Справа № 452/1516/18 Головуючий у 1 інстанції: Карнасевич Г.І.
Провадження № 22-ц/811/1198/19 Доповідач в 2-й інстанції: Копняк С. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 червня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючої - судді Копняк С.М.,

суддів - Бойко С.М., Ніткевича А.В..

секретар - Жукровська Х.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою представника відповідача Самбірського виробничого управління водопровідно - каналізаційного господарства - адвоката Дмитришин Мирослави Петрівни на заочне рішення Самбірського районного суду Львівської області від 12 листопада 2018 року, постановлене в складі головуючого судді Карнасевич Г.І., у справі за позовом ОСОБА_1 до Самбірського виробничого управління водопровідно - каналізаційного господарства про стягнення невиплаченої заробітної плати, -

В С Т А Н О В И Л А:

Позивач ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Самбірського виробничого управління водопровідно - каналізаційного господарства (надалі - ВУВКГ, Відповідач) про стягнення невиплаченої заробітної плати в розмірі 210 277, 49 грн.

В обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що згідно контракту, укладеного між ним та Самбірським міським головою 05.10.2010 року, він був призначений на посаду начальника Самбірського виробничого управління водопровідно - каналізаційного господарства. У відповідності до умов даного контракту на посаду начальника підприємства він був призначений терміном на 5 років з 05.10.2010 року по 05.10.2015 року включно. З 27.10.2015 року даний контракт було переукладено строком на 3 роки. При нарахуванні та виплаті йому заробітної плати в період з квітня 2010 року по грудень 2015 року відповідач допустився порушення стосовно умов даного контракту.

Так, колективним договором Самбірського ВУВКГ на 2010 - 2012 р.р., визначені оплати праці працівників Самбірського ВУВКГ і працівників підприємства житлово-комунального господарства області та встановлені відповідні коефіцієнти співвідношень. В період з 2010 р. по 2014 р. відповідач проводив нарахування заробітної палати без застосування коефіцієнтів, передбачених територіальною угодою між Львівською ОДА. Відповідно до схеми розрахунку годинних тарифних ставок робітників Самбірського ВУВКГ, годинна тарифна ставка робітника 1-го розряду становить - 1,1. Загальний коефіцієнт росту - 1,32.

30.10.2012 року між Львівською ОДА, об`єднаннями працівників підприємств житлово- комунального господарства області встановлені відповідні коефіцієнти співвідношень мінімальної тарифної ставки. Відповідно до Закону України «Про державний бюджет» з 2010 року по 2015 рік зросла з 922, 00 грн. до 1378, 00 грн.

Розмір недорахованої заробітної плати, за період з квітня 2010 року по грудень 2015 року відповідно до проведених розрахунків, станом на час подачі позову в суд складає:

- за період з квітня 2010 року по грудень 2010 року - 24 119, 39 грн.;

- за період з січня 2011 року по грудень 2011 року - 40 854, 88 грн.;

- за період з січня 2012 року по грудень 2012 року - 55 267, 80 грн.;

- за період з січня 2013 року по грудень 2013 року - 49 824, 86 грн.;

- за період з січня 2014 року по грудень 2014 року - 36 530, 11 грн.;

за період з січня 2015 року по грудень 2015 року - 3 680, 45 грн., що в сумі складає 210 277, 49 грн. Просив постановити рішення, яким стягнути з Самбірського ВУВКГ на його користь невиплачену заробітну плату в розмірі 210 277, 49 грн. та судові витрати.

Заочним рішенням Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 12 листопада 2018 року позов задоволено.

Стягнуто з Самбірського виробничого управління водопровідно - каналізаційного господарства на користь ОСОБА_1 невиплачену заробітну плату в розмірі 210 277, 49 грн. (двісті десять тисяч двісті сімдесят сім грн. 49 коп.)

Стягнуто з Самбірського виробничого управління водопровідно - каналізаційного господарства судові витрати в розмірі 2 102, 00 грн. (дві тисячі сто дві грн. 00 коп.)

Ухвалою Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 12 лютого 2019 року залишено без задоволення заяву Самбірського ВУВКГ про перегляд заочного рішення.

