КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер справи № 369/350/19
Головуючий у першій інстанції - Дубас Т.В.
Номер провадження № 22-ц/824/6791/2019
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 червня 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді: Яворського М.А.,

суддів: Кашперської Т.Ц., Фінагеєва В.О.,

за участю секретаря - Удовиченко В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Платинум Банк» Грошової Світлани Василівни на ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 11 лютого 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Платинум Банк», державного реєстратора виконавчого комітету Броварської міської ради Київської області Крупки Олександра Григоровича про визнання протиправним і скасування рішення та зобов`язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

У січні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ПАТ «Платинум Банк», державного реєстратора виконавчого комітету Броварської міської ради Київської області Крупки О.Г., просила визнати протиправним та скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 28 листопада 2018 року, індексний номер 44298486 про реєстрацію права власності на земельну ділянку та рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 28 листопада 2018 року, індексний номер 44296309 про реєстрацію права власності на домоволодіння, що знаходяться за адресою АДРЕСА_1 за ПАТ «Платинум Банк», а також зобов`язати державного реєстратора виконавчого комітету Броварської міської ради Київської області Крупку О.Г . поновити запис про право власності на домоволодіння та земельну ділянку за адресою АДРЕСА_1 за нею.

Позовні вимоги мотивовано тим, що 31 серпня 2007 року між нею та ЗАТ «Міжнародний Іпотечний Банк», правонаступником прав та обов`язків якого є ПАТ «Платинум Банк», було укладено договір про іпотечний кредит №3.07081565, відповідно до умов якого нею було отримано кредит у розмірі 180 000 доларів США для власних потреб. Для забезпечення виконання взятих на зобов`язань за вказаним договором 31 серпня 2007 року було також укладено іпотечний договір №3.07081565, відповідно до якого позивачем було передано банку в іпотеку нерухоме майно, а саме: домоволодіння, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , що складається з житлового будинку загальною площею 645 кв.м., яке належить позивачу на праві приватної власності та земельну ділянку, площею 0,201 га, що належить позивачу на підставі державного акту про право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1 , виданого Білогородською сільською радою народних депутатів.

ОСОБА_1 зазначає, що належним чином виконувала взяті на себе зобов`язання протягом шести років та шести місяців, проте у зв`язку із економічною кризою та стрімкою зміною курсу валюти, вона більше не спроможна сплачувати належні платежі за збільшеним курсом валюти, а тому звернулась до банку із пропозицією про те, щоб зафіксувати обмінний курс для погашення кредиту, проте банком було відмовлено у задоволенні вказаної заяви.

В подальшому, 26 грудня 2018 року позивачу стало відомо, що банк без будь-яких попереджень та погоджень переоформив на себе право власності на вищевказані домоволодіння та земельну ділянку.

Позивач вважає, що державним реєстратором було допущено порушення порядку вчинення реєстраційних дій, а саме він не пересвідчився про отримання позивачем письмової вимоги про усунення порушень основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору чи повідомлення про застосування застереження про задоволення вимог іпотеко держателя.

Окрім того, в позовній заяві вказано, що банк на адресу позивача не направляв жодної письмової вимоги про усунення порушень основного зобов`язання за кредитним договором та не було письмово попереджено про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання основного зобов`язання.

Разом з тим, позивач наголошує, що в іпотечному договорі сторони виклали застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, проте лише наявність вказаного розділу в договорі не є підставою для безумовного звернення стягнення на предмет іпотеки, а лише визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки, яким у даному випадку є укладення окремого договору. ОСОБА_1 також зазначає, що на момент прийняття рішення про державну реєстрацію права власності державним реєстратором не було перевірено наявність оцінки предмета іпотеки суб`єктом оціночної діяльності на момент набуття іпотекодержателем предмету іпотеки у власність.

Разом із позовною заявою ОСОБА_1 подала заяву про забезпечення позову, відповідно до якої просила забезпечити позов шляхом накладення арешту на домоволодіння та земельну ділянку за адресою АДРЕСА_1 , який зареєстрований на праві власності за ПАТ «Платинум Банк», вважаючи, що є підстави вважати, що банк може відчужити вказані об`єкти нерухомості, що зробить неможливим в подальшому, виконати рішення суду, ухваленого за результатами розгляду позову.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 11 лютого 2019 року заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову задоволено. Накладено арешт на домоволодіння та земельну ділянку з кадастровим номером НОМЕР_2 , площею 0,201 га, які знаходяться за адресою АДРЕСА_1 .

