328/2428/17
03.06.2019
РІШЕННЯ

Іменем України

03 червня 2019 року м.Токмак

Токмацький районний суд Запорізької області у складі головуючого судді Коваленка П.Л., за участю секретаря судового засідання Баздирь О.Л., представника позивача ОСОБА_1 , представника відповідача ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Токмак за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про розірвання договору оренди землі,

в с т а н о в и в:

14.09.2017 до Токмацького районного суду Запорізької області надійшла позовна заява ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про розірвання договору оренди земельної ділянки. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач відповідно до Державного акту на право приватної власності на землю серія НОМЕР_1 від 17 лютого 1999 року є власником земельної ділянки площею 12,5298 га, кадастровий номер № НОМЕР_2 , яка розташована на території Новенської сільської ради Токмацького району Запорізької області. У 2006 році між нею та ОСОБА_5 ( ОСОБА_6 ), було укладено договір оренди земельної ділянки, за умовами якого позивач передала у користування ОСОБА_7 зазначену земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею І2,5298 га, строком на двадцять один рік, а орендар зобов`язався використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та сплачувати орендну плату. При підписанні договору нею був переданий ОСОБА_5 оригінал Державного акту на право власності на землю, який потрібен був для оформлення договору. Однак до теперішнього часу Державний акт їй не повернули, один екземпляр договору про оренду землі не надали. У 2016 році ОСОБА_5 помер. Згідно з листом Новенської сільської ради Токмацького району Запорізької області № 412 від 18.08.2017, її земельною ділянкою користується ОСОБА_4 - дружина померлого ОСОБА_8 . Відповідно до відомостей з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків ДФС України про суми виплачених доходів від 04.09.2017 року за №1/878/08-33-08-209, наданих Токмацькою об`єднаною державною податковою інспекцією ГУ ДФС у Запорізькій області позивач, починаючи з 2006 року і по 2017 рік, дохід за договором оренди у вигляді орендної плати жодного разу не отримувала. Цей факт також підтверджується листом - відповіддю Токмацької об`єднаної державної податкової інспекції ГУ ДФС у Запорізькій області від 05.09.2017 року за № 36/ЗПІ/І/08-33-12-04. Виплата орендної плати також не підтверджується будь-якими актами. На її неодноразові звернення здійснити повний розрахунок за договором оренди, ОСОБА_5 відмовляв, відповідачка також відмовляється це зробити.

Посилаючись на ст.526 ЦК України, правову позицію, викладену в постанові Верховного Суду України від 12 грудня 2012 року № 6-146цс12, відповідно до якої факт систематичного порушення договору оренди земельної ділянки щодо сплати орендної плати, є підставою для розірвання такого договору, оскільки згідно зі зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, вважає, що відповідач систематично не виконує своїх обов`язків щодо своєчасної сплати орендної плати, що істотно порушує її права як власника земельної ділянки, а звернення до відповідача з пропозицією про дострокове розірвання договору оренди землі залишені останнім без відповіді.

Крім того, зазначає, що відповідач безпосередньо не займається цільовим використанням орендованої земельної ділянки, обов`язки з її обробітку передала іншим особам, що, на думку позивача, з огляду на положення ст.ст.24, 25 Закону України «Про оренду землі», правові позиції Верховного Суду України, викладені у постановах Судової палати у цивільних справах: від 12 лютого 2014 року у справі № 6-166цс13; від 12 лютого 2014 року у справі № 6-161цс 13; від 19 березня 2014 року у справі № 6-15цс14; від 16 квітня 2014 року у справі № 6-18цс14, відповідно до яких припинення орендарем господарської діяльності з безпосереднього цільового використання орендованої земельної ділянки та передача третім особам функцій з її обробітку виходить за межі господарської діяльності, яку може здійснювати орендар без погодження з орендодавцем, і є підставою для розірвання договору оренди земельної ділянки за ст.32 Закону України «Про оренду землі», є самостійною з підставою розірвання договору оренди.

Враховуючи викладене, а також обраний відповідно до ст.16 ЦК України спосіб захисту своїх порушених прав, просить розірвати договір оренди земельної ділянки від площею 12,5298 га., кадастровий номер № НОМЕР_2 , яка розташована на території Новенської сільської ради Токмацького району Запорізької області, що належить позивачу на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серія НОМЕР_1 від 17 лютого 1999 року, укладений між позивачем та ОСОБА_5 ; судові витрати покласти на відповідача.

