Постанова
Іменем України

28 травня 2019 року

м. Київ

провадження №22-ц/824/7703/2019

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Мазурик О.Ф.,

суддів: Махлай Л.Д., Стрижеуса А.М.,

за участю секретаря Ратушного А.В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги Військової частини НОМЕР_1 та Київського квартирно-експлуатаційного управління

на заочне рішення Соломянського районного суду м. Києва

в складі судді Українця В.В.

від 26 лютого 2019 року

у справі №760/21369/18 Соломянського районного суду м. Києва

за позовом ОСОБА_1

до Військової частини НОМЕР_1 ,

треті особи: Головне квартирно-експлуатаційне управління Збройних Сил України, Київське квартирно-експлуатаційне управління Міністерства оборони України,

про скасування рішення житлової комісії,

В С Т А Н О В И В:

В серпні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив скасувати рішення Військової частини НОМЕР_1 (далі ВЧ НОМЕР_1 ) від 27.06.2017 про зняття його з квартирного обліку та поновити на квартирному обліку.

Позовні вимоги обґрунтовував тим, що він є полковником у відставці та з 30 червня 1992 року перебував у загальній черзі на квартирному обліку при житловій комісії ВЧ НОМЕР_1 , з якого його знято на підставі рішення житлової комісії від 27.06.2017. Вказував, що прийняте житловою комісією рішення про зняття з квартирного обліку на підставі п. 5 ст. 40 ЖК Української РСР є незаконним та обґрунтованим, оскільки під час постановки на квартирний облік було надано всі необхідні документи із зазначенням в них достовірних відомостей про склад сім`ї та місце проживання.

Рішенням Соломянського районного суду м. Києва від 26 лютого 2019 року позов задоволено у повному обсязі.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду відповідач та третя особа Київське квартирно-експлуатаційне управління (далі ККЕУ) подали апеляційні скарги, посилаючись на те, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, без повного зясування обставин, що мають значення для правильного вирішення спору.

В обґрунтування апеляційних скарг посилалися на те, що судом першої інстанції не враховано, що станом на день зарахування позивача на квартирний облік він вже реалізував своє право, передбачене законом, на отримання житлового приміщення, а отже не потребував поліпшення житлових умов, у зв`язку з чим прийняття на квартирний облік не відповідало вимогам чинного законодавства.

Суд не врахував інші норми законодавства, якими врегульовано правовідносини, що виникли між сторонами, а саме положення ч. 2 ст. 40 ЖК Української РСР, внаслідок чого дійшов помилкового висновку про надання позивачем усіх відомостей, які відповідали дійсності, та про які було відомо житловій комісії під час постановки на квартирний облік.

Вказували також, що судом безпідставно зазначено в рішенні про те, що ВЧ НОМЕР_1 не надано доказів підтвердження неправомірних дій службових осіб при вирішенні питання про взяття на квартирний облік, оскільки закон не вимагає обов`язкової наявності будь-яких рішень про встановлення неправомірності дій.

За вказаних обставин, просили скасувати рішення Соломянського районного суду м. Києва від 26 лютого 2019 року та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову у повному обсязі.

Заперечуючи проти апеляційних скарг позивач подав відзив, в якому посилаючись на те, що доводи скаржників є безпідставними, а рішення суду законним та обґрунтованим, просив залишити без задоволення апеляційні скарги, а рішення суду першої інстанції без змін. Посилався на те, що доводи апеляційних скарг про те, що він не мав права перебувати на квартирному обліку є безпідставними, оскільки його було взято на облік у зв`язку зі зміною місця проходження військової служби. Вказав, що він був забезпечений житлом за попереднім місцем проходження військової служби в гарнізоні Київської області. А на облік в 1992 році його взято за місцем проходження служби в Київському гарнізоні (м. Київ).

Третя особа Головне квартирно-експлуатаційне управління Збройних Сил України своїм правом подати відзив на апеляційні скарги не скористалася.

