Справа № 200/7976/19
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 червня 2019 року м. Дніпро

Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Лукінової К.С.

при секретарі Кожемяка Ю.І.

розглянувши в судовому засіданні в м. Дніпро заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі № 200/7976/19 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Одинцова Світлана Олександрівна, про визнання договору дарування недійсним, -

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська перебуває цивільна справа № 200/7976/19 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Одинцова Світлана Олександрівна, про визнання договору дарування недійсним, за якою ухвалою від 27.05.2019 року було відкрито провадження.

30.05.2019 року позивач ОСОБА_1 подав до суду заяву про забезпечення позову.

Згідно протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 30.05.2019 року дану заяву було передано для розгляду судді Лукіновій К.С. 31.05.2019 року.

В поданій заяві про забезпечення позову позивач ОСОБА_3 вказує на те, що він звернувся до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська із позовною заявою до ОСОБА_2 , третя особа Приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Одинцова Світлана Олександрівна, про визнання договору дарування недійсним. Спірна квартира зареєстрована за відповідачем по справі, а тому відповідач має реальну можливість розпорядитись нею на власний розсуд, що в свою чергу утруднить чи зробить взагалі неможливим виконання рішення суду, у разі задоволення його вимог. Просить не застосовувати зустрічне забезпечення, оскільки його було позбавлено майна шляхом шахрайства і насильства. Просив накласти арешт на спірну квартиру і заборонити відповідачу користуватись нею, передавши квартиру йому на відповідальне зберігання.

Заяву про забезпечення позову розглянуто згідно ст. 153 ЦПК України без виклику сторін.

Суд, дослідивши наявні докази, заслухавши заявника та його представника вважає, що заява про забезпечення позову підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Частиною 1ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У відповідності до положень частини 1ст. 153 ЦПК України, заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду).

Згідно ч. 3 ст. 153 ЦПК України суд, розглядаючи заяву про забезпечення позову, може викликати особу, яка подала заяву про забезпечення позову, для надання пояснень або додаткових доказів, що підтверджують необхідність забезпечення позову, або для з`ясування питань, повязаних із зустрічним забезпеченням.

Як передбачено ч.2 ст.149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до предявлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно п.1 ч.1 ст.150 ЦПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб, забороною вчиняти певні дії.

Відповідно до ч.7 ст.153 ЦПК України в ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову і підстави його обрання та вирішує питання зустрічного забезпечення. Суд може також зазначити порядок виконання ухвали про забезпечення позову.

Як передбачено ст.154 ЦПК України суд може вимагати від особи, яка звернулася із заявою про забезпечення позову, забезпечити відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову (зустрічне забезпечення).

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Як вбачається з позовних вимог, предметом позову є перехід права власності на нерухоме майно, що розташоване по АДРЕСА_1 , яке на даний час позивач оскаржує до суду.

При цьому позивачем надано суду докази того, що спірне нерухоме майно під час розгляду справи може вибути з власності відповідача та перейшло у власність відповідача, про що свідчить витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що приєднаний до заяви.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Відповідно до роз`яснень, зазначених в п.2 Постанови Пленуму ВСУ №9 від 22.12.2006 року «Про судову практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», вирішуючи питання щодо застосування певного виду забезпечення позову, суди повинні виходити з того, що перелік видів такого забезпечення не є вичерпним, тому за наявності відповідного клопотання можуть бути застосовані й інші його види, але з урахуванням обмежень, установлених ч. 4 зазначеної статті.

Відповідно до п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільно-процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець.

Відповідно до п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22.12.2006 «Про практику застосування судами процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», особам, які беруть участь у справі, має бути гарантована реальна можливість захистити свої права при вирішенні заяви про забезпечення позову.

Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки, безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладання арешту, або майнових наслідків заборони вчиняти певні дії.

Таким чином, керуючись наведеними нормами цивільного процесуального законодавства та враховуючи розяснення Верховного Суду України, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів позивача щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову з урахуванням розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Ураховуючи характер та обсяг позовних вимог, а також те, що заявником ОСОБА_1 документально доведений факт того, що попереднім власником спірного нерухомого майна був саме він, а теперішнім власником є відповідач у справі і між даними сторонами дійсно існує спір про право власності на квартиру нерухоме майно, що знаходиться по АДРЕСА_1 , то суд вважає за необхідне заяву позивача про забезпечення позову задовольнити, оскільки це буде достатнім та співмірним заходом забезпечення позову відповідно до позовних вимог ОСОБА_1 , а саме в частині заборони (арешту) спірного майна.

При цьому, суд наголошує, що застосування заходів забезпечення позову не порушить прав та охоронюваних законом інтересів відповідача у справі чи інших осіб, що не є учасниками даного судового процесу, а лише запровадить тимчасові обмеження, існування яких дозволить створити належні умови для запобігання перешкод у виконанні рішення суду у разі задоволення позовних вимог. Крім цього даний вид забезпечення позову є співмірним заявленим позовним вимогам.

Як передбачено положеннями частини 7 статті 153 ЦПК України, в ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову і підстави його обрання, а також вирішує питання зустрічного забезпечення.

Станом на час розгляду судом заяви про забезпечення позову у суду відсутні підстави вважати, що існують обставини, з якими законодавець встановив обов`язок суду на застосування зустрічного забезпечення, згідно з частиною 3 статті 154 ЦПК України.

При цьому не підлягає задоволенню вимога позивача щодо заборони відповідачу користуватися спірною квартирою і передати її на відповідальне зберігання позивачу, оскільки позивачем не наведено реальних підстав вважати, що спірна квартира може бути пошкоджена чи знищена під час розгляду справи судом, а також фактично такий спосіб забезпечення позову не є співмірним заявленим позовним вимогам.

Керуючись ст.ст.149, 150, 153, 260, 353 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі № 200/7976/19 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Одинцова Світлана Олександрівна, про визнання договору дарування недійсним задовольнити частково.

Накласти арешт на нерухоме майно:

-що зареєстроване за ОСОБА_2 , об`єкт нерухомого майна: квартира, Загальна площа (кв.м): НОМЕР_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .

Заборонити Міністерству юстиції України, Департаменту державної реєстрації Міністерства юстиції України, управлінню державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, нотаріусам України, іншим суб`єктам державної реєстрації прав, державним реєстраторам здійснювати проведення державної реєстрації будь-яких прав та/або обтяжень, заборонити вносити будь-які записи до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, зміни до таких записів та/або скасування таких записів відновлення таких записів, скасування записів про попереднє скасування записів щодо нерухомого майна:

-що зареєстроване за ОСОБА_2 , об`єкт нерухомого майна: квартира, Загальна площа (кв.м): НОМЕР_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .

В решті заяви про забезпечення позову відмовити.

Ухвала підлягає негайному виконанню.

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів до Дніпровського апеляційного суду.

Суддя К.С. Лукінова