Справа №463/6598/18
Провадження №2/463/688/19
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2019 року Личаківський районний суд м. Львова

в складі головуючого судді - Мармаша В.Я.

при секретарі с/з - Заставній С.Л.

за участю заявника - ОСОБА_2

представника заявника - ОСОБА_3

розглянувши у судовому засіданні в залі суду в м. Львові справу за скаргою ОСОБА_2, заінтересовані особи: державний виконавець Личаківського відділу державної виконавчої служби м. Львів Головного територіального управління юстиції у Львівській області Стасюк Наталія Миколаївна, стягувач Львівське комунальне підприємство «Дім» на рішення державного виконавця, -

встановив:

ОСОБА_2 звернулася до суду зі скаргою на рішення державного виконавця Личаківського відділу державної виконавчої служби м. Львів Головного територіального управління юстиції у Львівській області Стасюк Н.С., просила скасувати постанови у ВП № 56717799, а саме: постанову про відкриття виконавчого провадження від 06.07.2018, постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 21.08.2018, постанову про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження від 21.08.2018 та зупинити їх дію.

Скаргу мотивує тим, що їй не була вручена постанова про відкриття виконавчого провадження від 06.07.2018. В порушення вимог Закону України «Про виконавче провадження» у матеріалах ВП № 56717799 відсутні докази її вручення адресату. Цією постановою порушено її права та свободи, у зв'язку з чим вона звернулась до суду з відповідною скаргою. Зокрема, при винесенні оскаржуваної постанови про відкриття виконавчого провадження були порушені наступні вимоги Закону України «Про виконавче провадження»: зазначена постанова всупереч ч. 1 ст. 28 Закону була направлена боржнику не на наступний день з моменту її винесення 07.07.2018, а 10.07.2018, про що свідчить печатка на конверті та витяг з реєстру поштових відправлень; всупереч вимог ст. 4 Закону замість повернення виконавчого документу стягувачу державний виконавець відкрив виконавче провадження за виконавчим листом, у якому вказана нерозбірливо дата його видачі, не вказано номер рішення, згідно з яким він виданий, та не вказана резолютивна, а зазначена результативна частина рішення. Незаконність постанови про відкриття виконавчого провадження від 06.07.2018 тягне за собою необхідність скасування постанов про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 21.08.2018, про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження від 21.08.2018 та зупинення їх дії.

У судовому засіданні заявник ОСОБА_2 та її представник скаргу підтримали із наведених у ній підстав. Представники заінтересованих осіб у судове засідання з розгляду скарги не з'явились із невідомих причин, їх неявка не є перешкодою для розгляду скарги.

Заслухавши пояснення заявника та її представника, дослідивши наявні у справі докази, суд приходить до наступного висновку.

За ст. 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності й спеціалізації та визначається законом. За вимогами ч. 1 ст. 18 Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб'єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка взаконіна вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Згідно із ч. 1 ст. 1 Закону № 1404-VIII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

За змістом п. 5 ч. 1 ст. 3 Закону № 1404-VIII постанови державних виконавців про стягнення виконавчого збору, витрат на проведення виконавчих дій та накладення штрафу є окремими виконавчими документами. Тобто примусовому виконанню підлягають не лише виконавчі документи, видані судами в передбачених законом випадках на виконання судових рішень, але й постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу.

Гарантією прав фізичних і юридичних осіб у виконавчому провадженні є можливість оскарження дій або бездіяльності державних виконавців.

Відповідно до ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду зі скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Згідно із ч. 1 ст.448 ЦПК України скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції. Отже, як право на звернення зі скаргою, так і порядок її розгляду та постановлення ухвали пов'язані з наявністю судового рішення, ухваленого за правилами ЦПК України, та його примусовим виконанням.

Ч. 1 ст. 287 КАС України передбачено, що учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб..

Крім загального порядку оскарження рішень, дій або бездіяльності державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби, визначеного наведеними нормами процесуального законодавства, відповідні спеціальні норми встановлені Законом № 1404-VIII, згідно із ч.1 ст. 74 якого рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Водночас ч. 2 ст. 74 зазначеного Закону передбачено, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

З урахуванням вищенаведеного можна зробити висновок, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи з приводу оскарження постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу, прийнятих у виконавчих провадженнях щодо примусового виконання усіх виконавчих документів, незалежно від того, яким органом, у тому числі судом якої юрисдикції, вони видані.

Зазначений правовий висновок сформульований Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 06.06.2018 року (справа № 127/9870/16-ц), у постанові від 30.01.2019 (справа № 161/8267/17), у постанові від 03.10.2018 (справа № 320/7888/16-ц) та багатьох інших.

Таким чином, суд приходить до висновку про неможливість розгляду скарги в частині вимог про скасування постанови про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження від 21.08.2018 в порядку цивільного судочинства, оскільки її розгляд віднесено до юрисдикції адміністративних судів, а тому провадження у цій частині вимог на підставі п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України підлягає закриттю.

В решті вимог скарги суд приходить до наступних висновків.

Як вбачається із наявних у справі доказів, рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 24.05.2017 у справі № 463/5736/15-ц, яке набрало законної сили 23.10.2017, із ОСОБА_2 стягнуто заборгованість на користь ЛКП «Дім» за фактично надані послуги по утриманню та обслуговуванню житлового будинку АДРЕСА_1 за період з 03.07.2010 до 01.04.2017 року в розмірі 5678,24 грн., та судовий збір в розмірі 1600 грн.