Представник відповідача Терещенко О.М. та представник третьої особи Київського квартирно-експлуатаційного управління Сулима І.В. в судовому засіданні апеляційні скарги підтримали та просили задовольнити з підстав, наведених в ній.

Позивач та його представник ОСОБА_2 в судовому засіданні проти задоволення апеляційних скарг заперечували, просили залишити без задоволення, а рішення без змін.

Третя особа Головне квартирно-експлуатаційне управління Збройних Сил України, належним чином повідомлена про день, час та місце розгляду справи, в судове засідання свого представника не направила, причини неявки суду не повідомила.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України колегія суддів вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності представника Головного квартирно-експлуатаційне управління Збройних Сил України.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які з`явилися в судове засідання, перевіривши доводи апеляційних скарг, законність та обґрунтованість рішення суду в межах апеляційного оскарження та вимог, що заявлялись у суді першої інстанції, дійшла висновку, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 проходив військову службу у гарнізоні Київської області, зокрема, з 06 квітня 1988 року по 30 червня 1992 року на посаді начальника приймального радіоцентру 133 вузла зв`язку 8-ї окремої армії Протиповітряної оборони України, який знаходиться в районі «с. Липовий Скиток» Васильківського району Київської області.

20 вересня 1990 року згідно з талоном до ордеру №372 ОСОБА_1 на склад сім`ї 4 особи (він, дружина та дві доньки) отримав право на зайняття житла - трикімнатної квартири за адресою: АДРЕСА_1 .

Наказом КВПВО України №011 від 30 червня 1992 року ОСОБА_1 призначено на посаду старшого офіцера групи оперативного зв`язку відділу зв`язку ІАСУ штабу військ Протиповітряної оборони України в Київський гарнізон (м. Київ).

В червні 1992 року, у звязку з тим, що зі зміною місця військової служби з гарнізону Київської області на Київський гарнізон (м. Київ), і за цим новим місцем служби він не був забезпечений житлом, позивач звернувся з рапортом до голови житлової комісії військової частини НОМЕР_2 про зарахування його на облік, як безквартирного, який потребував поліпшення житлових умов для отримання житлової площі в місті Києві зі складом сім`ї 4 особи (він, дружина, донька, донька). В рапорті ОСОБА_1 зазначив, що разом з родиною проживає в трикімнатній квартирі за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішенням житлової комісії військової частини НОМЕР_3 від 30 червня 1992 року, з урахуванням змін від 2.01.2001, ОСОБА_1 зі складом сім`ї з 4 осіб (він, дружина, 2 доньки) зараховано на квартирний облік при військовій частині НОМЕР_3 в загальну чергу.

Відповідно до наказу Міністра оборони України №776 від 26.12.2002, полковник ОСОБА_1 звільнений у відставку із залишенням на квартирному обліку при житловій комісії військової частини НОМЕР_1 гарнізону м. Києва в загальній черзі з 30 червня 1992 року.

Рішенням житлової комісії ВЧ НОМЕР_1 від 27 червня 2017 року ухвалено зняти з квартирного обліку полковника у відставці ОСОБА_1 .

До прийняття рішення про зняття ОСОБА_1 з квартирного обліку, на засіданні житлової комісії військової частини НОМЕР_1 за протоколом №2 від 08 лютого 2017 року, за протоколом №4 від 10 квітня 2017, за протоколом №5 від 12 травня 2017 року полковнику у відставці ОСОБА_1 був наданий час на доукомплектування облікової справи документами та довідками для підтвердження правомірності зарахування та перебування на обліку військовослужбовців, осіб звільнених з військової служби, членів їх сімей, які потребують поліпшення житлових умов.