24.10.2017 відповідачем ОСОБА_4 надані заперечення проти позову, в яких вона позовні вимоги не визнала, в задоволенні просила відмовити, посилаючись на їх безпідставність. В обґрунтування своїх заперечень відповідач ОСОБА_4 послалася на те, що між позивачем ОСОБА_3 та її покійним чоловіком ОСОБА_5 було укладено Договір оренди землі № 01, який було зареєстровано у Токмацькому районному відділі Запорізької регіональної філії Державного підприємства «Центр ДЗК» при Державному комітеті по земельним ресурсам України» (надалі - Договір оренди). Відповідно до умов Договору оренди Ігнатовою Н.А. була передана в оренду земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва загальною площею 12,53 га, у тому числі рілля -12,53 га, яка знаходиться на території Новенської сільської ради Токмацького району Запорізької області. Відповідно до пункту 8 Договору оренди його укладено на двадцять один рік. Відповідно до пункту 40 Договору оренди право на орендовану земельну ділянку у разі смерті фізичної особи - орендаря, засудження або обмеження її дієздатності за рішенням суду переходить до спадкоємців або інших осіб, які використовують земельну ділянку разом із орендарем. При цьому, відповідно до пункту 9 Договору оренди орендна плата вноситься орендарем у формі та розмірі 41022 грн. Форма орендної плати: грошова, сума орендної плати вноситься один паз за весь період оренди з моменту підписання акту прийому-передачі земельної ділянки. 16 жовтня 2006 року ОСОБА_3 та ОСОБА_5 було складено Акт про передачу та прийом земельної ділянки, відповідно до якого орендодавець - ОСОБА_3 передала, а орендар ОСОБА_5 прийняв в оренду земельну ділянку сільськогосподарських угідь загальною площею 12,53 га ріллі, розташовану на території Новенської сільської ради, яка належить орендодавцю на праві приватної власності, що підтверджено Державним актом на право приватної власності на землю серія НОМЕР_1 реєстраційний номер 117 від 17.02.1999 року. На цьому ж Акті міститься власноруч написана ОСОБА_3 . розписка про те, що вона орендну плату в сумі 41022 грн. отримала від ОСОБА_5 у повному обсязі 16.10.2006. Таким чином, враховуючи те, що вся сума орендної плати була отримана ОСОБА_3 в день підписання сторонами Акту про передачу та прийом земельної ділянки, жодної заборгованості з орендної плати за Договором оренди, про яку зазначає позивачка у своїй позовній заяві, фактично не існує. Наявність будь-яких інших підстав для розірвання Договору оренди, з числа підстав передбачених цим договором та чинним законодавством, Позивачкою також не доведена.

Також, 05.06.2018 представником відповідача ОСОБА_4 адвокатом Вишняковим Д.О. наданий відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач вважає позовні вимоги такими, що суперечать нормам діючого законодавства України, фактичним обставинам справи, та не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Стосовно тверджень про систематичне порушення обов`язку із сплати орендних платежів, то зазначене спростовується умовами оскаржуваного договору оренди, якими визначено, що орендна плата вноситься один раз у грошовій формі за весь період дії договору оренди в момент підписання акту прийому-передачі земельної ділянки. Надані позивачем листи із органів податкової служби не мають жодного відношення до предмету спору і жодним чином не можуть підтвердити чи спростувати факт невиконання Відповідачем свого обов`язку із сплати орендних платежів, оскільки Податковий кодекс України набрав чинності вже після того, як Позивачем було сплачено всю суму орендної плати.

Стосовно здачі звітності та нарахування і сплати податку із доходів фізичних осіб у 2006 році (коли власне сплачувалась орендна плата), то слід зазначити, що вказані відносини у 2006 році регулювались Законом України «Про податок з доходів фізичних осіб» від 22.05.2003 №889, ОСОБА_9 у абз.2 п.1.15 ст.1 надано поняття податкового агенту фізичної особи: «податковим агентом, зокрема, є фізична особа, що є суб`єктом підприємницької діяльності чи здійснює незалежну професійну діяльність, яка використовує найману працю інших фізичних осіб, щодо виплати заробітної плати (інших виплат та винагород) таким іншим фізичним особам. Таким чином, у період сплати орендної плати (у 2006 році) ні відповідач ні її померлий чоловік не могли бути податковими агентами позивача та сплачувати за нього податки.

Щодо тверджень позивача, що спірна земельна ділянка надана відповідачем у користування третім особам, зазначене не відповідає дійсності, ділянка обробляється відповідачем і у користування третім особам не надавалась. Як свідчить лист сільської ради, земельна ділянка станом на дату подачі запиту обробляється та податки за неї сплачує вдова померлого ОСОБА_5 - ОСОБА_4 .

Стосовно посилань позивача на те, що Державний акт на право власності на землю серії НОМЕР_1 від 17.02.1999 та спірний договір оренди земельної ділянки після передачі для реєстрації не були повернуті їй відповідачем, на момент укладення договору оренди землі діяв Порядок державної реєстрації договорів оренди землі, затверджений Постановою Кабінету Міністрів України віл 25.12.1998 №2073 (діяв до 05.08.2011, далі Порядок №2073).

Відповідно до п.4 Порядку №2073, забезпечення реєстрації договорів оренди покладається на відповідні державні органи земельних ресурсів: районні відділи земельних ресурсів, управління (відділи) земельних ресурсів у містах обласного і районного підпорядкування. Державна реєстрація договорів оренди проводиться виконавчим комітетом сільської, селищної та міської ради, Київською та Севастопольською міськими державними адміністраціями за місцем розташування земельної ділянки. Відповідно до п.5 Порядку №2073, для державної реєстрації договорів оренди юридична або фізична особа (заявник) подає особисто або надсилає поштою до відповідного державного органу земельних ресурсів: заяву про державну реєстрацію договору оренди; договір оренди (у трьох примірниках); план (схему) земельної ділянки, яка надається в оренду (у трьох примірниках); рішення органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування про надання в оренду земельної ділянки, що перебуває у державній або комунальній власності; результати конкурсу чи аукціону - у разі набуття права на оренду земельної ділянки на конкурентних засадах; копію державного акта на право власності на землю, що перебуває у власності фізичних або юридичних осіб.

