КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 жовтня 2019 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Гуля В.В.,

суддів Сушко Л.П., Сліпченка О.І.,

за участю секретаря Покраси В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою Державного підприємства «Науково-дослідний виробничий агрокомбінат «Пуща-Водиця» на рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 05 червня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до Державного підприємства «Науково-дослідний виробничий агрокомбінат «Пуща-Водиця», Солом`янська районна в м.Києві державна адміністрація про визнання права користування житловим приміщенням,-

встановив:

Позивачі звернулись до суду з позовом до відповідачів, в якому просили визнати за ними право користування житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1 .

Свої вимоги обґрунтовують тим, що вони з 1970 року по теперішній час проживають у квартирі АДРЕСА_1 . Зазначена квартира надавалась їх батьку та діду ОСОБА_4 як службова.

У формі №33 зазначено, що позивач ОСОБА_1 є власником особового рахунку на житлову площу квартири АДРЕСА_1 . Будинок знаходиться на балансі ДП НДВА АК «Пуща-Водиця». Квартира на даний момент не приватизована.

Позивачі маючи намір приватизувати зазначену квартиру звернулись до ДП НДВА АК «Пуща-Водиця» за отриманням копії ордера. Однак, листом №630 від 13.10.2014 року їм було повідомлено, що надати ордер на квартиру АДРЕСА_1 не має можливості, оскільки він відсутній в матеріалах справи.

Зазначили, що вони довгий час проживають у зазначеній квартирі, іншого житла не мають, їх батько та дід, яким видавалась спірна квартира померли.Вони як члени сім`ї власника мають право користування квартирою АДРЕСА_1 , у зв`язку із чим з підстав передбачених ст. 405 ЦК України, ст..156 ЖК України поданий позов просили задовольнити.

Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 05 червня 2019 року позов задоволено частково. Визнано за ОСОБА_1 право користування житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1 . Визнано за ОСОБА_2 право користування житловим приміщенням квартирою АДРЕСА_1 . Визнано за ОСОБА_3 право користування житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1 . Стягнуто з Державного підприємства «Науково-дослідний виробничий агрокомбінат «Пуща-Водиця» на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 551,20 грн. Стягнуто з Державного підприємства «Науково-дослідний виробничий агрокомбінат «Пуща-Водиця» на користь ОСОБА_2 судовий збір в сумі 551,20 грн. Стягнуто з Державного підприємства «Науково-дослідний виробничий агрокомбінат «Пуща-Водиця» на користь ОСОБА_3 судовий збір в сумі 551,20 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції у межах стягнення судового збору, Державне підприємство «Науково-дослідний виробничий агрокомбінат «Пуща-Водиця» подало апеляційну скаргу оскарживши рішення суду в частині стягнення з них судового збору, в якій, посилаючись на його незаконність, необґрунтованість, неправильне застосування судом першої інстанції норм процесуального права, просили рішення скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, за відсутності їх вини.

Апеляційну скаргу мотивувала тим, що рішення суду ухвалене з порушеннями норм матеріального і процесуального права і підлягає скасуванню. Зазначають в апеляційній скарзі, що відповідно до ст. 58 ЖК Української PCP на підставі рішення про надання житлового приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, міської, районної в місті, селищної, сільської ради видає громадянинові ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане житлове приміщення. Зазаначають, що вони не є органом державної влади до компетенції якого належить видача ордерів на житло, а також зберігання іх копій або видачі дублікатів.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено наступне.

Відповідно до розпорядження виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 10.12.2010 року за №1112 житловий будинок по АДРЕСА_2 знаходиться у відомчому підпорядкуванні ДП НДВА «Пуща-Водиця».

Згідно довідки форми №3 від 17.08.2016 року за №108 у квартирі АДРЕСА_1 зареєстровані позивачі, а саме позивач ОСОБА_1 зареєстрована за вказаною адресою з 11.05.1984 року, позивач ОСОБА_2 зареєстрована з 10.06.1976 р.н., позивач ОСОБА_3 зареєстрована з 20.06.2003 року.

Власником особового рахунку є ОСОБА_1 . Також, судом встановлено, що позивачі проживають у зазначеній квартирі тривалий час, іншого житла не мають. Зазначена квартира була надана як службова ОСОБА_5 ,який був батьком ОСОБА_2 , дідом ОСОБА_1 Квартира не приватизована.

