Дата документу 07.06.2019 Справа № 311/1922/18
Запорізький Апеляційний суд
ЄУН 311/1922/18Головуючий у 1-й інстанції Пушкарьова С.П.
Пр. № 22-ц/807/1769/19Суддя-доповідач Гончар М.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 червня 2019 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді (судді-доповідача) Гончар М.С.

суддів Кочеткової І.В., Маловічко С.В.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» на рішення Василівського районного суду Запорізької області від 16 січня 2019 року у справі за позовом АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» (далі Банк) до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості

ВСТАНОВИВ:

У червні 2018 року Банк звернувся до суду із вищезазначеним позовом (а.с. 1-3), в якому просив стягнути з відповідача на користь Банку заборгованість за кредитним договором №б/н від 12.11.2007 року станом на 30.04.2018 року у розмірі 13584,85 грн., яка складається з: 1385,16 грн. - заборгованості за кредитом (тіло кредиту); 8327,12 грн. - відсотків за користування кредитом; 2749,48 грн. - пені; штрафів відповідно до пункту 8.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. - штраф (фіксована частина), 623,09 грн. - штраф (відсоткова складова), від сплати якої на користь Банку відповідач у добровільному порядку ухиляється, а також судовий збір 1762,00 грн.

Ухвалою суду першої інстанції (а.с. 29) провадження у цій справі відкрито.

Рішенням Василівського районного суду Запорізької області від 16 січня 2019 року (а.с. 121-123) у задоволенні позову Банку у цій справі відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права судом першої інстанції при його ухваленні, Банку у своїй апеляційній скарзі (а.с. 55-58) просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити у повному обсязі, стягнути з відповідача судові витрати.

Указом Президента України «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах» від 29.12.2017 року №452/2017 ліквідовано зокрема: Апеляційний суд Запорізької області та утворено Запорізький апеляційний суд в апеляційному окрузі, що включає Запорізьку область з місцезнаходженням у місті Запоріжжі.

Указом Президента України № 297/2018 від 28.09.2018 «Про переведення суддів» судді Апеляційного суду Запорізької області переведені до Запорізького апеляційного суду, який почав роботу з 05 жовтня 2018 року.

В автоматизованому порядку для розгляду цієї справи визначено колегію суддів Запорізького апеляційного суду: головуючого суддю (суддю-доповідача) Гончар М.С., суддів Кочеткову І.В. та Маловічко С.В. (а.с. 144).

Ухвалою апеляційного суду апеляційне провадження за вищезазначеною апеляційною скаргою відкрито (а.с. 145), справу призначено до апеляційного розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи в порядку ст. 369 ч. 1 ЦПК України (а.с. 149).

В силу вимог ст. 7 ч. 13 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідач ОСОБА_1 подала апеляційному суду відзив на вищезазначену апеляційну скаргу позивача у цій справі (а.с. 151-165).

В силу вимог ст. 371 ч. 1 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції має бути розглянута протягом шістдесяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження.

Проте, у період з 20.05.2019 року по 03.06.2019 року включно суддя доповідач Гончар М.С. перебувала у відпустці (а.с. 166-167).

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга Банку підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

В силу вимог ст. 367 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно із ст. 374 ч. 1 п. 2 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю і ухвалити нове рішення.

Згідно із ст. 258 ч. 1 п. 2, 3 ЦПК України судовими рішеннями є рішення, постанови.

В силу вимог ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення …та ухвалення нового рішення …є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

За змістом ст. 381 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги приймає постанову за правилами ст. 35 і глави 9 розділу ІІІ цього Кодексу з особливостями, зазначеними у ст. 382 цього Кодексу.

Встановлено, що суд першої інстанції, відмовляючи Банку у задоволенні його позову у цій справі у повному обсязі, керувався ст. ст. 263-265, 268, 273, 354, 355 ЦПК України, ст. 267 ЦК України та виходив із того, що Банком пропущено строк позовної давності для стягнення всіх складових заборгованості у цій справі, про застосування якого заявила відповідач у цій справі.

Проте із таким висновком суду першої інстанції у цій справі погодитись не можна з таких підстав.

Ст. 263 ЦПК України містить вимоги щодо законності і обґрунтованості судового рішення, а ст. 264 ЦПК України питання, які вирішує суд під час ухвалення рішення суду.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції у цій справі не відповідає.

Суд першої інстанції у порушення вимог ст. 12 ч. 5 ЦПК України не сприяв повному та всебічному з`ясуванню обставин цієї справи, має місце у цій справі неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Встановлено, що вищезазначений кредитний договір сторін Банку та ОСОБА_1 №б/н від 12.11.2007 року є договором приєднання (ст. 634 ЦК України) та складається із заяви ОСОБА_1 від 12.11.2007 року (а.с. 7), Тарифів (а.с. 8), Умов та правил надання банківських послуг (а.с. 9-14) тощо, з якими відповідач ОСОБА_1 погодилась у повному обсязі, підписавши заяву від 12.11.2007 року (а.с. 7) та які у тому числі містять умови, ставки, порядок тощо нарахування Банком позичальнику процентів, пені, штрафів тощо.