Відповідно до п.16 вказаного Порядку, один зареєстрований примірник договору оренди зберігається у реєстраційній справі, яка передається до архіву державного органу земельних ресурсів, другий передається орендарю, а третій - орендодавцю.

Таким чином, для реєстрації договору оренди землі потрібна копія державного акту (не оригінал), після державної реєстрації примірник договору оренди землі передається сторонам - і орендодавцю в тому числі.

Відповідач не має відношення до оригіналів документів, які належать позивачу. У випадку, якщо позивач втратив оригінали документів, він має можливість замовити їх дублікати. На підставі викладеного, просить в задоволенні позовних вимог відмовити.

Представником позивача ОСОБА_1 надана відповідь на відзив на позовну заяву, в якому, посилаючись на те, що договір оренди спірної земельної ділянки був зареєстрований у Токмацькому районному відділі Запорізької регіональній філії ДП «Центр державного земельного кадастру», про що у Державному реєстрі земель 29 травня 2007 року, запис № 01, тобто, відповідно до правової позиції ВСУвід18 січня 2017 року у справі № 6-2777цс16, від 19 лютого 2014 року у справі № 6-162ц13, ст.638 ЦК України, ст.ст.125,126 ЗК України договір оренди землі набуває чинності з дня проведення його державної реєстрації. За договором орендна плата вноситься з моменту підписання акту-прийому передачі земельної ділянки після державної реєстрації цього договору, тобто після 16.10.2006, але не раніше 29.05.2007.

З урахуванням положень ч.1 ст.792 ЦК України, ст.17 Закону №161-XIV «Про оренду землі», на думку позивача, передача земельної ділянки Орендарю відповідно до Закону і договору не могла бути раніше 29 травня 2007 року. Акт про передачу та прийом земельної ділянки складений за 7 місяців до того як договір набрав чинності і датований 16 жовтня 2006 року. Акт приймання - передачі спірної земельної ділянки в оренду від 16.10.2006 фактично підписаний орендарем до державної реєстрації права оренди всупереч п.43 вказаного договору та вимог Закону. Наданий суду договір оренди землі не містить положень, які б свідчили про отримання орендодавцем орендної плати до його реєстрації.

Добровільна передача земельної ділянки в користування з порушенням умов договору (п.20) і вимог Закону, на думку позивача, не породжує орендних правовідносин, а свідчить про те, що орендодавець міг фактично передати земельну ділянку орендарю в користування, а не в оренду за договором оренди землі.

Вважає, що в разі отримання позивачем плати від ОСОБА_10 , її необхідно розцінювати не як орендну плату, а як плату за користування земельною ділянкою без виникнення між сторонами орендних правовідносин.

Відповідно п.12 договору оренди визначено, що передача продукції та надання послуг в рахунок орендної плати оформляється відповідними актами. Це стосується і грошових коштів. Такий Акт відсутній.

Акт прийому - передачі, наданий суду Відповідачем, не можна вважати документом, який є належним доказом сплати орендної плати по спірному договору. Запис на Акті не містить інформації щодо предмета доказування, а саме правовідносин з оренди землі, що існували до подання позову.

Оскільки позивач з 29.05.2007 орендної плати жодного разу не отримувала та на думку позивача та його представника, будь-яких даних, які б свідчили про сплату орендної плати за спірним договором, суду не надано, факт систематичного порушення договору оренди земельної ділянки щодо сплати орендної плати є підставою для розірвання такого договору (ВС/КГС, № 925/549/17.02.05.18), тому позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі

Провадження у даній справі було відкрито в порядку Цивільного процесуального кодексу України, що діяв до 15 грудня 2017 року.

У зв`язку з набранням чинності з 15 грудня 2017 року Закону України «Про внесення змін до Цивільного процесуального кодексу України», згідно Перехідних положень цього Кодексу, справи провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Таким чином розгляд даної цивільної справи здійснюється за правилами Цивільного процесуального кодексу України, які діють з 15 грудня 2017 року.

Ухвалою судді Токмацького районного суду Запорізької області від 27.09.2017 відкрито провадження у справі.

Зазначена ухвала Токмацького районного суду Запорізької області від 27.09.2017 була оскаржена відповідачем ОСОБА_4 до Апеляційного суду Запорізької області.

Відповідно до постанови Апеляційного суду Запорізької області від 03.04.2018, апеляційна скарга ОСОБА_4 залишена без задоволення, ухвала судді Токмацького районного суду Запорізької області від 27.09.2017 про відкриття провадження у цій справі залишена без змін.

Ухвалою Токмацького районного суду Запорізької області від 03 жовтня 2017 року задоволено клопотання про забезпечення доказів. Зобов`язано відповідача ОСОБА_4 у п`ятиденний строк з дня отримання ухвали надати суду оригінал договору оренди земельної ділянки площею 12,5298 га, кадастровий № НОМЕР_3 , яка розташована на території Новенської сільської ради Токмацького району Запорізької області, що належить позивачу на підставі Державного акту на право власності на землю серія НОМЕР_4 від 17 лютого 1999 року, який був укладений у 2006 році між ОСОБА_3 орендодавцем та ОСОБА_5 орендарем.

