ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 червня2019 року

м. Харків

Справа № 626/181/18

Провадження № 22-ц/818/2195/19

Категорія: житлові

Харківський апеляційний суд у складі:

судді-доповідача: Кіся П.В.,

суддів: Хорошевського О.М., Яцини В.Б.

розглянувши в порядку письмового провадження в приміщенні суду в місті Харкові справуапеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2

на рішення Красноградського районного суду Харківської області від 01 лютого 2019 року у складі судді Рибальченко І.Г.,

у цивільній справі № 626/181/18 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення понесених витрат по оплаті комунальних послуг та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення витрат по оплаті комунальних послуг,-

встановив:

31.01.2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про відшкодування витрат по оплаті комунальних послуг в сумі 7717грн. 23 коп.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначав, що йому на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу квартири від 02.03.2006 року належить квартира АДРЕСА_1 .

В даній квартирі крім позивача зареєстровані: відповідач ОСОБА_3 , неповнолітній син сторін ОСОБА_4 , та проживає без реєстрації донька відповідачки - ОСОБА_5 На підставі договору надання послуг з вивезення побутових відходів та договору з КП «Водоканал» про надання населенню послуг з водопостачання укладеного позивачем надаються послуги з водопостачання. Згідно договору № 79604 від 27.11.2012 року про надання послуг з газопостачання укладеного між ОСОБА_1 та ПАТ «Харківгаз» надаються послуги з газопостачання. На підставі договору про користування електричною енергією укладеного позивачем з АК «Харківобленерго» їм надаються послуги з постачання електричної енергії.

З січня 2015 року ОСОБА_3 припинила брати участь в оплаті житлово-комунальних послуг. З цього часу комунальні послуги оплачуються позивачем, що підтверджується довідками комунальних підприємств. Відповідач відмовляється вносити плату за комунальні послуги та відшкодовувати позивачу свою частку витрат. В зв`язку з відсутністю роботи, і відповідно заробітної плати, ОСОБА_1 не міг сплачувати комунальні послуги і тому був змушений припинити постачання газу та світла шляхом написання відповідних заяв до постачальників. За рішенням Красноградського районного суду від 06.11.2017 року його зобов`язано підключити газ та світло до житлової квартири, у зв`язку з чим позивач несе витрати на комунальні послуги , хоча в квартирі і не проживає.

За період з січня 2015 року ОСОБА_1 сплачено 15 434,47 грн. , в рахунок оплати житлово-комунальних послуг, у зв`язку з чим він просить стягнути з ОСОБА_3 половину вказаних витрат, що становить 7717,23 грн. та судові витрати по справі.

ОСОБА_3 не погодилась з позовом та 12.03.2018 року подала до суду з зустрічний позов, в якому просила стягнути з ОСОБА_1 витрати по сплаті комунальних послуг в розмірі 8597,31 грн.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_3 заначала, що вимоги ОСОБА_1 не відповідають дійсності , оскільки сплата комунальних послуг здійснювалась нею особисто. ОСОБА_3 зазначає, що дійсно мешкає в одному житлі із ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_2 . З 2014 року вона самостійно та в повному обсязі змушена сплачувати всі рахунки за комунальні послуги, за винятком рахунків на теплопостачання, що пов`язано із фінансовою спроможністю.

З жовтня 2007 року по жовтень 2017 року оплата комунальних послуг здійснювалась сторонами порівну, але з жовтня 2014 року ОСОБА_1 відмовився оплачувати рахунки не пояснюючи мотивів своєї поведінки. У зв`язку з тим, що в одному житловому приміщенні з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 мешкають неповнолітні діти, з метою захисту інтересів дітей, для створення нормальних умов для їх розвитку та навчання, ОСОБА_3 змушена була сплачувати всі вказані комунальні послуги в повному обсязі.

Рішенням Красноградського районного суду Харківської області від 01 лютого 2019 року у задоволенні позову ОСОБА_1 та зустрічного позову ОСОБА_3 - відмовлено.

Представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити повністю, в частині відмови у задоволені зустрічних позовних вимог ОСОБА_3 - залишити без змін з тих підстав, що судове рішення є незаконним, необґрунтованим, та прийнято з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

В обґрунтування апеляційної скарги представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 зазначає, що висновки суду першої інстанції є хибними оскільки не ґрунтується на доказах та безпідставні, оскільки в позовній заяві він зазначав, що в зв`язку з тим, що він не працював та не мав змоги сплачувати комунальні послуги, ним були написані заяви про припинення постачання світла, та природного газу. Але відповідно до рішення Красноградського районного суду від 06.11.2017 його зобов`язано підключити газ та світло до житлової квартири з чим він несе витрати на комунальні послуги хоча в квартирі і не проживає. Фактично його вимушено рішенням суду укласти договори на користування комунальними послугами яким користується відповідачка. Даним рішенням суду було встановлено, що відповідачка ОСОБА_3 проживає в даній квартирі і в описовій частині рішення зазначено, що Ільницька висловлювала згоду сплачувати комунальні послуги яким користується і уклала угоду про сплату комунальних послуг але свої зобов`язання не виконує.

