ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 червня 2019 року

м.Суми

Справа №592/504/17

Номер провадження 22-ц/816/3271/19

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Кононенко О. Ю. (суддя-доповідач),

суддів - Криворотенко В. І. , Собини О. І.

з участю секретаря судового засідання -Кияненко Н.М.,

сторони:

позивач, відповідач за зустрічним позовом - ОСОБА_1 ,

відповідач, позивач за зустрічним позовом - ОСОБА_2 ,

третя особа, відповідач за зустрічним позовом - державне підприємство «Сумський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою»,

розглянув у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 ,

на рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 21 лютого 2019 року, у складі судді Бичкова І.Г., ухвалене у м. Суми,

в с т а н о в и в:

29 грудня 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа - державне підприємство «Сумський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою», про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, мотивуючи свої вимоги тим, що відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку від 02 листопада 2012 року серії НОМЕР_1 він є власником приватизованої земельної ділянки НОМЕР_6 , площею 0,0569 га, яка розташована у садовому товаристві «Кооператор» м. Суми, Баранівка, кадастровий номер земельної ділянки НОМЕР_3 . Власником суміжної земельної ділянки НОМЕР_7 є ОСОБА_2 , проте, фактично користуються цією ділянкою її батьки. Межі вищевказаних земельних ділянок закріплені у державних актах на право власності на земельну ділянку, незважаючи на це, відповідач безпідставно порушила межі земельних ділянок та встановила частину огорожі та калитки, металеві стовпи для майбутньої огорожі на земельній ділянці позивача. У зв`язку з цим, він та члени його сім`ї позбавлені можливості користування цією частиною земельної ділянки. Добровільно вирішити спір не вдається, тому просив суд усунути перешкоди у користуванні його земельною ділянкою шляхом знесення частини огорожі та калитки, металевих стовпів для огорожі на межі земельної ділянки НОМЕР_7 та земельної ділянки НОМЕР_6 , що розташовані у садовому товаристві «Кооператор» м. Суми , Баранівка , стягнути із відповідача на його користь судові витрати, що пов`язані з вирішенням цієї справи.

03 серпня 2017 року ОСОБА_2 звернулась до суду з зустрічним позовом до ОСОБА_1 , державного підприємства «Сумський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» про захист права власності на земельну ділянку. Свої вимоги мотивувала тим, що вона є власником земельної ділянки НОМЕР_7 , що знаходиться в Сумському міському громадському об`єднанні садівників і городників «Кооператор-1». Спеціалістами ДП «Сумський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» при виготовленні технічної землевпорядної документації та встановлення меж цієї земельної ділянки в натурі (на місцевості) попередньому власнику ОСОБА_3 у 2012 році були допущені похибки, в результаті чого площа земельної ділянки ОСОБА_3 під час присвоєння їй кадастрового номеру була незаконно зменшена. Зменшення площі ділянки відбулося за рахунок зменшення довжини межі вздовж проїзду з 17,5 м до 16,62 м (на 0,88 м) зі сторони земельної ділянки ОСОБА_1 Фактичне використання земельної ділянки ОСОБА_3 було не в тих розмірах, які показані на абрисі технічної документації із землеустрою, що суперечить ч. 1 ст. 11 Закону України «Про державний земельний кадастр». В акті прийомки-передачі межових знаків на зберігання ОСОБА_3 , згідно з додатком 2 до «Інструкції про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками» № 376 від 18.05.2010 року, мала бути зазначена площа земельної ділянки, яка надана власнику, з підтвердженням відсутності у власника претензій щодо меж та конфігурації земельної ділянки. Але ні площа ділянки, ні підтвердження про відсутність у власника претензій щодо меж земельної ділянки в акті не зазначені. У разі згоди ОСОБА_3 на таке зменшення своєї ділянки та добровільної відмови від частини ділянки в 21 м ? на користь ОСОБА_1 , він повинен був оформити припинення права власності на цю частину ділянки, згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 346 ЦК України. У зв`язку з цим, площа земельної ділянки, яка належала на праві приватної власності ОСОБА_3 , була зменшена незаконно. Витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку був сформований та наданий ОСОБА_3 29 травня 2013 року. Вона купила земельну ділянку НОМЕР_7 25 червня 2013 року. У серпні 2015 року її батьком була встановлена нова огорожа вздовж проїзду з новою хвірткою у фактичному розмірі 17,0 м з розташуванням хвіртки на тому ж місці. ОСОБА_1 сам допомагав встановлювати хвіртку. У серпні 2016 року з ініціативи ОСОБА_1 були встановлені стовпи під огорожу по межі між ділянками НОМЕР_7 та НОМЕР_6. Ця межа зменшує розмір її земельної ділянки вздовж проїзду на 0,5 м, який, відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку та ситуаційного плану громадської організації «Кооператор-1», має значення 17,5 м та збільшує розмір ділянки ОСОБА_1 на 0,5 м. Вона сама зробила проміри меж своєї земельної ділянки та з`ясувала, що ні одна довжина меж ділянки не співпала з розмірами плану ділянки, складеного представником ДП «Сумський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою». 20 червня 2017 року вона звернулась до ДП «Сумський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» з проханням за її кошти виміряти фактичні розміри меж земельної ділянки та визначити її фактичну площу та 17 липня 2017 року отримала відмову № 1446 від 05 липня 2017 року. Враховуючи викладене та, уточнивши позовні вимоги (т. 2 а.с. 48) просила скасувати «Технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) ОСОБА_3 для ведення садівництва на території Сумської громадської організації садівників та городників «Кооператор-1», розроблену Державним підприємством «Сумський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою»; зобов`язати ДП «Сумський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» розробити технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), кадастровий номер НОМЕР_5 , яка належить на праві приватної власності ОСОБА_2 та знаходиться за адресою: м. Суми, Сумське міське громадське об`єднання садівників і городників «Кооператор-1» НОМЕР_7 , цільове призначення для ведення садівництва, на підставі договору купівлі-продажу від 25 червня 2013 року та відповідно до даних топографо-геодезичного знімання фактичного користування земельною ділянкою, виконаного ДП «Сумигеодезкартографія», а також внести зміни до відомостей про межі земельної ділянки до Державного земельного кадастру.

Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 21 лютого 2019 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Усунуто перешкоди у користуванні земельною ділянкою ОСОБА_1 шляхом знесення частини огорожі та калитки, металевих стовпів для огорожі на межі земельної ділянки НОМЕР_7 та земельної ділянки НОМЕР_6 , що розташовані у садовому товаристві «Кооператор» м. Суми, Баранівка .

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати, пов`язані із проведенням судової земельно-технічної експертизи № 1602/1603 від 03.08.2018 року, в розмірі 4952,00 грн.

У задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено за безпідставністю та необґрунтованістю.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 , посилаючись на неповне з`ясування обставин, які мають значення для справи, порушення судом норм процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позову та задовольнити її зустрічний позов.

При цьому зазначає, що позов ОСОБА_1 задоволено лише на підставі висновку експерта, при цьому суд не дав оцінки наданим нею доводам та доказам. Вважає, що суд безпідставно повністю поклав на неї судові витрати за проведення експертизи, оскільки позов задоволено частково.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_1 - адвокат Титор Р.М. вважав рішення законним та обґрунтованим, тому просив апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою I розділу V ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення ОСОБА_2 та її представників адвоката Стовбир А.Л., ОСОБА_4 , які підтримали доводи апеляційної скарги, пояснення представника ОСОБА_1 - адвоката Титора Р.М., який проти скарги заперечував, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вимог та підстав позову, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України апеляційний суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 належить на праві власності земельна ділянка НОМЕР_6 , площею 0,0569 га, яка розташована у садовому товаристві «Кооператор» м. Суми, Баранівка, кадастровий номер НОМЕР_3 , що підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку від 02 листопада 2012 року, серії НОМЕР_1 (том 1, а.с. 4-5).

Суміжна земельна ділянка НОМЕР_7 , площею 0,0653 га, кадастровий номер НОМЕР_5 , що знаходиться в Сумському міському громадському об`єднанні садівників і городників «Кооператор-1» належить на праві власності ОСОБА_2 , що підтверджується договором купівлі-продажу земельної ділянки від 25 червня 2013 року та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (том 1, а.с. 30-31). Попереднім власником цієї земельної ділянки був ОСОБА_3 , що підтверджується державним актом на право власності на землю від 03 листопада 1997 року, серії НОМЕР_8 (том 1, а.с. 29).

У 2015 році батьки відповідача вирішили встановити новий паркан вздовж дороги, після цього і виник спір між сторонами щодо спільної межі.

Із змісту висновку судової земельно-технічної експертизи № 1602/1603 від 03 серпня 2018 року вбачається, що дослідженням було встановлено відсутність порушення межі (або накладання) між земельною ділянкою НОМЕР_6 , яка належить ОСОБА_1 та земельною ділянкою НОМЕР_7 , яка належить ОСОБА_2 , відповідно до чинних правовстановлюючих документів.

Відповісти на питання: «Чи є порушення межі (або накладання) між земельною ділянкою НОМЕР_6 , яка належить ОСОБА_1 та земельною ділянкою НОМЕР_7 , яка належить ОСОБА_2 , відповідно до документації із землеустрою?», не видається за можливе у зв`язку з наданням на дослідження даних у різних системах координат.

Дослідженням було встановлено, що відповідно до даних обмінних файлів та даних топографо-геодезичного знімання станом на дату проведення обстеження: - фактичне розташування стовпів для паркану та хвіртки, які належать ОСОБА_2 не відповідає правовстановлюючим документам на дану земельну ділянку; - фактично східний стовп хвіртки та стовпи для паркану, які належать ОСОБА_2 , що стоять вздовж спільної межі, повністю розташовані на території земельної ділянки НОМЕР_6 , яка належить ОСОБА_1 Відповідно до даних технічної документації на земельну ділянку НОМЕР_6 та даних топографо-геодезичного знімання, станом на дату проведення обстеження, відповісти на питання: «Чи відповідає технічній документації на земельну ділянку НОМЕР_6 , фактичне розташування стовпів для паркану та хвіртки, які належать ОСОБА_2 та чи розташовані вони на території земельної ділянки НОМЕР_6 , яка належить ОСОБА_1 , визначеної технічною документацією на земельну ділянку НОМЕР_6 , не видається за можливе у зв`язку з наданням на дослідження даних у різних системах координат (т. 2, а.с. 1 - 14).