Зазначена ухвала Токмацького районного суду Запорізької області від 03.10.2017 була оскаржена представником відповідача адвокатом Вишняковим Д.О. до Апеляційного суду Запорізької області.

Відповідно до постанови Апеляційного суду Запорізької області від 25.01.2018, апеляційна скарга представника відповідача адвоката Вишнякова Д.О., була задоволена; у задоволенні заяви ОСОБА_3 про забезпечення доказів у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про розірвання договору оренди землі відмовлено.

Згідно з розпорядженням Токмацького районного суду Запорізької області за №7 від 27.06.2018, у зв`язку з закінченням терміну повноважень судді Погрібної О.М., відповідно до п.п.2.3.49, 2.3.50 п.2.3 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, справу було передано до повторного автоматичного розподілу судової справи.

Відповідно до автоматизованої системи документообігу вказану цивільну справу було перерозподілено судді Коваленку П.Л.

Ухвалою судді Токмацького районного суду Запорізької області від 27 червня 2018 року зазначену цивільну справу прийнято до свого провадження та призначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження

Ухвалою Токмацького районного суду Запорізької області від 28.09.2018 справу призначено до судового розгляду.

Позивач ОСОБА_3 , яка про час, дату та місце проведення судового засідання повідомлена у встановленому законом порядку в судове засідання не з`явилася, про причини неявки суд не повідомила.

Представник позивача ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги та обставини, якими їх обґрунтовано в позовній заяві, підтримав в повному обсязі, наполягала на їх задоволенні. При цьому, крім пояснень аналогічних викладеним у позовній заяві, відповіді на відзив, суду пояснив, що позивач ОСОБА_3 могла підписати зазначений договір оренди, але зі сторони відповідача були порушення щодо сплати орендної плати.

Відповідач ОСОБА_4 , яка про час, дату та місце проведення судового засідання повідомлена у встановленому законом порядку в судове засідання не з`явилася, про причини неявки суд не повідомила.

Представник відповідача адвокат Вишняков Д.О. проти задоволення позовних вимог заперечував з підстав, аналогічних викладеним у запереченні на позов від 24.10.2017 та відзиві на позовну заяву. Крім того, зазначив, що позивачем в позові заявлені вимоги про розірвання договору оренди землі з підстав несплати орендної плати та передачі відповідачем третім особам функцій з обробітку землі. Однак під час слухання представник позивача як на підставу розірвання договору оренди також посилається, що позивач не підписував договір оренди земельної ділянки та розписку, ніяких коштів не отримувала, що виходить за межі позовних вимог та не може бути прийнято судом.

Допитаний за клопотанням позивача в судовому засіданні свідок ОСОБА_11 пояснив, що між родинами Ігнатових (позивача) та ОСОБА_12 (відповідача) склалися дружні стосунки. На якій підставі користується відповідач ОСОБА_4 користується землею ОСОБА_3 йому невідомо, на якій підставі ОСОБА_4 користується належним позивачу земельним паєм, однак на даний час належний позивачеві пай обробляє ОСОБА_13 , земля засіяна рапсом. Також, зі слів зазначеного свідка, ОСОБА_13 казав, що між ним та ОСОБА_4 існує якійсь договір.

Від інших заявлених свідків представник позивача відмовився.

Відповідно до ст.223 ЦПК України неявка будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши пояснення представників сторін, свідка, допитаного в судовому засіданні, дослідивши матеріали, на які сторони посилаються як на підставу позову та відзиву, суд дійшов до наступних висновків.

Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.

Суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (ст. 10 ЦПК).

Згідно з частиною першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Відповідно до ч.3 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Як передбачено частиною першою статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст.76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків.

Статтею 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст.82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Судом встановлено, що відповідно до Державного акту на право приватної власності на землю серії НОМЕР_1 , виданого Новенською сільською Радою народних депутатів Токмацького району Запорізької області 17 лютого 1999 року та витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку НВ-017 від 07.08.2017 року ОСОБА_3 є власником земельної ділянки площею 12,53 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Новенської сільської ради Токмацького району Запорізької області, кадастровий номер № НОМЕР_2 .

Як вбачається з наданої позивачем копії довідки № 412 від 18.08.2017, виданої Новенською сільською радою, земельна ділянка відповідно до Державного акту на право приватної власності на землю серії НОМЕР_1 , яка знаходиться на території Новенської сільської ради Токмацького району Запорізької області, знаходиться в користуванні нині покійного ОСОБА_5 . Вона оброблюється. Земельний податок сплачує вдова ОСОБА_4 . Сума земельного податку за 2017 рік: ОСОБА_3 1272,01 коп. (12,53 га).

З довідки міжрайонного управління у Токмацькому районі та м.Токмаку Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області за №71/0-0.212-88/150/17 від 24.07.2017 вбачається, що згідно з даними Державного земельного кадастру земельна ділянка НОМЕР_5 ,53 га (кадастровий номер НОМЕР_2 ) на території Новенської сільської ради Токмацького району знаходиться у приватній власності ОСОБА_3 . Договори оренди на вищевказані земельні ділянки в управлінні відсутні.

