П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 травня 2019 року

м. Рівне

Справа № 562/3631/18

Провадження № 22-ц/4815/522/19

Головуючий Здолбунівському районному суді: Кушнір О.Г.
Місце і дата ухвалення рішення суду першої інстанції
(повним текстом): 21.12.2018 у м. Здолбунів
Рівненської області
Час ухвалення рішення суду: не зазначено

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючий суддя: Хилевич С.В.
судді: Бондаренко., Ковальчук Н.М.,
секретар судового засідання: Ковальчук Л.В.

учасники справи:
позивач: Військова частина НОМЕР_1 ;
відповідач: ОСОБА_1 ,
розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення Здолбунівського районного суду Рівненської області від 21 грудня 2018 року в цивільній справі за позовом Військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди в порядку регресу,
в с т а н о в и в:
У жовтні 2018 року в суд звернулась Військова частина НОМЕР_1 (далі Військова частина)з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди в порядку регресу. Мотивуючи свої вимоги, покликалась на постанову Володарського районного суду Донецької області від 11 листопада 2015 року, якою відповідача визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, тобто за порушення Правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів. Згодом, рішенням того ж суду від 16 липня 2016 року в цивільній справі було задоволено позов ОСОБА_2 , як постраждалого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди до ОСОБА_1 і Військової частини та стягнуто з останньої на його користь 20 084 гривень завданої шкоди та 551,21 гривню судового збору. Вважала, що в неї є право на пред`явлення зворотної вимоги до винної особи, передбаченої ч.1 ст. 1191 ЦК України.
За наведених міркувань просила стягнути з відповідача на свою користь 20 635,21 гривень.
У поданому на позовну заяву відзиві представник відповідача позовні вимоги визнав частково, а саме у розмірі місячного грошового забезпечення, як того вимагають Положення про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду заподіяну державі (далі Положення), тобто у розмірі 605 гривень.
Рішенням Здолбунівського районного суду Рівненської області від 21 грудня 2018 року позов задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Військової частини завдану шкоду в порядку регресу в розмірі 4 509,13 гривень та 385 гривень судових витрат.
У решті позовних вимог відмовлено.
На рішення суду позивачем подано апеляційну скаргу, де покликалася на його незаконність, яка полягала у неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, порушенні норм процесуального права та неправильному застосуванні норм матеріального права.
На її обґрунтування зазначалося про неврахування районним судом того, що на день звернення Військової частини з позовом до суду та й по теперішній час відповідач не є військовослужбовцем, а тому відповідне Положення не підлягали до застосування. Враховуючи це, вважала, що ОСОБА_1 має відшкодувати завдану з його шкоду у загальному порядку, відповідно до Цивільного кодексу України, а не як військовослужбовець.
З огляду на наведене просила рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове, яким стягнути з відповідача на свою користь 20 635 гривень завданої останнім шкоди та 1 762 гривню судового збору.
У поданому відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача адвокат Самардак К.В., вважаючи оскаржуване рішення законним та обґрунтованим, просила відмовити у задоволенні апеляційної скарги. Вважала, що підстав для застосування до її довірителя повної чи кратної матеріальної відповідальності за заподіяну ним шкоду недбалим виконанням службових обов`язків немає.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи позивача, колегія суддів дійшла до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення.

Районним судом встановлено, і ці обставини сторонами не оспорюються, що ОСОБА_1 з 07 березня 2015 року по 08 квітня 2016 року проходив військову службу на посаді механіка-водія взводу охорони роти охорони, після чого він вибув у запас і його було виключено зі списків особового складу частини.

Постановою Володарського районного суду Донецької області від 11 листопада 2015 року у справі №222/1720/15-п відповідача визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого 124 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу на користь держави в сумі 340 гривень.

Рішенням Володарського районного суду Донецької області від 15 липня 2016 року, залишеної без змін ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 06 жовтня 2016 року в цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , військової частини НОМЕР_1 , про стягнення матеріальної та моральної шкоди, спричиненої дорожньо-транспортною пригодою, стягнуто з Військової частини на користь ОСОБА_2 20 635,21 гривень, з яких 18 884 гривень матеріальної шкоди, 1200 гривень витрат за проведення товарознавчого дослідження та 551,21 гривня судового збору.

Стягнуто Володарським районним судом Донецької області суму військова частина сплатила 14 грудня 2016 року, що стверджується платіжним копією платіжного доручення №1059.

Спірні відносини між сторонами виникли у зв`язку із реалізацією Військовою частиною свого права зворотної вимоги (регресу) до винуватця про відшкодування заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди шкоди.

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції відповідно до ч.ч. 4, 6 ст. 82 ЦПК України, взявши до уваги обставини заподіяння шкоди, встановлені судовими рішеннями Володарського районного Донецької області, дійшов правильного висновку щодо обов`язку ОСОБА_1 відшкодувати у порядку регресу завдану останнім шкоду в розмірі його місячного грошового забезпечення.

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою (ч.6 ст. 82 ЦПК України).

Відповідно до ч.1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з ч. 1 ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Військовослужбовці і призвані на збори військовозобов`язані за шкоду, заподіяну недбалим виконанням ними службових обов`язків, передбачених військовими статутами, порадниками, інструкціями та іншими нормативними актами, несуть матеріальну відповідальність у розмірі заподіяної шкоди, але не більше місячного грошового забезпечення (пункт 10 Положення).

Доводи апеляційної скарги зводяться до заперечення проти розміру стягнутої судом попередньої інстанції шкоди у результаті застосування до спірних правовідносин п. 10 зазначеного Положення, оскільки відповідач втратив статус військовослужбовця, а тому ця норма не підлягає застосуванню.

Проте апеляційний суд з ними погодитися не може, позаяк вони є необґрунтованими, надуманими і спростовуються висновками суду.

Шкода заподіяна особою в певному правовому статусі повинна відшкодовуватись в установленому порядку, який навіть й після його припинення.

Поготів, згідно з п.1 Положення воно визначає підстави і порядок притягнення до матеріальної відповідальності військовослужбовців і призваних на збори військовозобов`язаних, винних у заподіянні шкоди державі під час виконання ними службових обов`язків, передбачених актами законодавства, військовими статутами, порадниками, інструкціями та іншими нормативними актами.

Те, що ОСОБА_1 заподіяв шкоду саме під час виконання ним службових обов`язків при проходженні Військової служби, сторонами не заперечується, а цей факт стверджено і відповідним рішенням Володарського районного Донецької області від 15 липня 2016 року.

Справедливість, добросовісність та розумність відповідно до пункту 6 ст. 3 ЦК України є одними із основних засад цивільного судочинства.

Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абз. десятий п. 9 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року №3-рп/2003).

Підставою для залишення оскаржуваного рішення без змін відповідно до ст. 375 ЦПК України є додержання судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при його ухваленні.

Судовий збір, що понесений відповідачем при поданні апеляційної скарги, відповідно до ст. 141 ЦПК України слід віднести на його ж рахунок.

Керуючись ст. 374-375, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення, а рішення Здолбунівського районного суду Рівненської області від 21 грудня 2018 року без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий : С.В. Хилевич

Судді: Н.В. Бондаренко

Н.М. Ковальчук