Зі змісту скарги та доданих до неї документів вбачається, що ОСОБА_2 було відомо про рішення Личаківського районного суду м. Львова у справі № 463/5736/15-ц, яке набрало законної сили 23.10.2017, у зв'язку з чим підлягає обов'язковому виконанню. Зазначене рішення суду вона не виконала, не надала доказів протилежного державному виконавцю на час проведення виконавчих дій та на час розгляду скарги у суді.

Із наявних у справі копій документів із матеріалів виконавчого провадження вбачається, що на підставі заяви стягувача від 23.05.2018, яка була одержана органом ДВС 05.07.2018, та виконавчого листа, виданого Личаківським районним судом м. Львова 22.11.2017 у справі № 463/5736/15-ц, постановою державного виконавця Стасюк Н.С. від 06.07.2018 було відкрито виконавче провадження № 56717799 про стягнення з ОСОБА_2на користь ЛКП «Дім» заборгованості за фактично надані послуги по утриманню та обслуговуванню житлового будинку АДРЕСА_1 за період з 03.07.2010 до 01.04.2017 року в розмірі 5678,24 грн. та судового збору в розмірі 1600 грн.

Згідно з ч. 1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Як роз'яснено у постанові Пленуму ВССУ від 07.02.2014 № 6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» із змінами, внесеними згідно з Постановою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 03.06.2016, у разі відсутності спеціальної норми щодо вирішення певних питань, що виникають при розгляді скарг на рішення, дії або бездіяльність посадових осіб державної виконавчої служби, при розгляді таких скарг мають застосовуватися положення ЦПК, якими врегульовано аналогічні питання.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Зі змісту скарги вбачається, що заявник обґрунтовує незаконність оскаржуваної постанови про відкриття виконавчого провадження наступними порушеннями закону: відправлення її боржнику не на наступний день з моменту її винесення 07.07.2018, а 10.07.2018, відкриття виконавчого провадження за виконавчим листом, у якому вказана нерозбірливо дата його видачі, не вказано номер рішення, згідно з яким він виданий, та не вказана резолютивна, а зазначена результативна частина рішення.

Однак як встановлено судом, у виконавчому листі, виданому Личаківським районним судом м. Львова 22.11.2017, наявна дата його видачі (22 листопада 2017 року) та зазначено номер рішення - номер судової справи (справа № 463/5736/15-ц, провадження № 2/463/138/17). Інші наведені заявником порушення не є істотними й не впливають на законність оскаржуваної постанови про відкриття виконавчого провадження, зокрема, направлення боржнику постанови про відкриття виконавчого провадження не на наступний день з моменту її винесення 07.07.2018 (у п'ятницю), а 10.07.2018 (в перший робочий день після вихідних). Так само зазначення у виконавчому листі «результативна» замість «резолютивна» частина рішення є лише незначною опискою, яка жодним чином не впливає на правильність відображення у виконавчому листі змісту резолютивної частини судового рішення.

Таким чином, на момент відкриття виконавчого провадження були відсутні визначені у ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження» порушення вимог до змісту виконавчого документу, які були б підставою для його повернення, на чому наполягає заявник, а тому державним виконавцем правомірно було відкрито виконавче провадження.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження» копія постанови про відкриття виконавчого провадження надсилаються рекомендованим поштовим відправленням. Боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі. Оскільки вимога закону щодо надіслання (не отримання) рекомендованим поштовим відправленням постанови про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі, дотримана, що підтверджується копією конверту та витягу з реєстру поштових відправлень, а тому боржник вважається такою, що повідомлена про початок примусового виконання рішення.

Будь-яких самостійних доводів щодо незаконності постанови про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 21.08.2018 у скарзі немає, й необхідність її скасування та зупинення дії оскаржуваних постанов обгрунтовуються заявником як наслідок незаконності постанови про відкриття виконавчого провадження від 06.07.2018. Оскільки її незаконність судом не встановлено, а тому немає правових підстав для задоволення решти вимог скарги.

Беручи до уваги вищенаведене, вважаю, що рішення державного виконавця прийняті в межах її компетенції та відповідають вимогам Закону України «Про виконавче провадження», а заявником не наведено достатніх доводів та не надано доказів на підтвердження неправомірності винесення державним виконавцем зазначених вище постанов, тому у задоволенні скарги суд відмовляє.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 255, 447-453 ЦПК України, ст.ст. 4, 18, 28 Закону України «Про виконавче провадження», суд, -

постановив:

провадження за скаргою ОСОБА_2, заінтересовані особи: державний виконавець Личаківського відділу державної виконавчої служби м. Львів Головного територіального управління юстиції у Львівській області Стасюк Наталія Миколаївна, стягувач Львівське комунальне підприємство «Дім» в частині вимог про скасування постанови «Про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження» від 21.08.2018 у ВП № 56717799 - закрити.

У задоволенні решти вимог скарги ОСОБА_2, заінтересовані особи: державний виконавець Личаківського відділу державної виконавчої служби м. Львів Головного територіального управління юстиції у Львівській області Стасюк Наталія Миколаївна, стягувач Львівське комунальне підприємство «Дім» на рішення державного виконавця - відмовити.

Повний текст ухвали суду складено і підписано 18.03.2019.

Ухвала суду у відповідності до ст. 261 ЦПК України набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п'ятнадцяти днів з дня її проголошення через місцевий суд до Львівського апеляційного суду. Учасник справи якому ухвала суду не була вручена в день її проголошення або складення має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом 15 днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду згідно ст.354 ЦПК України.

Суддя В.Я. Мармаш