Позивачі з метою приватизації квартири АДРЕСА_1 звернулись до ДП НДВА «Пуща-Водиця» за отриманням копії ордера. Однак, листом №630 від 13.10.2014 року позивачів було повідомлено про те, що серед ордерів, які зберігаються в ЖЕД Агрокомбінату «Пуща-Водиця» відсутній ордер на квартиру АДРЕСА_1 , тому, для того щоб встановити чи взагалі видавався ордер на дану квартиру на ім`я ОСОБА_4 потрібно звернутись у відповідний відділ районної державної адміністрації.

30.06.2016 року позивач ОСОБА_1 направила на адресу Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації заяву про надання копії ордеру на квартиру АДРЕСА_1 , що був виданий на ім`я ОСОБА_4 , однак відповіді не отримала.

Суд першої інстанції задовольняючи позов виходив з того, що позивачі позбавлені можливості отримати копію ордеру на квартиру, тому обрали спосіб захисту порушеного права шляхом звернення до суду з позовом про визнання права проживання в квартирі.

Позивачі зареєстровані в цій квартирі, проте не можуть отримати копію ордеру, що необхідний для вчинення дій по приватизації квартири. Відсутність ордеру та неможливість отримати його копію не свідчить про відсутність у позивачів права користування квартирою та проживання в ній. Відповідач не є органом який видає , зберігає ордер оскільки це віднесено до компетенції виконавчих комітетів районної ради.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

Однак колегія суддів не може погодитись з такими висновками суду оскільки позивачі звернулись до суду з позовом про визнання права проживання в квартирі. Проте як видно з матеріалів справи відповідач не оспорює право позивачів на проживання в квартирі, а отже відсутній спір стосовного цього. Викладене також підтверджується тим, що відповідачем оскаржене судове рішення про задоволення позову про проживання в квартирі лише в частині стягнення судового збору.

Частиною 1 ст. 16 ЦК України визначено, що кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ч.1,2 ст. 15 ЦК України кожа особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорення.

З матеріалів справи вбачається, що стороною відповідачів не оспорюється факт видачі ордеру на заселення в квартиру АДРЕСА_1 та не оспорюється право проживання в квартирі.

Зі змісту позовних вимог, а також норм матеріального права, які просять застосувати позивачі, вбачається, що останніми фактично пред`явлений позов про визнання права користування яке відповідачем визнається , а отже відсутній предмет спору.

Враховуючи викладене стороною обрано не належний спосіб захисту свої порушених прав оскільки відповідачем визнає їх право на проживанні в квартирі та не являється органом який видає, зберігає та видає дублікати ордерів .

Крім того, як на підставу для задоволення позову, позивач посилався на ст.ст.156,214 ЖК України та 405 ЦК України, якими передбачено право члена сім`ї власника на користування житлом. Але вказане житло не є власністю сім`ї оскільки не приватизовано і знаходиться у користуванні в зв`язку з чим правові підстави для задоволення позову відсутні.

Викладені в апеляційній скарзі доводи є такими що впливають на правильність висновків суду першої інстанції, у зв`язку з чим рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 05 червня 2019 року слід скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Суд першої інстанції не вірно встановив фактичні обставини справи, дав не належну оцінку зібраним доказам, не вірно послався на закон, що регулює спірні правовідносини, дійшов хибного висновку про задоволення позову.

Згідно вимог ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.

Колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, які судом установлені відповідно до вимог процесуального закону, а також не узгоджуються з нормами матеріального права, які судом не правильно застосовані.

Відповідно до ч. 4 ст 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Зважаючи на викладене та на те, що стороною обрано не вірний спосіб захисту порушеного права та судом першої інстанції неправильно застосовано норми матеріального права колегія суддів приходить до висновку про вихід за межі апеляційної скарги та не обмежується лише доводами апеляційної скарги, приходить до висновку про скасування рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст.7,367,369,374,375,381,382,389 ЦПК України, суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу Державного підприємства «Науково-дослідний виробничий агрокомбінат «Пуща-Водиця» задовольнити.

Рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 05 червня 2019 року скасувати. Ухвалити по справі нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до Державного підприємства «Науково-дослідний виробничий агрокомбінат «Пуща-Водиця», Солом`янська районна в м.Києві державна адміністрація про визнання права користування житловим приміщенням.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржене у касаційному порядку протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови виготовлено 16 жовтня 2019 року

Суддя-доповідач В.В. Гуль

Судді Л.П. Сушко

О.І. Сліпченко