Згідно з відомостями, що містяться у витязі з Державного земельного кадастру про земельну ділянку НВ-017 від 07.08.2017, який надано позивачем, ОСОБА_3 , на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії НОМЕР_1 , виданого Новенською сільською Радою народних депутатів Токмацького району Запорізької області 17.02.1999, є власницею земельної ділянки площею 12,53 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Новенської сільської ради Токмацького району Запорізької області, кадастровий номер № НОМЕР_2 . Відомості про обмеження у використанні земельної ділянки, встановлені Порядком ведення Державного земельного кадастру, затвердженого Постановою Кабінету міністрів України від 17.10.2012 №1051, не зареєстровані.

16 жовтня 2006 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 було укладено договір оренди землі №01 (далі - Договір), відповідно до якого ОСОБА_3 передала ОСОБА_5 в оренду належну їй на праві власності земельну ділянку площею 12,53 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Новенської сільської ради Токмацького району Запорізької області, строком на 21 (двадцять один) рік. (п.8 Договору).

Орендна плата вноситься орендарем у формі та розмірі: сорок одна тисяча двадцять дві грн.03 коп. Форма орендної плати: грошова, сума орендної плати вноситься один раз за весь період оренди з моменту підписання акту прийому - передачі земельної ділянки. (п.9 Договору).

Відповідно до п.40 вищезазначеного Договору, перехід права власності на орендовану земельну ділянку до другої особи, а також реорганізація юридичної особи-орендаря не є підставою для зміни умов або розірвання договору. Право на орендовану земельну ділянку у разі смерті фізичної особи - орендаря, засудження або обмеження її дієздатності за рішенням суду переходить до спадкоємців або інших осіб, які використовують цю земельну ділянку разом з орендарем.

Договір набрав чинності після підписання сторонами та його державної реєстрації (п.43 Договору).

Зазначений договір оренди землі від 16 жовтня 2006 року 29.05.2007 був зареєстрований у Токмацькому районному відділі Запорізької регіональної філії Державного підприємства «Центр ДЗК» при Державному комітеті по земельним ресурсам України» за №01.

До договору оренди землі №01 від 16.10.2006 долучено план-схему розташування земельної ділянки, що є предметом договору, її кадастровий план, акт визначення меж зазначеної земельної ділянки в натурі, підписаний власником землі ОСОБА_3 та ОСОБА_5 та копію Державного акту на право приватної власності на землю серії НОМЕР_1 .

Крім цього, до договору оренди землі №01 від 16.10.2006 долучений акт про передачу та прийом земельної ділянки від 16 жовтня 2006 року, підписаний ОСОБА_3 та

ОСОБА_5 нижній частині зазначеного акту про передачу та прийом земельної ділянки від 16 жовтня 2006 року, міститься рукописний текст розписки наступного змісту «Я, ОСОБА_14 , орендну плату в сумі 41022-00 (сорок одна тисяча двадцять дві гривні 00 копійок) отримала від ОСОБА_5 в повному обсязі 16.10.2006 р.» та підпис від імені ОСОБА_3 .

Згідно з вимогами ч.3 ст.12, ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Матеріали справи містять копію договору оренди землі, підписану від імені ОСОБА_5 та ОСОБА_3 та завірену печаткою Запорізької регіональної філії ДП «Центру державного земельного кадастру» при Державному комітеті України по земельних ресурсах, будь-яких доказів того, що копія зазначеного договору та вищевказані копії доданих до договору документів, які містяться в справі, не відповідають дійсності, чи укладалися в іншій редакції відсутні.

Тобто, у суду відсутні підстави вважати зазначені копії документів не належними чи недопустимими доказами.

Як вбачається з матеріалів справи, в 2016 році орендар ОСОБА_5 помер.

Відповідно до статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Умовами договору оренди землі від 16.10.2006, укладеного між ОСОБА_5 та ОСОБА_3 , не передбачається заборона переходу права на оренду в порядку спадкування, тому відповідач ОСОБА_4 , яка є спадкоємицею орендаря, після смерті останнього могла успадкувати право на оренду земельної ділянки, яка є предметом цього договору.

Таким чином, судом встановлено, що між сторонами склалися правовідносини щодо оренди земельної ділянки сільськогосподарського призначення.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частиною 2 ст.124 Земельного кодексу України (в редакції, яка діяла на час укладення договору) передбачено, що передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем.

Згідно із ч.1 ст.626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно з ч.1 ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ч.2 ст.792 ЦК України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом.

Згідно з ч.1 ст.763 Цивільного кодексу України договір найму (оренди) укладається на строк, встановлений договором.

Спеціальним законом, яким регулюються відносини, пов`язані з орендою землі, є Закон України «Про оренду землі». Законом України «Про оренду землі» визначаються умови укладення, зміни, припинення і поновлення договору оренди землі.

Відповідно до ч.1 ст.6 Закону України «Про оренду землі» (в редакції, яка діяла на час укладення договору), орендарі набувають права оренди земельної ділянки на підставах і в порядку, передбачених Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим та іншими законами України і договором оренди землі.