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням суду першої інстанції, уповноважена особа ФГВФО на ліквідацію ПАТ «Платинум Банк» Грошова С.В. подала апеляційну скаргу, відповідно до якої вважає, що судом першої інстанції не було мотивовано, з яких підстав він дійшов до висновку про те, що невжиття зазначених заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду, а також наголошується, що у зв`язку з процедурою ліквідації банку втрачають чинність публічні обтяження чи обмеження на розпорядження (у тому числі арешти) будь-яким майном банку, а накладення нових обтяжень чи обмежень на майно банку не допускається, що передбачено п.7 ч.2 ст. 46 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Враховуючи зазначене, апелянт просила скасувати ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 11 лютого 2019 року та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні вказаної заяви .

10 квітня 2019 року на адресу суду надійшов відзив від адвоката ОСОБА_1. - Джяутова В.В ., відповідно до якого вважає, що апеляційна скарга є необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню.

При апеляційному розгляді вказаної справи представник ПАТ «Платинум Банк» Сахно Р.М. підтримав доводи викладені в апеляційній скарзі та просив її задовольнити, оскільки вважає, що ухвала постановлена з порушенням п.7 ч.2 ст. 46 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

ОСОБА_1 , будучи повідомленою про дату, час та місце розгляду справи в судове засідання не з`явилася, заяв про відкладення розгляду справи з поважних причин до суду не подала.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення представника апелянта, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Звертаючись до суду із даним позовом у січня 2019 року вказувала, що 31 серпня 2007 року між нею та ЗАТ «Міжнародний Іпотечний Банк», правонаступником прав та обов`язків якого є ПАТ «Платинум Банк», було укладено договір про іпотечний кредит №3.07081565, відповідно до умов якого нею було отримано кредит у розмірі 180 000 доларів США для власних потреб.

Для забезпечення виконання взятих на зобов`язань за вказаним договором 31 серпня 2007 року було також укладено іпотечний договір №3.07081565, відповідно до якого позивачем було передано банку в іпотеку нерухоме майно, а саме: домоволодіння, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , що складається з житлового будинку загальною площею 645 кв.м., яке належить позивачу на праві приватної власності та земельну ділянку, площею 0,201 га, що належить позивачу на підставі державного акту про право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1 , виданого Білогородською сільською радою народних депутатів.

В заяві про забезпечення позову, поданій 10 січня 2019 року ОСОБА_1 зазначила, що у грудні 2018 року їй стало відомо із телефонного дзвінка працівника ПАТ «Платинум банку» про переоформлення Банком права власності на іпотечне майно на Банк. Вважала вказані дії незаконними, проведенні в порушення процедури визначеної Законом України «Про іпотеку». Правомірність здійснення процедури переоформлення є предметом судового розгляду у даній справі. Відчуження цих прав на користь інших осіб до закінчення судового розгляду може істотно ускладнити або зробити неможливим ефективний захист прав позивача та виконання рішення суду.

Задовольняючи заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив із того, що невжиття заходів забезпечення може ускладнити чи зробити неможливим у подальшому виконання рішення суду, а відтак визнав заяву про забезпечення позову обґрунтованою .

Однак з такими висновками апеляційний суд не може погодитися, виходячи із наступного.

Відповідно до статей 149, 150 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; 2) забороною вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; 6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; 7) передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам, які не мають інтересу в результаті вирішення спору; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини. Суд може застосувати кілька видів забезпечення позову.

Заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Пунктом 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 "Про застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову" роз`яснено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Разом із тим, питання співмірності виду забезпечення позову заявленим позивачем вимогам судом першої інстанції не досліджувалось і дані обставини взагалі не встановлювались; ухвала не містить мотивів щодо наявності правового зв`язку між заявленими позовними вимогами та заходами забезпечення позову. Також суд не зазначив, в чому саме вбачається унеможливлення поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся, у випадку невжиття заходів забезпечення позову.

