на підтвердження доводів заявника.

Керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 379, 381, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Броварського міськрайонного суду Київської області від 02 квітня 2019 року скасувати. Справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 04 червня 2019 року.

Головуючий Д.Р. Гаращенко

Судді Т.О. Невідома

А.А. Пікуль