Згідно зі ст.13 Закону України «Про оренду землі» (в редакції, яка діяла на час укладення договору), договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Відповідно до ст.14 Закону України «Про оренду землі», договір оренди землі укладається у письмовій формі і за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально. Типова форма договору оренди землі затверджується Кабінетом Міністрів України

Згідно зі ст.15 Закону України «Про оренду землі» (в редакції, яка діяла на час укладення договору), істотними умовами договору оренди землі є: об`єкт оренди (місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату; умови використання та цільове призначення земельної ділянки, яка передається в оренду; умови збереження стану об`єкта оренди; умови і строки передачі земельної ділянки орендарю; умови повернення земельної ділянки орендодавцеві; існуючі обмеження (обтяження) щодо використання земельної ділянки; визначення сторони, яка несе ризик випадкового пошкодження або знищення об`єкта оренди чи його частини; відповідальність сторін. Невід`ємною частиною договору оренди землі є: план або схема земельної ділянки, яка передається в оренду; кадастровий план земельної ділянки з відображенням обмежень (обтяжень) у її використанні та встановлених земельних сервітутів; акт визначення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості); акт приймання-передачі об`єкта оренди; проект відведення земельної ділянки у випадках, передбачених цим Законом. У разі якщо договором оренди землі передбачається здійснити заходи, спрямовані на охорону та поліпшення об`єкта оренди, до договору додається угода щодо відшкодування орендарю витрат на такі заходи.

За змістом ст.ст.18-20 Закону України «Про оренду землі» які підлягають застосуванню до договору оренди земельної ділянки згідно з вимогами ст.792 ЦК України та ст.93 ЗК України, укладений договір оренди земельної ділянки підлягає державній реєстрації та набирає чинності після такої реєстрації, що узгоджується з положеннями ч.1 ст.210 ЦК України.

Згідно з ч.2 ст.21 Закону України «Про оренду землі», розмір, форма і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди.

Статтями 125,125 Земельного кодексу України встановлено, що право на оренду земельної ділянки виникає після укладення договору оренди і його державної реєстрації. Право оренди землі оформляється договором, який реєструється відповідно до закону.

Згідно з ч.1 ст.32 Закону України «Про оренду землі», на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов`язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об`єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених Земельним кодексом України та іншими законами України.

Відповідно до п.«д» ч.1 ст.141 Земельного кодексу України, підставою припинення права користування земельною ділянкою систематична несплата земельного податку або орендної плати.

Аналіз указаних норм дає підстави для висновку про те, що у разі систематичної несплати орендної плати за користування земельною ділянкою, тобто систематичне порушення договору оренди земельної ділянки, дана обставина може бути підставою для розірвання такого договору.

Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 12 грудня 2012 року № 6-146цс12.

Крім того, відповідно до ч.1 ст.32 Закону України «Про оренду землі», на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов`язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору.

З огляду на положення ст.ст.24 та 25 Закону України «Про оренду землі» припинення орендарем господарської діяльності з безпосереднього цільового використання орендованої земельної ділянки та передача третім особам функцій з її обробітки й оплати орендної плати орендодавцю виходить за межі господарської діяльності, яку може здійснювати орендар без погодження з орендодавцем, і є підставою для розірвання договору оренди земельної ділянки за ст.32 зазначеного Закону (правова позиція Верховного Суду України, викладена у постановах Судової палати у цивільних справах: від 12 лютого 2014 року у справі № 6-166цс13; від 12 лютого 2014 року у справі № 6-161цс13; від 19 березня 2014 року у справі № 6-15цс14; від 16 квітня 2014 року у справі № 6-18цс14).

Оцінюючи доводи позивача щодо наявності підстав для розірвання Договору оренди від 16.10.2006 з підстав того, що відповідач безпосередньо не займається цільовим використанням орендованої земельної ділянки, передачі обов`язків з її обробки іншим особам, суд зазначає наступне.

Згідно з ст.78 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ч.2 ст. 13 ЦПК збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Допитаний в судовому засіданні за клопотанням позивача свідок ОСОБА_11 пояснив, що належною позивачу спірною земельною ділянкою на даний час користується ОСОБА_13 , земля засіяна рапсом. Також, зі слів зазначеного свідка, ОСОБА_13 казав, що між ним та ОСОБА_4 існує якійсь договір.

Однак, клопотань про встановлення особи ОСОБА_15 та виклику його в якості свідка в судове засідання заявлено не було.

З наданої позивачем копії довідки № 412 від 18.08.2017, виданої Новенською сільською радою вбачається, що вищезазначена спірна земельна ділянка, яка знаходиться на території Новенської сільської ради Токмацького району Запорізької області, знаходиться в користуванні нині покійного ОСОБА_5 , оброблюється. Земельний податок сплачує вдова, ОСОБА_4 . Сума земельного податку за 2017 рік: ОСОБА_3 1272,01 коп. (12,53 га).

Докази того, що земельна ділянка позивача обробляється не відповідачем, а іншою особою, відсутні.

Згідно із ст.9 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель» від 19 червня 2003 року № 963-IV державний контроль за використанням та охороною земель, дотриманням вимог законодавства України про охорону земель і моніторинг ґрунтів здійснюються шляхом, зокрема, проведення перевірок; розгляду звернень юридичних і фізичних осіб.

