Справа № 266/3185/15-ц
Провадженя№ 2/266/117/19
10 червня 2019 року м. Маріуполь
Приморський районний суд м. Маріуполя Донецької області в складі головуючого судді Шишиліна О.Г., за участі секретаря Воропаєвої О.Є., розглянувши в порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приват Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,-
Представник позивача повідомлений про дату, час та місце розгляду справи належним чином у судове засідання не з`явився, але надав до суду письмове клопотання про розгляд справи без його участі, підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечував.
Відповідачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та представник відповідача ОСОБА_3 у судове засідання повідомлені належним чином про дату, час та місце розгляду справи не з`явилися.
У визначений строк відповідачі відзив на позовну заяву не подали, доказів на спростування вимог, що викладені в позовній заяві в порядку ст. 83 ЦПК України суду не надали.
Відповідно до ч.8 ст.178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Крім того, згідно ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.
Разом із тим, рішенням Європейського суду з прав людини від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України» наголошено, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.
Враховуючи, що відповідачі та представник відповідача обізнані про наявність цієї цивільної справи у суді, у судове засідання не з`явилися без поважних причин, хоча про час, місце та дату розгляду справи були повідомлені належним чином замовною кореспонденцією, про причини неявки суд не повідомили, відзив не подали. Приймаючи до уваги думку представника позивача, який не заперечував проти заочного вирішення справи, суд ухвалив рішення про заочний розгляд справи відповідно до положень ст. ст. 280-283 ЦПК України, на підставі наявних у справі доказів.
Суд дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з огляду про таке.
Згідно ст.81 ЦПК України - кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до ч.3, 4 ст. 12, ч.1, 2 ст.13 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Разом із тим в сенсі ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню.
Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
Відповідно до ст. 614 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно з ч.1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Відповідно до ч.2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.
За таких підстав, коли встановлено, що з вини Відповідача 1 зобов`язання перед Позивачем не виконано, Відповідач 1 в односторонньому порядку відмовився виконувати взяті на себе зобов`язання, щодо погашення кредиту та відсотків, суд приходить до висновку, що Позивач набув право вимагати від Відповідача 1 повернення кредиту в повному обсязі.
Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредити) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Відповідно до ст. ст. 525, 526, 530 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, при чому зобов`язання має виконуватися належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору.
Відповідно до ч. 2 ст. 615 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання.
Відповідно до ч.1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.
Як вбачається з Кредитного договору відсоткова ставка на момент підписання Кредитного договору складає 1,33 % на місяць на суму залишку заборгованості по кредиту, що становить 15,96 % річних (а.с. 14).
Враховуючи наявність порушень з боку Відповідача 1 по поверненню кредиту, за користування кредитом підлягають сплаті відсотки за користування кредитом 2080,50 доларів США.
Згідно п.1.2 Кредитного договору щомісячна комісія становить 0,16% від суми виданого кредиту плюс сума, розрахована відповідно з п.3.10 даного договору.
Відповідно до пункту 2.4 глави 2 розділу ІІ «Доходи і витрати банку» Правил бухгалтерського обліку доходів і витрат банків України, затверджених постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року № 255 (далі - Правила № 255), в редакції, чинній на час укладення кредитного договору, комісійні доходи і витрати (далі - комісії) - операційні доходи і витрати за наданими (отриманими) послугами, сума яких обчислюється пропорційно сумі активу або зобов`язання чи є фіксованою. Комісії, що отримані (сплачені) банком за зобов`язання з кредитування (резервування кредитної лінії) під час ініціювання або придбання кредиту, визнаються невід`ємною частиною доходу (витрат) фінансового інструменту, якщо є ймовірність того, що кредитний договір буде укладено. Якщо строк наданого зобов`язання з кредитування закінчується без надання кредиту, то на кінець строку зобов`язання комісії визнаються комісійними доходами (витратами). Комісії, що отримуються (сплачуються) під час надання послуг, визнаються доходами (витратами). До них належать: комісії за розрахунково-касове обслуговування клієнтів; комісії за обслуговування кредитної заборгованості; комісії за резервування кредитної лінії, які розраховуються на пропорційній часу основі протягом строку дії зобов`язання; комісії за управління інвестицією тощо.