Заочне рішенням Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 12 листопада 2018 року оскаржив відповідач, в особі представника ОСОБА_2 .В апеляційній скарзі стверджує, що рішення суду є незаконне та необґрунтоване, ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права, судом неповно з`ясовано обставини справи. Зазначає, що відповідно до розрахунку Самбірського ВУВКГ невиплаченої заробітної плати ОСОБА_1 за період квітня 2010 по липень 2014 року розмір невиплаченої заробітної плати становить 182 767 грн. 73 коп., що суттєво відрізняється від суми, розрахованої самим позивачем та взятої до уваги судом при ухваленні рішення. Стверджує, що судом безпідставно взято до уваги розрахунок заборгованості, наданий позивачем, оскільки такий не є належним та допустимим доказом у справі. Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Відзив на апеляційну скаргу позивач не подав.

Відповідно до ч. 1 ст. 7 ЦПК України, розгляд справ у судах проводиться усно і відкрито, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Ураховуючи, що згідно з ч. 1 ст. 8 ЦПК України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи, колегія суддів інформувала учасників справи окрім направлення повідомлень, шляхом оприлюднення інформації про розгляд справи на офіційному сайті Львівського апеляційного суду.

Оскільки колегією суддів не приймалось рішення про виклик учасників справи для надання пояснень у справі, колегія суддів прийшла до висновку про можливість розгляду справи у їх відсутності, справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження з повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами, а копія судового рішення у такому разі надсилається в порядку передбаченому ч. 5 ст. 272 ЦПК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, а також позовних вимог та підстав позову, що були предметом розгляду в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення. До такого висновку колегія суддів дійшла, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.

Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

В силу положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно п.п. 1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Пленум Верховного Суд України у п. 11 Постанови «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року № 11 роз`яснив, що у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів.

Суд першої інстанції зазначених вимог закону дотримався.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення невиплаченої заробітної плати, суд першої інстанції виходив з тих обставин, що відповідачем за період з квітня 2010 року по грудень 2015 року було порушено норми трудового законодавства, в зв`язку з чим позивачу безпідставно не було виплачено заробітну плату в розмірі 210 277 грн.

З такими висновками погоджується і колегія суддів.

Статтею 43 Конституції України регламентовано, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.

У відповідності до ч. 1 ст. 2 КЗпП України визначено право громадян України на працю, - тобто на одержання роботи з оплатою праці не нижче встановленого державою мінімального розміру, - включаючи право на вільний вибір професії, роду занять і роботи, забезпечується державою. Частиною 3 ст. 6 Закону України «Про оплату праці» передбачено, що тарифна сітка (схема посадових окладів) формується на основі: тарифної ставки робітника першого розряду, яка встановлюється у розмірі, що перевищує законодавчо встановлений розмір мінімальної заробітної плати; міжкваліфікаційних (міжпосадових) співвідношень розмірів тарифних ставок (посадових окладів). Згідно з ч. 3 ст. 96 КЗпП України формування тарифної сітки (схеми посадових окладів) провадиться на основі тарифної ставки робітника першого розряду, яка встановлюється у розмірі, що перевищує законодавчо встановлений розмір мінімальної заробітної плати, та міжкваліфікаційних (міжпосадових) співвідношень розмірів тарифних ставок (посадових окладів).

Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону України «Про оплату праці» організація оплати праці здійснюється на підставі: законодавчих та інших нормативних актів; генеральної угоди на національному рівні; галузевих (міжгалузевих), територіальних угод; колективних договорів; трудових договорів.

Як урегульовано ч. 2 ст. 97 КЗпП України, форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, ставки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами, установами, організаціями самостійно у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною та галузевими (регіональними) угодами; а згідно частини четвертої цієї норми Закону, власник або уповноважений ним орган чи фізична особа не має права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами, колективними договорами.

Судом встановлено, що згідно контракту, укладеного між ОСОБА_1 та Самбірським міським головою 05.10.2010 року, ОСОБА_1 був призначений на посаду начальника Самбірського виробничого управління водопровідно - каналізаційного господарства терміном на 5 років з 05.10.2010 року по 05.10.2015 року включно. З 27.10.2015 року даний контракт було переукладено строком на 3 роки.