Умови та правила надання банківських послуг Банку знаходяться в загальному доступі, якщо відповідач вважала за необхідне додатково ознайомитись із останніми, вона мала для цього всі необхідні можливості.

Суд мав виходити у цій справі із презумпції правомірності правочину вищезазначеного кредитного договору сторін у цій справі (ст. 204 ЦК України), а також презумпції обов`язковості договору (ст. 629 ЦК України).

Оскільки, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним; договір є обов`язковим для виконання сторонами.

В силу умов вищезазначеного кредитного договору Банк мав право змінювати (зменшувати або збільшувати) кредитний ліміт за рішенням Банку тощо, на що відповідач дала згоду, підписавши вищезазначену заяву від 12.11.2007 року (копія а.с.7).

Повідомлення відповідача включається до виписки за рахунком відповідача (а.с. 57-59).

Праву Банка змінювати фінансові умови надання кредиту кореспондується обов`язок відповідача отримувати виписки по картковим рахунках та операціях по картрахунках.

Незнання законів не звільняє від юридичної відповідальності (ст. 68 Конституції України).

Встановлено, що відповідач ОСОБА_1 користувалась вищезазначеним кредитом, наданим Банком, але належним чином не виконувала своїх зобов`язань за вищезазначеним кредитним договором, несвоєчасно та не у повному обсязі сплачувала нараховані їй Банком платежі, передбачені договором, що підтверджується у тому числі розрахунком заборгованості відповідача перед Банком, який є належним допустимим доказом у цій справі (доданим Банком до позову у цій справі а.с. 4-6).

Банк нарахував відповідачу у цій справі заборгованість за вищезазначеним договором №б/н від 12.11.2007 року станом на 30.04.2018 року у розмірі 13584,85 грн., яка складається з наступного: 1385,16 грн. - заборгованості за кредитом (тіло кредиту); 8327,12 грн. - відсотків за користування кредитом; 2749,48 грн. - пені; а також штрафів відповідно до пункту 8.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. - штраф (фіксована частина), 623,09 грн. - штраф (відсоткова складова) від сплати якої на користь Банку відповідач у добровільному порядку ухиляється.

В силу вимог ст. 267 ч. ч. 3-4 ЦК України сплив позовної давності загальної (трирічної - ст. 257 ЦК України) чи спеціальної (однорічної - ст. 258 ЦК України), про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Встановлено, що ОСОБА_1 заявляла про застосування позовної давності у цій справі у суді першої інстанції (заява а.с. 39-40).

Проте, суд першої інстанції не з`ясував взагалі та не звернув уваги на те, що строк дії вищезазначеного договору сторін у цій справі відповідає строку дії картки, тобто до 31.10.2015 року (довідка а.с. 82).

Банк звернувся до суду із вищезазначеним позовом до відповідача 06.06.2018 року (відмітка суду на позові а.с. 1), тобто в межах 3-річного загального строку позовної давності з 31.10.2015 року за період з 06.06.2018 року по 06.06.2015 року, тобто з дня настання остаточного строку для виконання основного зобов`язання у вигляді сплати відсотків.

Тобто, Банк мав право у цій справі на стягнення з відповідача ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором № б/н від 12.11.2007 року станом на 30.04.2018 року у розмірі 1847,99 грн.

Розрахунок: 1385,16 грн. - заборгованість за кредитом (тіло кредиту) строком до 31.10.2015 року (розрахунок: сальдо поточної заборгованості за кредитом 87,05 грн. + сальдо простроченої заборгованості за кредитом 1298,11 грн.), 462,83 грн. заборгованості за відсотками за користування кредитом строком з 06.06.2015 року по 31.10.2015 року (розрахунок: 2240,57 грн. заборгованості за відсотками за користування кредитом, нарахованих строком до 31.10.2015 року включно за вирахуванням відсотків в сумі 1777,74 грн. станом на 01.06.2015 року, які знаходяться поза межами 3-річного (загального) строку позовної давності, про який заявляла відповідач у цій справі у суді першої інстанції (а.с.39-40), з урахуванням останнього платежу відповідача 13.09.2013 року, який в силу вимог ст. 264 ч. 1 ЦК України свідчить про переривання 3-річного (загального) строку позовної давності і початок його заново з 13.09.2013 року по 13.09.2016 року, та звернення Банку до суду із вищезазначеним позовом лише 06.06.2018 року.

Оскільки, встановлено, що Банком були безпідставно нараховані у цій справі відповідачу ОСОБА_1 відсотки у сумі 6086,55 грн. (розрахунок: 8327,12 грн. 2240,57 грн.) та пеня 1500,00 грн. (розрахунок: 2749,48 грн. 1249,48 грн.) після закінчення строку дії картки (договору) 31.10.2015 року і до станом на 30.04.2018 року, у стягненні яких суд першої інстанції мав відмовити у цій справі за безпідставністю їх нарахування Банком, що узгоджується із правовим висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 28.03.2018 року (справа № 444/9519/12, провадження № 14-10 цс 18), який суд першої інстанції мав враховувати в силу вимог ст. 264 ч. 4 ЦПК України.