Укладаючи договір кредиту та визначаючи у пункті 1.2 плату за управління кредитом у вигляді комісії, банк правильно керувався Правилами № 255, оскільки вони були чинними на час укладення правочину.
Встановлено, що кредитний договір укладено між банком та 02.09.2005 року, тобто до прийняття та введення в дію Правил № 168.
Згідно наданого Позивачем розрахунку заборгованості, Відповідач 1 має заборгованість за комісією в розмірі 288,00 доларів США, яка підлягає стягненню (а.с.4-9).
За клопотанням представника Відповідач 1 судом 19.12.2018 р. було призначено по справі судову економічну експертизу, яка не була виконана експертом у зв`язку із несплатою рахунку.
Належних та допустимих доказів іншого, щодо нарахування заборгованості, поточних відсотків у розмірі більшому, ніж визначено умовами договору, комісії представником відповідача та відповідачами, відповідно до вимог ст. 81 ЦПК України, суду не надано.
Крім того, позивач просив стягнути заборгованість за пенею в розмірі 272,67 доларів США.
Згідно ст. 2 Закону України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції" на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов`язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особам - підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку де проводилась антитерористична операція. Банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобов`язані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобов`язань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції.
Як проголошено в ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи.
Згідно ст. 8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права. У п.3.4. Рішення Конституційного Суду України у справі за конституційним поданням 50 народних депутатів України щодо офіційного тлумачення окремих положень частини першої статті 4 ЦПК України(справа про охоронюваний законом інтерес) від 1 грудня 2004 року N 18-рп/2004 (Справа N 1-10/2004) зазначено, що виходячи зі змісту частини першої статті 8 Конституції України охоронюваний законом інтерес перебуває під захистом не тільки закону, а й об`єктивного права у цілому, що панує у суспільстві, зокрема справедливості, оскільки інтерес у вузькому розумінні зумовлюється загальним змістом такого права і є його складовою.
Відповідно до Переліку населених пунктів, на території яких здійснювалась антитерористична операція, затвердженого Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 30.10.2014 року №1053-р та від 02.12. 2015 року № 1275-р, місто Маріуполь (Маріупольська міська Рада) відноситься до населеного пункту, на території якого здійснювалась антитерористична операція.
Отже, незважаючи на те, що дія Переліку пунктів, де проводиться антитерористична операція, розпорядженням Кабінету Міністрів України від 05.11.2014 року №1079-р була зупинена, в подальшому було прийнято розпорядження Кабінету Міністрів України від 02.12. 2015 року за № 1275-р, Закон України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 02.09.2014 року, в тому числі стаття 2, яка забороняє нарахування пені та/або штрафних санкцій на основну суму заборгованості із зобов`язань за кредитними договорами, підлягає застосуванню, оскільки цей закон не скасований, а також у зв`язку із тим, що прийняті інші нормативні акти, що визначають райони проведення АТО.
Отже, враховуючи те, що відповідач ОСОБА_1 є громадянкою України, яка зареєстрована та постійно проживає в населеному пункті, де проводилась антитерористична операція, на підставі ст. 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», штрафні санкції за укладеним ним кредитним договором нараховувати заборонено, а тому позов банку в частині стягнення пені, яка нарахована після 14.04.2014 року, є необґрунтованим та задоволенню не підлягають.
Згідно ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених позивачем вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи.
Оскільки позивачем заявлено вимогу в гривневому еквіваленті за курсом НБУ станом на 03.08.2015р. суд приймає до уваги курс НБУ станом 03.08.2018 року в розмірі 21,12 гривень за 1 долар США.