Оскільки неповнолітні члени сім`ї власника квартири не несуть обов`язку брати участь витратах по утриманню будинку, то скаржник вважає, що він та відповідач повинні нести витрати по оплаті комунальних послуг в рівних частках.

Представник ОСОБА_3 - ОСОБА_6 подав відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначив, що жодних договорів між сторонами про розподіл оплати комунальних послуг або угод про оплату мешкання в приміщені не укладалося, проте, згідно, ст.ст. 64,66-68, 145, 156 ЖК України, повнолітні члени сім`ї наймача, члена кооперативу, власник зобов`язані брати участь в оплаті витрат по утриманню житла і несуть разом з ним солідарну відповідальність.

Згідно ст. 541 ЦК України, солідарний обов`язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов`язання.

В ході судового засідання первісним позивачем не доведено оплату рахунків саме ним (за повної відсутності платіжних документів), а посилання апеляційної скарги на укладені ОСОБА_1 договори із підприєметвами-постачальниками житлово-комунальних послуг, само по собі не доводить оплату рахунків, більш того, саме на власника приміщення, згідно п.6, 13 ч.І ст. 1, п.1 ч.2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», покладається обов`язок укладати договори про надання житлово-комунальних послуг.

Суд апеляційної інстанції, відповідно до ст. ст. 7, 19, 274, 368, 369 ЦПК України, зважуючи на відсутність обґрунтованих клопотань про наявність підстав для зміни встановленого ухвалою суду порядку апеляційного перегляду справи, розглядає справу за апеляційною скаргою в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи.

Дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи сторін,перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставин справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

У відповідності до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судовим розглядом встановлено, що ОСОБА_1 є власником квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_2 . Згідно із довідкою № 2102, виданою 27.11.2017 виконкомом Наталинської сільської ради, у квартирі ОСОБА_1 , розташованій по АДРЕСА_2 зареєстровані та проживають: ОСОБА_3 (колишня дружина позивача), син позивача ОСОБА_4 , не зареєстрована, але фактично проживає ОСОБА_7 , 2002 року народження.

Згідно із ч. 1 ст. 405 ЦК України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону.

Право користування житловим приміщенням в силу ст. 405 ЦК України, зберігається і за колишніми членами сім`ї власника жилого приміщення.

Відповідно до статті 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

Ні позивачем ні відповідачем не заперечується, що ОСОБА_3 проживає та користується квартирою, яка належить ОСОБА_1 .

Статтею 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що житлово-комунальні послуги це результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядку і Правил.

Комунальні послуги - це результат господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газо - та електропостачанням, опаленням, а також вивезенням побутових відходів у порядку, встановленому законом.

Згідно з пунктом 5 частини 2 статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

Відповідно до ст. 150 ЖК УРСР громадяни, які мають у приватній власності квартиру, користуються нею для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд.

С. 162 ЖК України передбачено, що плата за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін. Відсутність самого договору між сторонами не звільняють мешканців квартири від обов`язку оплати комунальних послуг, оскільки, в силу вимог ст. 162 ЖК України, наймач (власник) зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги.

Таким чином, споживачі комунальних послуг зобов`язані своєчасно проводити оплату за надані комунальні послуги.

Відмовляючи у задоволені позовних вимог ОСОБА_1 суд першої інстанції зазначав, що його вимоги є необґрунтованими оскільки між сторонами плата за комунальні послуги не встановлена у визначеному законом порядку, ні письмовою угодою, ні рішенням суду також квитанцій, що підтверджують здійснення ОСОБА_1 оплати наданих послуг не було надано.

Колегія суддів погоджується з зазначеним висновком суду першої інстанції.

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (факти), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків ( ст.76 ЦПК України).

Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Крім того, колегія суддів зазначає, що з матеріалів справи вбачається, що відповідно до інформації наданої філією бурове управління «Укрбургаз» ПАТ «Укргазвидобування» з 01.02.2014 року по теперішній час з заробітної плати ОСОБА_1 стягується сплата за послуги теплопостачання, а також з заробітної плати ОСОБА_3 утримувались кошти за теплопостачання за період з 2013 по 2018 рік. (а.с. 27, 41)

Інших доказів на підтвердження сплати комунальних послуг саме ОСОБА_1 ним не надано, а матеріали справи таких не містять.

За таких обставин, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив обставини справи та надав належну оцінку наявним у справі доказам, дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1

Крім того, колегія суддів зазначає, що не підлягає задоволенню клопотання представника ОСОБА_3 - ОСОБА_6 про скасування рішення суду та задоволення зустрічних позовних вимог ОСОБА_3 , оскільки вона не скористалась свої правом на оскарження судового рішення і в цій частині рішення суду ОСОБА_1 не оскаржувалось, а тому відповідно до ст. 367 ЦПК Україниапеляційним судом не переглядалось.

Доводи апеляційної скарги зводяться лише до переоцінки доказів у справі та висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст.367, 368, п.1 ч.1 ст.374, ст.ст.375, 381, 382-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Красноградського районного суду Харківської області від 01 лютого 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Касаційна скарга може бути подана безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення лише за наявності підстав, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Повне судове рішення складено 06 червня 2019 року

Головуючий: П.В. Кісь

Судді : О.М. Хорошевський

В.Б. Яцина