Встановлено, що працівникам підприємства, в тому числі позивачу, при встановленні місячного посадового окладу, формування тарифної ставки робітника першого розряду проводилася з розрахунку нижче законодавчо встановленої мінімальної заробітної плати, а саме: в розмірі 922, 00 грн., а не 1378, 00 грн., як передбачено Законом України «Про державний бюджет України на 2015 рік», що є порушенням вимог ч. 3 ст. 6 Закону України «Про оплату праці», ст. 96 КЗпП України. Заробітна плата надалі нараховувалася з розрахунку мінімальної тарифної ставки робітника першого розряду з урахуванням коефіцієнтів співвідношення по підгалузях за видами робіт (згідно додатку № 6 Територіальної угоди між Львівською обласною державною адміністрацією, об`єднаннями роботодавців та профспілковими об`єднаннями Львівської області на 2012-2014 роки).

Укладеними між Львівською обласною державною адміністрацією, об`єднаннями роботодавців та профспілковими об`єднаннями Львівської області Територіальними угодами на 2010 - 2012 р.р., 2012-2014 роки визначені умови оплати праці працівників Самбірського ВУВКГ і працівників підприємств житлово-комунального господарства області та встановлені відповідні коефіцієнти співвідношень мінімальної тарифної ставки. Зміни до колективного договору Самбірського ВУВКГ в 2010-2012 роках не вносились.

Колективним договором Самбірського ВУВКГ на 2010-2012 роки, прийнятим на зборах трудового колективу 15.04.2010 року, («Оплата праці», п.1) передбачено: «Здійснювати оплату праці робітників на основі тарифної системи: - погодинних тарифних ставок згідно з додатком № 1 Тарифної частини Регіональної угоди - місячних посадових окладів для керівників, професіоналів, фахівців, техніків усіх спеціальностей згідно додатку № 6 Тарифної частини Регіональної угоди».

Проте, відповідач з квітня 2010 року усупереч положенням Колективного договору Самбірського ВУВКГ на 2010-2012 роки, прийнятого на зборах трудового колективу 15.04.2010 року, позивачу встановив тарифну ставку робітника 1- го розряду встановлена без урахування коефіцієнту співвідношення 1,32 до мінімальної тарифної ставки робітника першого розряду, встановленої Територіальною угодою між Львівською обласною державною адміністрацією, об`єднаннями роботодавців та профспілковими об`єднаннями Львівської області на 2012-2014 роки, що свідчить про порушення вимог ч. 1 ст. 5 Закону України «Про оплату праці», ч.2 ст. 97 КЗпП України.

П.1 розділу «Оплата праці» колективного договору Самбірського ВУВКГ на 2010-2012 рр. встановлено здійснювати оплату праці робітників на основі тарифної системи: погодинних тарифних ставок згідно з Додатком 1 Тарифної частини Регіональної угоди, місячних посадових окладів для керівників, професіоналів, фахівців, техніків усіх спеціальностей згідно Додатку 6 Тарифної частини Регіональної угоди.

Згідно з пунктами 4-5 постанови Верховного суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» № 13 від 24.12. 1999 року державне регулювання оплати праці полягає, зокрема, у встановленні розміру мінімальної заробітної плати та інших зазначених у законодавстві норм і гарантій оплати праці працівників підприємств, установ, організацій усіх форм власності, а також умов і розмірів оплати праці керівників підприємств, заснованих на державній, комунальній власності, працівників підприємств та організацій, що фінансуються чи дотуються з бюджету (статті 8, 12 Закону України «Про оплату праці»).

Згідно схеми розрахунку погодинних тарифних ставок робітників Самбірського ВУВКГ, годинна тарифна ставка робітника 1-го розряду становить - 1,1. Загальний коефіцієнт росту - 1, 32.

30 жовтня 2012 року між Львівською обласною державною адміністрацією, об`єднаннями роботодавців та профспілковими об`єднаннями Львівської області укладена Територіальна угода на 2012-2014 роки (аналогічна угода укладена на 2010-2012 роки, зареєстрована в Міністерстві соціальної політики України 30 жовтня 2012 року за № 30).

Відповідно до Закону України «Про державний бюджет» з 2010 по 2015 роки мінімальна заробітна плата зросла з 922 грн. до 1378 грн.