Відповідно до ч. 1 ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.
В забезпечення виконання зобов`язання за Кредитним договором між Позивачем та ОСОБА_2 , 02.09.2005 року було укладено договір поруки № MRIPGK04000079, відповідно до якого останній в забезпечення виконання зобов`язань за Кредитним Договором поручилася перед Позивачем за виконання Відповідачем 1 зобов`язань за Кредитним Договором у тому ж розмірі, що і боржник, включаючи сплату кредиту, відсотків за користування кредитом, комісій, винагороди, штрафів, пені та інших платежів, відшкодування збитків відповідно до п. 2 договору поруки. Свої власним підписом Відповідач 2 засвідчив, що з умовами забезпеченого порукою зобов`язання, а також сороками його виконання ознайомлений ( а.с. 17).
Згідно ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.
Відповідно до абз. 3 п.24 Пленуму ВССУ №5 від 30.03.2012р. "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" пред`явленням вимоги до поручителя є як направлення/вручення йому вимоги про погашення боргу (залежно від умов договору), так і пред`явлення до нього позову. При цьому в разі пред`явлення вимоги до поручителя кредитор може звернутися до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання.
Відповідно до п. 6 Договору поруки, поручитель зобов`язаний виконати зобов`язання зазначені в письмовій вимозі кредитора протягом п`яти календарних днів з моменту її отримання.
Судом встановлено, що у зв`язку з простроченням позичальником виконання зобов`язання на ім`я поручителя 05.08.2015 р. згідно реєстру поштових відправлень №2629 надіслано повідомлення №30.1.0/2-908 про наявність простроченої заборгованості та про дострокове повернення кредиту та процентів з його користування, штрафних санкцій, яке залишилося без виконання ( а. с. 11,12-13).
Заявляючи вимогу про дострокове повернення кредиту та процентів за його користування позивач реалізував своє право, передбачене ч.2 ст.1050 ЦК, змінив строки виконання основного зобов`язання і був зобов`язаний пред`явити позов до поручителя протягом шести місяців, від дати порушення позичальником встановленого банком строку для дострокового повернення кредиту, а відтак шестимісячний строк пред`явлення вимоги до поручителя починає спливати з дати, зазначеної у повідомлені, тобто з 05.08.2015 р. і закінчується 05.02.2016р..
Відповідно до ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки.
Таким чином, Відповідач 2, несе солідарну відповідальність за невиконаним зобов`язанням Відповідача 1 по поверненню кредиту, відсотків та комісії.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України, у зв`язку з частковим задоволенням позову суд стягує з відповідачів на користь позивача судові витрати пропорційно розміру задоволених позовних вимог (568984,63/5747,43=99% (8621,15*99%=8534,94), а саме судовий збір в розмірі 4267грн. 47 коп. з кожного.
На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 6-8, 12-18, 81, 141 ЦПК України, 256 -267 ЦК України суд
Позов Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приват Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості - задовольнити частково.
Стягнути солідарно з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (іпн НОМЕР_1 ), ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (іпн НОМЕР_2 ) на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «Приватбанк» ( р/р № НОМЕР_3 , МФО №305299, ЄДПРОУ 14360570) заборгованість за кредитним договором № MRIPGK04000079 від 02.09.2005 року, станом на 03.08.2015 р. в сумі 568984,63 гривень.
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (іпн НОМЕР_1 ), ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (іпн НОМЕР_2 ) на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «Приватбанк» ( р/р № НОМЕР_3 , МФО №305299, ЄДПРОУ 14360570) судовий збір в сумі по 4267,47 гривень з кожного.
В задоволені іншої частині позовних вимог - відмовити.
Копію судового рішення направити сторонам.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Позивачем може бути подана апеляційна скарга на рішення суду, яка подається до Донецького апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в загальному порядку.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом 30 днів з дня його проголошення, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Суддя: Шишилін О. Г.