Відповідно до ст.10 вказаного Закону, державні інспектори у сфері державного контролю за використанням та охороною земель і дотриманням вимог законодавства України про охорону земель мають право: безперешкодно обстежувати в установленому законодавством порядку земельні ділянки, що перебувають у власності та користуванні юридичних і фізичних осіб, перевіряти документи щодо використання та охорони земель; давати обов`язкові для виконання вказівки (приписи) з питань використання та охорони земель і дотримання вимог законодавства України про охорону земель відповідно до їх повноважень, а також про зобов`язання приведення земельної ділянки у попередній стан у випадках, установлених законом, за рахунок особи, яка вчинила відповідне правопорушення, з відшкодуванням завданих власнику земельної ділянки збитків; складати акти перевірок чи протоколи про адміністративні правопорушення у сфері використання та охорони земель і дотримання вимог законодавства про охорону земель та розглядати відповідно до законодавства справи про адміністративні правопорушення, а також подавати в установленому законодавством України порядку до відповідних органів матеріали перевірок щодо притягнення винних осіб до відповідальності.

Позивачем не надано доказів проведення перевірки органом, уповноваженим на державний контроль за використанням та охороною земель щодо використання належної їй земельної ділянки, яка орендується відповідачем.

Таким чином, суд не може визнати вищевказані покази свідка ОСОБА_11 належним доказом на підтвердження факту передання земельної ділянки у фактичне користування іншім особам, з урахуванням приписів ст.81 ЦПК України та п. 11 Постанови Пленуму Верховного суду України № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі», відповідно до яких доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Оцінюючи докази, що подані позивачем на підтвердження обставини не підписання нею Договору оренди від 16.10.2006, а саме неправильного зазначенні серії та номеру паспорту позивача, внесення даних про ідентифікаційний код позивача «від руки» поверх іншого запису, невідповідності підпису в паспорті позивача підпису від її імені в зазначеному договорі оренди, а також систематичного неотримання нею орендної плати, посилання на систематичні звернення позивача як до покійного ОСОБА_5 , так і до відповідача ОСОБА_4 з вимогами про сплату орендної плати, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

За змістом ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Тобто, звертаючись до суду з позовом, кожна особа сама визначає свої позовні вимоги для захисту своїх прав та інтересів, а суди розглядають справи виключно у межах заявлених вимог.

Як на доказ не підписання спірного договору оренди землі, позивач посилається на відмінність її підпису на зазначеному спірному договорі та в паспорті громадянина України серії НОМЕР_6 , копію якого позивачем додано до позовної заяви.

Суд звертає увагу, що паспорт громадянина України серії НОМЕР_6 на ім`я ОСОБА_3 був отриманий позивачем в 2001 році, спірний договір оренди підписаний 16.10.2006.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч.2 ст.78 ЦПК України).

Клопотання про проведення відповідної експертизи ні позивачем, ні її представником не заявлялося.

Тому, судом не може бути прийнято до уваги як доказ того, що позивач не підписував договір лише письмові пояснення позивача по даному факту.

Верховний Суд України у постанові від 18 липня 2012 року № 6-77цс12, дійшов висновку, що відповідно до ст.15 Закону України «Про оренду землі» істотними умовами договору оренди землі є: об`єкт оренди (кадастровий номер, місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату; умови використання та цільове призначення земельної ділянки, яка передається в оренду; умови збереження стану об`єкта оренди; умови і строки передачі земельної ділянки орендарю; умови повернення земельної ділянки орендодавцеві; існуючі обмеження (обтяження) щодо використання земельної ділянки; визначення сторони, яка несе ризик випадкового пошкодження або знищення об`єкта оренди чи його частини; відповідальність сторін; умови передачі у заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки.

Таким чином, дані про серію та номеру паспорту, ідентифікаційний код орендодавця, відповідно до ст.15 Закону України «Про оренду землі» до істотних умов договору оренди землі не відносяться.

Доказів про існування між сторонами, а також між позивачем та померлим ОСОБА_5 будь-яких інших правовідносин, крім оренди зазначеної земельної ділянки на час укладання розписки, позивач не надала. Судом не можуть бути прийняті до уваги посилання позивача щодо не конкретизації того, за оренду чого отримала орендну плату ОСОБА_3 , оскільки померлий ОСОБА_5 орендував у її сім`ї ангари, трактора, комбайн, так як вказані твердження взагалі нічим не підтвердженні. Позивачем не надано суду ні розписок, ні договорів чи будь-яких інших доказів, а припущення не можуть бути покладені в основу судового рішення, як то передбачено ч.6 ст.81 ЦПК України.

Також позивачем не надано жодного доказу звернення як до покійного ОСОБА_5 , так і до відповідача ОСОБА_4 з вимогами про сплату орендної плати, за період з 2006 року по 14.09.2017 (дату звернення до суду з зазначеним позовом).

За таких обставин, суд враховує, що спірний договір оренди був укладений та підписаний за життя орендаря, виконувався сторонами.

Вирішуючи питання про неможливість одержання грошових коштів в якості орендної плати за землю до реєстрації договору оренди у встановленому законом порядку, суд виходить з того, що згідно з ч.3 ст.16 Закону України «Про оренду землі» (в редакції, що діяла на момент укладення зазначеного договору), у разі згоди орендодавця передати земельну ділянку в оренду, сторони укладають договір оренди землі відповідно до вимог цього Закону.

