Номер провадження: 22-ц/813/4627/19
Головуючий у першій інстанції Єршова Л. С.
Доповідач Кравець Ю. І.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.06.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії:

головуючого судді - Кравця Ю.І.,

суддів: Журавльова О.Г., Комлевої О.С.,

учасники справи:

стягувач: ОСОБА_1 ,

боржник: ОСОБА_3 ,

розглянувши у порядку письмового провадження в залі суду в м. Одеса апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 13.02.2019 року, постановлену суддею Єршовою Л.С.,

встановив:

30.07.2018 року за заявою ОСОБА_1 Приморським районним судом м. Одеси видано судовий наказ про стягнення з ОСОБА_3 аліментів на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частки від усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 17.07.2018 року до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 , та судових витрат у розмірі 176,20 грн.

08.02.2019 року ОСОБА_3 звернувся до суду з заявою про скасування зазначеного судового наказу, оскільки між сторонами існує спір щодо суми заборгованості, який в наказному провадженні вирішений бути не може.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 13.02.2019 року заяву ОСОБА_1 задоволено та скасовано судовий наказ №522/12642/18, виданий Приморським районним судом м. Одеси 30 липня 2018 року за заявою ОСОБА_1 про стягнення з ОСОБА_3 аліментів на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частки від усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 17.07.2018 року до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 , та судових витрат у розмірі 176,20 грн.

Не погоджуючись з ухвалою суду, апеляційну скаргу подала ОСОБА_1 ,в якій з посиланням на порушення норм процесуального права, просить ухвалу суду скасувати та залишити в силі судовий наказ.

Заслухавши суддю доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність ухвали в межах заяви та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Щодо відкриття провадження у справі судом апеляційної інстанції з приводу оскарження ухвали про скасування судового наказу, колегія суддів звертає увагу на наступне.

Європейського суд з прав людини в своїх рішеннях неодноразово, в тому числі у справах проти України, підкреслював, що держава, що створює суди апеляційної чи касаційної інстанцій, має забезпечити, щоб особи, які відповідають перед законом, мали можливість користуватись всіма фундаментальними гарантіями статті 6 Конвенції в провадженнях у цих судах. Суд також неодноразово повторював, що право на суд, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним і може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть зашкоджувати самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (рішення суду у справах «Пелевін проти України», №24402/02, пункт 27, від 20.05.2010 року; «Мельник проти України», №23436/03, пункти 22-23, від 28.03.2006 року; «Мушта проти України», № 8863/06, пункти 37-38, від 18.11.2010 року).

В даному же випадку жорсткість процесуальної норми національного законодавства, яка не передбачає права оскарження процесуального документу щодо відкриття провадження у справі з приводу недотримання правил юрисдикції (ст. 293 ЦПК України), в той же час законодавець допускає скасування вирішеної судом справи по суті та закриття провадження з підстав неправильного визначення юрисдикції, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства (ст.ст.310 ч.1, 205 ч.1 п.1 ЦПК України). Ці суперечні норми національного закону не лише підривають саму суть права на апеляцію, а й порушують справедливий баланс, який має підтримуватися між законним прагненням дотримання формальної процедури подання скарги до апеляційного суду та правом доступу до суду.

Оскільки таке обмеження зашкоджує самій суті права доступу до суду, колегія суддів, вважаючи, що доступ до суду є складовою частиною принципу верховенства права, який визнаний і діє в Україні - ст. 8 Конституції України, та те, що предметом розгляду є захист права дитини на належне утримання, дійшла висновку про відкриття апеляційного провадження у справі з метою перевірки законності постановленої судом ухвали.

Відповідно до ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до п.4 ч.1 та ч.2 ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Задовольняючи заяву ОСОБА_1 та скасовуючи судовий наказ про стягнення аліментів суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до ч. 3 ст. 171 ЦПК України, у разі відсутності підстав для повернення заяви про скасування судового наказу, суддя не пізніше двох днів після її подання постановляє ухвалу про скасування судового наказу. Суд дійшов до висновку, що заява підлягає задоволенню, а судовий наказ підлягає скасуванню з підстав того, що між сторонами існує спір про право щодо суми заборгованості, на яку суд видав судовий наказ.

Проте з таким висновком суду погодитись не можна з огляду на таке.

Згідно з ч.1 ст.160 ЦПК України, судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161 цього Кодексу.

Пунктом 4 частини 1 ст. 161 ЦПК України встановлено, що судовий наказ може бути видано, якщо заявлено вимогу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, якщо ця вимога не пов`язана із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб.

Частини 7 та 8 ст. 170 ЦПК України містять імперативні норми, що у разі видачі судового наказу відповідно до пункту 4 частини першої статті 161 цього Кодексу боржник має право звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів та разі видачі судового наказу відповідно до пунктів 4 і 5 частини першої статті 161 цього Кодексу, судовий наказ може бути переглянуто за нововиявленими обставинами у порядку, встановленому главою 3 розділу V цього Кодексу.

Тобто у разі незгоди боржника з судовим наказом про стягнення аліментів, існують два можливі варіанти для зміни їх розміру: перегляд судового наказу за нововиявленими обставинами та звернення до суду з позовом про зменшення розміру аліментів.

Перший варіант можливий, коли на момент винесення наказу існували істотні обставини, що не були встановлені судом та не були відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи. У другому випадку мова йде про незгоду боржника з сумою призначених аліментів, тобто існує спір про право, який підлягає вирішенню за правилами позовного провадження (спрощеного).

Районний суд не врахував того, що наказ видано на вимогу про стягнення аліментів, а тому скасуванню не підлягає, а тому, заява про його скасування підлягала поверненню особі, яка її подала.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів дійшла до висновку, що питання про скасування судового наказу вирішено з порушенням норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, а тому в силу вимог п.4 ч.1 та ч.2 ст. 376 ЦПК України ухвала районного суду підлягає скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для повернення заяви про скасування судового наказу особі, яка її подала.

У зв`язку з ухваленням рішення за відсутності учасників справи, відповідно до ч.5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, є дата складення повного судового рішення.

Керуючись ст.ст. 255, 374, 376, 381 - 384 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 13.02.2019 року - скасувати.

Матеріали справи повернути до суду першої інстанції для виконання вимог ч. 3 ст. 171 ЦПК України та повернення заяви ОСОБА_3 про скасування судового наказу особі, яка її подала.

Постанова суду набирає законної сили з моменту її прийняття та оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Повне судове рішення складено 05.06.2019 року

Головуючий Ю.І.Кравець

Судді: О.Г.Журавльов

О.С.Комлева