Під час прийняття рішення про зняття з обліку житловою комісією встановлено, що ОСОБА_1 , 1953 року народження, був зарахований на облік військовослужбовців, осіб, звільнених з військової служби, членів їх сімей, які потребують поліпшення житлових умов, в порушення вимог нормативно-правових актів: статті 34 Житлового кодексу Української PCP, пункту 13, 15 «Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській PCP», Постанови виконавчого комітету Київської міської Ради народних депутатів та президіуму Київської міської Ради професійних спілок від 30 квітня 1991 року №234, наказу начальника Київського гарнізону від 27 червня 1991 року № 8 (а.с. 6).

Також, встановлено, що при зарахуванні на квартирний облік полковника у відставці ОСОБА_1 , яке було здійснено житловою комісією НОМЕР_3 , а саме: ОСОБА_1 своїм рапортом від 26.06.1992 просив зарахувати на облік для отримання жилої площі в м. Києві складом сім`ї 5 осіб: він, дружина ОСОБА_3 , донька ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , мати ОСОБА_6 , зареєстровані та проживають в трикімнатній квартирі АДРЕСА_2 , жилою площею 43,88 кв.м., яку він отримав від Міністерства оборони України, як постійне житло з правом користування житловою площею.

Під час прийняття рішення житловою комісією встановлено, що станом на 27 червня 2017 року відповідні документи та довідки ОСОБА_1 не були надані, тому 27 червня 2017 року ухвалено рішення про зняття його з квартирного обліку на підставі пункту 5 статті 40 ЖК Української РСР (зі змінами), підпунктом 5 пункту 26 Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській PCP, підпунктом 5 пункту 2.18. наказу Міністерства оборони України від 30.11.2011 (зі змінами).

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції, встановивши, що звертаючись із заявою про взяття на квартирний облік ОСОБА_1 надано відомості, які відповідали дійсності, матеріали справи не містять належних, достатніх, достовірних та допустимих доказів на підтвердження неправомірних дій службових осіб при вирішенні питання про взяття на квартирний облік, виходив з того, що зняття позивача з квартирного обліку з підстав п. 5 ст. 40 ЖК Української РСР є незаконним.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції та вважає його правильним, враховуючи наступне.

Відповідно до положень п. 5 ст. 40 ЖК Української РСР, які кореспондуються з положеннями пп. 5 п. 26 Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській PCР та пп. 5 п. 2.18. наказу Міністерства оборони України від 30 листопада 2011 року №737, громадяни знімаються з обліку потребуючих поліпшення житлових умов у випадках, подання відомостей, що не відповідають дійсності, які стали підставою для взяття на облік, або неправомірних дій службових осіб при вирішенні питання про взяття на облік.

З аналізу вказаних норм можна дійти висновку, що зняття з квартирного обліку на підставі даної норми можливе лише у випадку подання відомостей, що не відповідають дійсності при взятті на облік або неправомірні дії службових осіб при вирішенні питання взяття особи на облік. При цьому, мають враховуватися неправдиві відомості, про які особа знала чи повинна була знати при їх поданні для постановки на облік.

Як правильно встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, в рапорті позивача від 26 червня 1992 року до голови житлової комісії військової частини НОМЕР_2 про зарахування його на облік для отримання житлової площі в м. Києві зі складом сім`ї 4 особи, ОСОБА_1 зазначено, що він мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , де займає 3 кімнати, житловою площею 43,88 кв.м. Також зазначено, що в гарнізоні його батьки та батьки дружини не проживають (а.с. 10).

З огляду на викладене, колегія суддів вважає правильним висновок суду, що ОСОБА_1 для зарахування його на квартирний облік надано відомості, які відповідали дійсності, зокрема, ним зазначено про трикімнатну квартиру в с. Данилівка, отриману за попереднім місцем служби в гарнізоні Київської області.

Крім цього, в судовому засіданні суду апеляційної інстанції ОСОБА_1 пояснив, що за усною вказівкою члена житлової комісії він щороку подавав оновлені документи, необхідні для взяття на квартирний облік, зокрема довідку про склад сім`ї, довідку про місце проживання, довідку з пенсійного фонду. Тобто протягом 25 років, а саме з моменту постановлення на квартирний облік та прийняття житловою комісією рішення про зняття з обліку, позивач подавав документи, які необхідні для квартирного обліку.

