Справа № 589/2285/17
Провадження № 2/589/67/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 лютого 2019 року

Шосткинський міськрайонний суд Сумської області у складі:

головуючого судді Курбанової А.Р.,

за участі:

секретаря судового засідання Ніколаєнко В.В.

позивача: ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2 .

третьої особи: ОСОБА_3 .М.

відповідача: ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Шостка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - ОСОБА_5 , до ОСОБА_4 про стягнення матеріальної шкоди, завданої неякісно виконаними будівельними роботами,-

ВСТАНОВИВ:

22 червня 2017 року ОСОБА_1 звернувся до Шосткинського міськрайонного суду Сумської області з позовом до ОСОБА_4 про стягнення збитків в сумі 6739 грн. В обґрунтування позову посилається на неналежне виконання відповідачем прийнятих на себе зобов`язань щодо будівництва паркану біля житлового будинку АДРЕСА_1 . Позивач зазначає, що 01.07.2014р. відповідач, котрий також мешкає в с АДРЕСА_2 Ображіївка Шосткинського району і займається наданням послуг з будівельних робіт, вмовив його укласти усний договір на виконання підрядних робіт з будівництва паркану з шиферу та залізобетону. Виконати роботи відповідач мав із будівельних матеріалів позивача. До виконання робіт відповідач приступив разом зі своїм сином ОСОБА_6 . За доводами позивача, він неодноразово робив зауваження відповідачу щодо строків виконання робіт, при цьому останній не поспішав завершувати будівельні роботи, проте наполегливо просив їх оплати. Як зазначає позивач, після того як він сплатив відповідачу 4039 грн., останній, не закінчивши свою роботу з будівництва паркану, зник. Навесні 2015 року, позивач помітив, що виконана відповідачем робота є неякісною, у зв`язку з чим позивач звернувся до ОСОБА_4 , який такі обставини визнав і зобов`язався все виправити за свій рахунок, однак своєї обіцянки не дотримався. Посилаючись на приписи ч. 3 ст. 849 ЦК України, позивач заявив до відшкодування збитки в загальному розмірі 6739 грн., яка складається з вартості будівельних матеріалів та сплачених відповідачу коштів за виконані роботи.

В свою чергу відповідач звернувся до суду з відзивом, в якому заперечуючи проти позову зазначив, що навесні 2014 року він, перебуваючи у дружніх відносинах з позивачем, погодився допомогти йому в облаштуванні паркану. При цьому відповідач акцентує увагу суду на тому, що він ніколи не працював в сфері будівельних робіт та його знання у цій галузі обмежені. Розпочавши будівництво, позивач та відповідач виконували роботи вдвох, проте в подальшому позивач, через зайнятість на роботі самоусунувся від будівництва паркану, а тому відповідач запросив для допомоги свого сина ОСОБА_7 . За словами відповідача, будівництво паркану було закінчено приблизно через два місяці та на знак вдячності позивач, без попереднього обговорення, добровільно надав сину відповідача грошові кошти в розмірі 2100 грн. Відповідач повністю заперечує той факт, що між ним та позивачем був укладений будь-який договір чи то в усній, чи то в письмовій формі, запевняє, що допомогу у виконанні будівельних робіт по зведенню паркану він здійснював виключно через дружні відносини, при цьому між сторонами не обговорювались ані строки виконання робіт, ані їх ціна і якість. Крім того, роботи проводилися з будівельного матеріалу позивача, який був неякісний, що підтверджується у тому числі змістом товарного чеку, долученого до позову. Про це відповідач неодноразово заявляв позивачу, ще коли вони виконували роботи. З огляду на викладене, відповідач вказує, що правових підстав для стягнення з нього збитків не має.

Позивач і його представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали з підстав, викладених у позові.

Відповідач в судовому засіданні проти позову заперечував, посилаючись на обставини, викладені у відзиві.

Суд, заслухавши сторін, вивчивши матеріали справи, дослідивши обставини та факти, якими обґрунтовуються вимоги, перевіривши їх доказами, дійшов до наступного.

Судом встановлено, що власником будинку АДРЕСА_1 є ОСОБА_5 (дружина позивача). (а.с.4)

В 2014 році відповідач з матеріалів, наданих позивачем, збудував частину паркану вказаного домоволодіння, що визнано обома сторонами.

Посилаючись неналежну якість виконаних робіт, позивачем заявлені вимоги про відшкодування збитків в загальному розмірі 6739 грн., які складаються з вартості будівельних матеріалів та сплачених відповідачу коштів за виконані роботи.

Так, за положеннями ст.. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: відшкодування збитків та моральної шкоди. У відповідності до ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

При цьому, для настання позаделіктної (договірної) відповідальності необхідна наявність складу цивільного правопорушення, а саме: наявність шкоди; протиправна поведінка заподіювача шкоди; причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача; вина особи, яка заподіяла шкоду. Відсутність одного з елементів, які утворюють склад цивільного правопорушення, звільняє боржника від відповідальності за заподіяну шкоду оскільки його поведінка не може бути кваліфікована як правопорушення.

З огляду на доводи позивача, що покладені в обгрунтування позову про те, що відповідачем при виконанні вказаних робіт недотримано (порушено) умови укладеного між сторонами усного договору на виконання підрядних робіт з будівництва паркану, суд вважає за необхідне, передусім, визначитися чи дійсно вказаний договір був укладений і з`ясувати його умови, які на думку позивача, були порушені відповідачем при його виконанні.