Відповідно Колективного договору Самбірського ВУВКТ на 2010-2012 роки, прийнятого на зборах трудового колективу 15.04.2010 року, Територіальної угоди між Львівською обласною державною адміністрацією, об`єднаннями роботодавців та профспілковими об`єднаннями Львівської області на 2012-2014 роки, Закону України «Про державний бюджет України» погодинна тарифна ставка працівника розраховується за формулою: з/п *1,2*2 (1,3 коефіцієнт співвідношення по підгалузях за видами робіт) * X (3,42 коефіцієнт. Співвідношення по професії).

Вказані обставини також підтверджується доданими до позовної заяви та дослідженими в судовому засіданні письмовими доказами: копією трудової книжки ОСОБА_1 , контрактами укладеними між позивачем та Самбірською міською радою, розрахунком невиплаченої заробітної плати з квітня 2010 року по грудень 2015 року.

Згідно із п. 14 розділу 3 «Умови матеріального забезпечення керівника», зазначеного контракту, визначено, що за виконання обов`язків, передбачених даним контрактом, Керівнику нараховується заробітна плата за рахунок частки доходу, одержаного організацією внаслідок його господарської діяльності, а саме посадовий оклад /чотири мінімальні тарифні ставки слюсаря АВР першого розряду/ з урахуванням п. 2.2 Генеральної угоди між Кабінетом Міністрів України, всеукраїнськими профспілками і профоб`єднаннями з врахуванням збільшення мінімальної тарифної ставки робітника 1-го розряду у розмірі 150 % розміру мінімальної заробітної плати встановленої законом.

Згідно із п. 15 за виконання обов`язків, керівнику проводиться зміна посадового окладу, у відповідності із змінами заробітної плати на підприємстві, а також у відповідності до законодавчих актів України.

Частиною 2 ст. 17 КЗпП України передбачено, що після закінчення строку чинності колективний договір продовжує діяти до того часу, поки сторони не укладуть новий або не переглянуть чинний, якщо інше не передбачено договором.

Новий колективний договір Самбірського ВУВКГ на 2017 - 2022 роки укладено на зборах трудового колективу 18 квітня 2017 року. До цього моменту продовжував діяти колективний договір Самбірського ВУВКГ на 2010-2012 роки.

Ураховуючи наведене, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про порушення відповідачем при нарахуванні заробітної плати позивачу в період з квітня 2010 року по грудень 2015 року вимог ст. 43 Конституції України, ст. ст. 2, 95 - 97 КЗпП України, ст. ст. 5, 6 Закону України «Про оплату праці», а відтак і про те, що з відповідача згідно умов оплати праці, визначених колективним договором Самбірського ВУВКГ на 2010-2012рр. та територіальною угодою між Львівською обласною державною адміністрацією, об`єднанням роботодавців та профспілковими об`єднаннями Львівської області на 2012-2014 роки, зареєстрованою в Міністерстві соціальної політики України 30 жовтня 2012 року за №30, слід стягнути в користь позивача невиплачену заробітну плату, яка згідно розрахунку, наданого позивачем та на спростування якого відповідачем не надано жодних доказів, за період з квітня 2010 року по грудень 2015 року становить 210 277, 49 грн.

Наданий відповідачем розрахунок до заяви про перегляд заочного рішення судом апеляційної інстанції до уваги не береться, оскільки такий не підписаний головним бухгалтером та не завірений печаткою підприємства, тому в силу вимог ст.ст. 77, 78 ЦПК України не може вважатись належним та допустимим доказом у справі.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду першої інстанції.

За приписами п. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин, дотримавшись норм матеріального та процесуального права, повно і всебічно з`ясувавши всі дійсні обставини спору сторін, вирішив дану справу згідно із законом і підстав для скасування ухваленого у справі судового рішення та задоволення поданої апеляційної скарги, виходячи з меж її доводів, апеляційний суд не вбачає.

Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складання повного судового рішення. Повний текст даного судового рішення складено 14 червня 2019 року.

Керуючись ст. ст. 258, 259, 268, 367-369, 372, 374 ч.1 п.1, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, колегія суддів,-

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу Самбірського виробничого управління водопровідно-каналізаційного господарства залишити без задоволення.

Рішення Самбірського міькрайонного суду Львівської області від 12 листопада 2018 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повний текст постанови складено 14 червня 2019 року.

Головуюча Копняк С.М.

Судді: Бойко С.М.

Ніткевич А.В.