Так, предметом даного позову є визнання припиненими зобов`язань, а будь-яких вимог щодо домоволодіння, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , що складається з житлового будинку загальною площею 645 кв.м., яке належало позивачу на праві приватної власності та земельну ділянку, площею 0,201 га, що належало позивачу на підставі державного акту про право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1 , виданого Білогородською сільською радою народних депутатів і на яку було накладено арешт ухвалою суду, позивачем взагалі не заявлялось.

Вжиття заходів забезпечення позову обумовлено ризиками, що можуть виникнути при виконанні рішення суду, в разі ухвалення такого на користь позивача. Визнання ж припиненими зобов`язань має правові наслідки, які настають незалежно від забезпечення позову у вигляді накладення арешту на домоволодіння та земельну ділянку .

Отже, позивачем не надано будь-яких доказів того, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Крім того, відповідно до відповідно до вимог статті 76 Закону України "Про банки і банківську діяльність" 10 січня 2017 року Правління Національного банку України прийняло рішення № 14-рш/БТ "Про віднесення ПАТ "Платинум Банк" до категорії неплатоспроможних" виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 11 січня 2017 року № 85 "Про початок процедури ліквідації ПАТ «Платинум Банк» та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку", згідно з яким було розпочато процедуру ліквідації ПАТ "Платинум Банк" та призначено уповноваженою особою Фонду на ліквідацію ПАТ "Платинум банк" Ірклієнко О.П. І.О. строком на 1 місяць з 11 січня по 10 лютого 2017 року включно (а.с.78).

Рішенням виконавчої дирекції ФГВФО від 24 лютого 2017 року № 743 припинено тимчасову адміністрацію ПАТ «Платинум Банк» з 24 лютого 2017 року та запроваджено процедуру ліквідації банку з 24 лютого 2017 року по 23 лютого 2019 року. ( а.с. 80)

08 жовтня 2018 року рішенням виконавчої дирекції ВГВФО №2743 відсторонено від виконання обов`язків уповноваженої особи Фонду на ліквідацію ПАТ «Платинум Банк» Ірклієнка Ю.П. та відкликано всі повноваження делеговані Фондом, та з 12 жовтня 2018 року призначено уповноваженою особою Фонду на ліквідацію ПАТ «Платинум банк» Грошову Світлану Василівну(а.с.81).

Рішенням виконавчої дирекції Фонду №248 від 04 лютого 2019 року продовжено строки здійснення процедури ліквідації ПАТ "Платинум банк" по 23 лютого 2020 року включно, та продовжено повноваження уповноваженою особою Фонду на ліквідацію ПАТ "Платинум банк" Грошової С.В. до 23 лютого 2020 року (а.с.82).

Відповідно до положень статті 3 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" Фонд гарантування вкладів фізичних осіб є установою, що виконує спеціальні функції у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку, ліквідації банків у випадках, встановлених цим Законом. Зокрема, на підставі положень вказаного Закону Фонд здійснює продаж права вимоги за кредитними договорами та договорами забезпечення.

Пунктом 7 частини 2 статті 46 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" визначено, що з дня початку процедури ліквідації банку втрачають чинність публічні обтяження чи обмеження на розпорядження (у тому числі арешти) будь-яким майном (коштами) банку. Накладення нових обтяжень чи обмежень на майно банку не допускається.

Таким чином, забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно, що відповідно до довідки з державного реєстру прав власності зареєстроване за ПАТ «Платинум Банк» 23 листопада 2018 року (а.с.27) є таким, що суперечить вимогам вищенаведеної частини шостої статті 150 ЦПК України та Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Враховуючи викладене, висновок суду про необхідність задоволення заяви про забезпечення позову є таким, що не відповідає вимогам Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи та порушення судом норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку про задоволення апеляційної скарги, скасування ухвали з постановленням нового судового рішення про відмову в задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381, 382, 389 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Платинум банк», від імені якого діє уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб Грошова Світлана Василівна задовольнити.

Ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 11 лютого 2019 року скасувати і прийняти нову постанову, якою в задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову до Публічного акціонерного товариства «Платинум Банк», державного реєстратора виконавчого комітету Броварської міської ради Київської області Крупки Олександра Григоровича про визнання протиправним і скасування рішення та зобов`язання вчинити дії, відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів із дня складення повного судового рішення шляхом подачі скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови виготовлено 05 червня 2019 року.

Головуючий суддя : М.А.Яворський

Судді: Т.Ц.Кашперська В.О.Фінагеєв