Оскільки, після спливу визначеного договором строку кредитування …право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти та пені за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечується ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Встановлено, що Банк позовних вимог до відповідача в порядку ст. 625 ЦПК України у цій справі не заявляв.

Також нараховані Банком відповідачу у цій справі за вищезазначеним кредитним договором пеня до закінчення строку дії картки (договору) 31.10.2015 року у сумі 1249,48 грн. (розрахунок: 2749,48 грн. 1500,00 грн.), а також штрафи відповідно до пункту 8.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. - штраф (фіксована частина), 623,09 грн., - штраф (процентна складова), є різновидом одного виду відповідальності (цивільної), Умовами та правилами надання банківських послуг вони нараховуються за ті самі види порушень відповідача за вищезазначеним договором, а тому у даному випадку порушуються вимоги ст. 61 Конституції України, за змістом якої ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

А тому, при вищевикладених обставинах, суд першої інстанції мав відмовити Банку у задоволенні його позовних вимог до відповідача в частині стягнення штрафів у цій справі з підстав застосування вимог ст. 61 Конституції України.

В силу вимог ст. 551 ч. 3 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Пеня є різновидом неустойки в силу 549 ч. 1 ЦК України.

Проте встановлено, що пеня у сумі 1249,48 грн. не перевищує суму основного боргу у вигляді відсотків у сумі 2240,57 грн., а тому зменшенню судом на підставі ст. 551 ч. 3 ЦК України у цій справі не підлягає.

Разом з тим, хоча остання й заявлена Банком в межах строку дії договору до 31.10.2015 року, але по останній пройшов однорічний (спеціальний строк позовної давності), враховуючи звернення Банку до суду із вищезазначеним позовом лише 06.06.2018 року (а.с. 1), про застосування якого у цій справі просила відповідач ОСОБА_1 у суді першої інстанції (заява а.с. 39-40).

А тому у стягненні суми пені 1249,48 грн., нарахованої Банком відповідачу станом до 31.10.2015 року, суд мав відмовити у цій справі у зв`язку із застосуванням строку позовної давності.

При вищевикладених обставинах, доводи апеляційної скарги Банку лише частково ґрунтуються на законі та доказах, наявних у матеріалах цієї справи, а рішення суду першої інстанції у цій справі є незаконним та необґрунтованим, ухваленим з порушенням вимог ЦПК України.

За таких обставин, апеляційну скаргу Банку слід задовольнити частково, рішення Василівського районного суду Запорізької області від 16 січня 2019 року у цій справі слід скасувати, ухвалити нове судове рішення, яким позов Банку слід задовольнити частково; стягнути з ОСОБА_1 на користь Банку заборгованість за кредитним договором № б/н від 12.11.2007 року станом на 30.04.2018 року у розмірі 1847,99 грн., яка складається із: 1385,16 грн. - заборгованості за кредитом (тіло кредиту) строком до 31.10.2015 року, 462,83 грн. заборгованості за відсотками за користування кредитом строком з 06.06.2015 року по 31.10.2015 року, в решті позовних вимог слід відмовити.

Крім того, в силу вимог ст. 141 ч. 13 ЦПК України у разі задоволення апеляційної скарги та позову Банку у цій справі лише частково при вищевикладених обставинах, останній має право на стягнення з відповідача ОСОБА_1 судових витрат, пов`язаних із розглядом цієї справи судами першої та апеляційної інстанцій, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог у сумі 599,23 грн. (розрахунок: судовий збір за подачу позову 1762,00 грн. (а.с.21) + судовий збір за подачу апеляційної скарги 2643,00 грн. (а.с. 137) = 4405,00 грн.; сума задоволених позовних вимог Банку 1847,99 грн.* судовий збір 4405,00 грн./ сума заявлених Банком позовних вимог 13584,85 грн.

Керуючись ст.ст. 7, 12, 81-82, 89, 141, 367, 369, 371-372, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» задовольнити частково.

Рішення Василівського районного суду Запорізької області від 16 січня 2019 року у цій справі скасувати.

Ухвалити нове судове рішення.

Позов АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» (ЄДРПОУ 14360570) заборгованість за кредитним договором №б/н від 12.11.2007 року станом на 30.04.2018 року у розмірі 1847,99 грн., яка складається із: 1385,16 грн. - заборгованості за кредитом (тіло кредиту) строком до 31.10.2015 року, 462,83 грн. заборгованості за відсотками за користування кредитом строком з 06.06.2015 року по 31.10.2015 року, в решті позовних вимог слід відмовити.

В решті позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» () судові витрати, пов`язані із розглядом цієї справи судами першої та апеляційної інстанцій, у вигляді судового збору у розмірі 599,23 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Повний текст постанови апеляційним судом у цій справі складений 07.06.2019 року.

Головуючий суддяСуддяСуддя
Гончар М.С. Кочеткова І.В.Маловічко С.В.