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 та відмову у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 , суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 довів, що відповідач своїми діями порушила його право власності на земельну ділянку та право законного володіння нею. Разом з тим, з наданих суду доказів не встановлено порушень, невизнання або оспорювання прав відповідача ОСОБА_5

Такі висновки суду першої інстанції узгоджується з матеріалами справи та вимогами закону.

Відповідно до вимог ст. ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно зі ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Як передбачено ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Власник, згідно зі ст. 319 ЦК України, володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

У ст. 321 ЦК України йдеться про те, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права або обмежений у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

За нормами ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном.

Виходячи з аналізу вказаної норми матеріального права, можна дійти висновку, що власник має право вимагати усунення будь яких порушень свого права від будь яких осіб і будь яким шляхом, що є прийнятним для власника. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю.

Відповідно до п. п. «г» , «е» ч. 1 ст. 91 ЗК України вбачається, що власники земельних ділянок зобов`язані не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів; дотримуватися правил добросусідства та обмежень, пов`язаних з встановленням земельних сервітутів та охоронних зон.

Зі змісту п. «е» ч. 1 ст. 96 ЗК України вбачається, що землекористувачі зобов`язані не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів; дотримуватися правил добросусідства та обмежень, пов`язаних з встановленням земельних сервітутів та охоронних зон.

Відповідно до ст. 103 ЗК України власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей (затінення, задимлення, неприємні запахи, шумове забруднення тощо).

Власники та землекористувачі земельних ділянок зобов`язані не використовувати земельні ділянки способами, які не дозволяють власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок використовувати їх за цільовим призначенням (неприпустимий вплив).

Власники та землекористувачі земельних ділянок зобов`язані співпрацювати при вчиненні дій, спрямованих на забезпечення прав на землю кожного з них та використання цих ділянок із запровадженням і додержанням прогресивних технологій вирощування сільськогосподарських культур та охорони земель (обмін земельних ділянок, раціональна організація територій, дотримання сівозмін, встановлення, зберігання межових знаків тощо).

Таким чином, вказані вище норми права та встановлені в справі обставини дають підстави вважати, що позивач, як власник суміжної земельної ділянки, має право вимагати усунення перешкод у користуванні його земельною ділянкою, а доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 про те, що позов ОСОБА_1 задоволено виключно на підставі одного письмового доказу - висновку експерта, є необґрунтованими.

Судом була надана належна оцінка висновку судової експертизи у сукупності з іншими наявними у справі доказами. Після дослідження висновку судової експертизи судом не була встановлена наявність суперечностей між його висновками з установленими у справі фактичними обставинами.

При проведенні експертизи, одночасно з проведенням обстеження земельних ділянок, виконувались роботи з топографо-геодезичного знімання спеціалістами ДП «Сумигеодезкартографія». Дослідження проводилось методом візуально-інструментального обстеження, аналізу наданих документів, зпівставленням результатів обстеження з наданою документацією, тому суд першої інстанції при ухваленні рішення обґрунтовано керувався висновком судової земельно-технічної експертизи № 1602/1603 від 03 серпня 2018 року, як належним та достатнім доказом у справі.

Зі змісту оскаржуваного рішення вбачається, що судом було повно досліджено оригінали та копії документів, доданих до зустрічної позовної заяви відповідачем ОСОБА_2 та її представником ОСОБА_4 , проте, з них не вбачається порушення, невизнання або оспорювання прав ОСОБА_2 ОСОБА_1 чи ДП «Сумський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою», тому у задоволенні позову ОСОБА_4 до цих відповідачів було обгрунтовано відмовлено.

ОСОБА_1 у зв`язку з пред`явленням позову, для підтвердження своїх вимог поніс витрати на проведення судової земельно-технічної експертизи № 1602/1603 від 03 серпня 2018 року в розмірі 4952,00 грн (том 1, а.с. 166). Оскільки його позовні вимоги були фактично задоволені, відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, суд правильно поклав витрати, пов`язані із проведенням експертизи, на ОСОБА_2 .

Таким чином, посилання та доводи особи, яка подала апеляційну скаргу, не знайшли свого підтвердження в якості підстав скасування оскаржуваного судового рішення під час апеляційного провадження.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи, дотримуючись принципу змагальності, на підставі наданих сторонами доказів та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення мсуду - без змін.

Враховуючи те, що справа є малозначною (п. 2 ч. 6 ст. 19 ЦПК України), відповідно до приписів п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, постанова не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись ст. ст. 367, 368, п. 1 ч.1 ст. 374, ст. ст. 375, 381- 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 21 лютого 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Судді: О.Ю. Кононенко

В.І. Криворотенко

О.І. Собина