Матеріали справи не містять доказів, що протягом 25 років перебування позивача на квартирному обліку житловою комісією зазначалось про надання ОСОБА_1 недостовірних відомостей, які стали підставою для взяття на облік.

Оскільки зазначені в п. 5 ст. 40 ЖК Української РСР підстави для зняття особи з квартирного обліку є вичерпними та розширеному тлумаченню не підлягають, колегія суддів відхиляє доводи апеляційних скарг, що встановлення житловою комісією обставин прийняття позивача на квартирний облік відбулося з порушенням вимог чинного на той час законодавства, оскільки це не є підставою для зняття з квартирного обліку.

Дійсно, як зазначалось вище ОСОБА_1 за попереднім місцем проходження служби в гарнізоні Київській області в 1990 році отримав ордер на право зайняття житла, а саме квартири АДРЕСА_3 . Тобто, житло позивач отримав за місцем проходження служби у гарнізоні Київській області.

Разом з тим, 30 червня 1992 року ОСОБА_1 був переведений на інше місце служби, а саме до Київського гарнізону (м. Київ).

Матеріали справи не містять доказів, що за місцем проходження служби у м. Києві, у відповідності до вимог закону, ОСОБА_1 був забезпечений житлом.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що ОСОБА_1 житловій комісії надано відомості, що відповідали дійсності.

Колегія суддів також погоджується з висновком суду щодо відсутності правових підстав для зняття позивача з квартирного обліку з іншої підстави, передбачено п. 5 ст. 40 ЖК Української РСР, оскільки матеріали справи не містять належних доказів встановлення неправомірності дій службових осіб при вирішенні питання про взяття на квартирний облік.

Крім того, в судовому засіданні суду апеляційної інстанції представник відповідача ОСОБА_7 пояснив суду, що Військовій частині НОМЕР_1 невідомо чи понесли службові особи відповідальність за взяття на квартирний облік з порушенням вимог закону. Також, пояснив, що із зустрічним позовом та окремим позовом в іншому провадженні до позивача з вимогами про визнання дій неправомірними ВЧ НОМЕР_1 не зверталася.

Колегія суддів вважає безпідставними доводи апеляційних скарг, що встановлені житловою комісією у 2017 році обставини взяття позивача на квартирний облік з порушенням вимог чинного на той час законодавства свідчить про неправомірність дій службових осіб, оскільки неправомірність дій як факт підлягає доведенню належними, достовірними, достатніми та допустимими доказами.

Проте, матеріали справи не містять доказів на підтвердження вчинення неправомірних дій службовими особами при взятті позивача на квартирний облік.

Посилання в апеляційних скаргах на те, що закон не вимагає обов`язкової наявності будь-яких рішень про встановлення неправомірності дій службових осіб, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки за приписами ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що розглядаючи спір суд першої інстанції в межах доводів позову повно та всебічно дослідив обставини спору, дав належну оцінку зібраним по справі доказам, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює і у відповідності з вимогами закону прийшов до правильного висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню, про що ухвалив відповідне рішення. Рішення суду ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За вказаних обставин, колегія суддів приходить до висновку про залишення рішення суду без змін, а скарги без задоволення.

На підставі викладеного та керуючись ст. 268, 374, 375, 383, 384, 389 ЦПК України,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги Військової частини НОМЕР_1 та Київського квартирно-експлуатаційного управління залишити без задоволення.

Рішення Соломянськогорайонного суду м. Києва від 26 лютого 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня проголошення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до цього суду.

Повний текст постанови складено 30 травня 2019 року.

Головуючий О.Ф. Мазурик

Судді Л.Д. Махлай

А.М. Стрижеус