При цьому, суд враховує позицію Великої Палати Верховного Суду, викладену у постанові від 05.06.2018р. у справі 523/6003/14-ц щодо застосування частини першої статті 202, частини третьої статті 203, статей 208, 638, 641, частини першої статті 875, частин першої і другої статті 877 ЦК України.

Так, за приписами пункту 1 частини другої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до частини першої статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

У частині третій статті 203 ЦК України закріплено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).

Згідно зі статтею 208 ЦК України правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу, належить вчиняти у письмовій формі.

При цьому, відповідно до пункт 5 підрозділу 1 розділу XX Податкового кодексу України якщо норми інших законів містять посилання на неоподатковуваний мінімум доходів громадян, то для цілей їх застосування використовується сума в розмірі 17 гривень, крім норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень.

Відповідно до вимог статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

У статті 641 ЦК України визначено, що пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна зі сторін майбутнього договору. Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття.

Відповідно до статті 837 ЦК України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Істотними умовами будь-якого договору підряду є предмет, ціна та строки.

Предметом договору підряду є індивідуалізований результат праці підрядника, на який спрямована узгоджена воля сторін.

Ціна договору підряду - це грошова сума, належна підрядникові за виконане замовлення. За статтею 843 ЦК України у договорі підряду визначається або конкретна ціна роботи, або способи її визначення. За відсутності цих умов ціну може встановити суд на основі звичайно застосовуваних за аналогічні роботи цін з урахуванням необхідних витрат, визначених сторонами.

Відповідно до статті 846 ЦК України строки виконання роботи або її окремих етапів установлюються в договорі підряду. Якщо в договорі підряду не встановлені строки виконання роботи, підрядник зобов`язаний виконати роботу, а замовник має право вимагати її виконання у розумні строки, відповідно до суті зобов`язання, характеру та обсягів роботи та звичаїв ділового обороту.

Таким чином, закріплене у ЦК України визначення договору підряду дає підстави для висновку про те, що це консенсуальний, двосторонній та оплатний договір. Причому консенсуальність договору підряду означає, що він визнається укладеним у момент одержання особою, що направила оферту, акцепту. При цьому в оферті та в акцепті щодо виконання будівельних підрядних робіт повинна бути чітко виражена воля осіб щодо істотних умов договору.

Разом з тим, як встановлено судом, письмовий договір на виконання будівельних робіт між сторонами не укладався. В даному випадку, усна узагальнена домовленість сторін про роботи, які планується виконати, а також наявна в матеріалах справи копія товарного чеку на придбання цементу не свідчить про наявність у відповідача договірного зобов`язання виконати за дорученням позивача певну роботу по будівництву паркану з дотриманням при цьому вимог щодо їх якості.

Долучені позивачем до матеріалів справи документи (копія паспорта відповідача, витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, схематичний план земельної ділянки АДРЕСА_3 5 по вул АДРЕСА_1 , товарний чек №623 від 09.07.2014р. та заява про вчинений злочин та інші) жодним чином не доводять факту узгодження сторонами з дотриманням встановленої законом форми та чітко вираженою їх волею всіх істотних умов договору підряду, зокрема, його предмету з переліком робіт, який відповідач зобов`язаний виконати та вимогами щодо їх якості, ціни та строку їх виконання.

При цьому, покази свідків ОСОБА_8 та ОСОБА_5 також не мають жодного доказового значення при встановленні факту вчинення цього правочину, його змісту та виконання сторонами його умов з огляду на приписи ч. 2 ст. 218 ЦК України, згідно з якими рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків у разі недодержання вимоги щодо письмової форми правочину.

У цьому контексті слід зазначити, що у п. 12 постанови від 6 листопада 2009 року N 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" Пленум Верховного Суду України звертав увагу, що зі змісту абзацу другого частини першої статті 218 ЦК не може доводитися свідченням свідків не лише заперечення факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин, а й факт його вчинення, а також виконання зобов`язань, що виникли з правочину. Випадки, коли свідчення свідків допускаються як засіб доказування факту вчинення правочину, у ЦК визначені прямо (частина друга статті 937, частина третя статті 949 ЦК).

Таким чином, враховуючи правову природу збитків та звертаючись до встановлених в процесі вирішення спору обставин, суд доходить висновку, що в даному випадку не доведена об`єктивна сторона цивільного правопорушення як складовий елемент останнього, тобто позивачем не доведено наявність факту порушення відповідачем будь-яких договірних підрядних зобов`язань. Як наслідок, у суду відсутні правові підстави для покладення на відповідача відповідальності у формі відшкодування збитків за це, а тому у задоволенні позову слід відмовити.

При цьому, з огляду на вказані висновки, інші доводи сторін не мають вирішального значення при розгляді даної справи, а тому суд не вбачає за доцільне надавати їм окрему правову оцінку.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір слід залишити за позивачем.

Керуючись ст.ст. 4, 5, 12, 76-81, 83, 141, 258, 259, 263-268 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

У позові відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги до Сумського апеляційного суду через Шосткинський міськрайонний суд Сумської області.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складений 26.04.2019 р.

Суддя Шосткинського міськрайонного суду

Сумської області А.Р.Курбанова