Таким чином, учасники такого правочину, дійшовши згоди щодо всіх істотних умов договору оренди землі, складають і підписують відповідний документ. Волевиявлення є важливим чинником, без якого неможливо вчинення правочину, що узгоджується із принципом свободи договору, встановленого ст.627 ЦК України.

Відповідно до частини першої статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Якщо вже сам договір передбачає передання майна або інші дії, він вважається укладеним з моменту вчинення відповідної дії (частина перша друга статті 640 ЦК України).

З огляду на вказані приписи, не можна вважати неукладеним договір після його повного або часткового виконання сторонами.

Відповідно до ст.ст.18, 20 Закону України «Про оренду землі» (в редакції, що діяла на момент укладення договору), укладений договір оренди землі підлягає державній реєстрації, і набирає чинності після такої реєстрації.

Статтею 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» (в редакції, що діяла на момент укладення договору), визначено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обмежень, що супроводжується внесенням даних до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обмежень.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку про те, що моментом вчинення правочину слід вважати момент, коли сторони свого часу досягли згоди з усіх істотних умов, склали та скріпили підписом письмовий документ, в якому зафіксовані правові наслідки цього правочину. Реєстрація ж договору є адміністративним актом, тобто елементом зовнішнім щодо договору.

Вказана правова позиція наведена у правових висновках, викладених в постановах Верховного Суду України № 6-127цс13 від 18 грудня 2013 року та № 6-118цс13 від 25 грудня 2013 року.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Європейський суд з прав людини зауважує, що національні суди мають вибирати способи такого тлумачення, які зазвичай можуть включати акти законодавства, відповідну практику, наукові дослідження тощо (VOLOVIK v. UKRAINE, № 15123/03, § 45, ЄСПЛ, 06 грудня 2007 року).

Верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність (пункт 4.1. Рішення Конституційного Суду України від 02 листопада 2004 року № 15-рп/2004).

Добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК України) - це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

Тобто в схожій правовій ситуації Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17 по своїй суті застосовано доктрину venire contra factum proprium (заборони суперечливої поведінки), яка базується ще на римській максимі-«non concedit venire contra factum proprium» (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці).

В основі доктрини venire contra factum proprium знаходиться принцип добросовісності. Наприклад, у статті I.-1:103 Принципів, визначень і модельних правил європейського приватного права вказується, що поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них.

Таким чином, судом встановлено, що 16.10.2006 між позивачкою ОСОБА_3 та ОСОБА_5 було укладеного договір оренди землі, за умовами якого ОСОБА_3 надала, а ОСОБА_5 прийняв в строкове платне користування земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка належить позивачці на праві приватної власності та знаходиться на території Новенської сільської ради Токмацького району, загальною площею 12,53 га, строком на 21 рік, який зареєстрований у Токмацькому районному відділі Запорізької регіональної філії Державного підприємства «Центр ДЗК» при Державному комітеті по земельним ресурсам України», про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 29.05.2007 за № 01, а орендар зобов`язався використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та сплатити один раз за весь період оренди з моменту підписання акту прийому-передачі земельної ділянки. Позивач ОСОБА_3 16.10.2006 отримала орендну плату весь період оренди у розмірі 41 022 грн.

Очевидно, що дії позивача, яка 16 жовтня 2006 року уклала договір оренди землі строком на 21 (двадцять один) рік (п.8 Договору), відповідно до розписки від 16.10.2016 отримала орендну плату в сумі 41022 грн.00 коп. (п.9 Договору), а згодом пред`явила позов про розірвання договору оренди землі від 16 жовтня 2006 року, суперечить її попередній поведінці (укладенню вищезазначеного договору та отриманню плати за користування земельною ділянкою) і є недобросовісним.

Інших підстав для розірвання договору оренди землі позивачем до суду не надано.

Таким чином, суд вважає встановленим, що позивач отримала від ОСОБА_5 , правонаступником якого є відповідач ОСОБА_4 орендну плату за вказаний період, шляхом сплати одноразового платежу у сумі 41022 грн., що чинним законодавством не заборонено. Доказів, які б давали суду підстави вважати, що розмір отриманої орендної плати не відповідає розміру, встановленому Указом Президента України «Про додаткові заходи щодо соціального захисту селян - власників земельних ділянок та земельних часток (паїв)» від 2 лютого 2002 року із змінами та доповненнями від 13 вересня 2002 року, позивачем не надано, тому підстави для розірвання договору оренди землі від 16.10.2006 за №01, з підстав систематичної несплати відповідачем позивачці орендної плати, відсутні, у задоволенні позовних вимог слід відмовити.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v.UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України, судові витрати у справі, слід покласти на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12, 81, 263-268 ЦПК України, суд,

у х в а л и в:

В задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про розірвання договору оренди землі відмовити в повному обсязі.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Запорізького апеляційного суду через Токмацький районний суд Запорозької області шляхом подачі в 30-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги, а особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 30 днів з дня отримання копії цього рішення.

Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , рнокпп НОМЕР_7 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , фактичне місце проживання: АДРЕСА_2 .

Відповідач: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , рнокпп НОМЕР_8 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 .

Дата складення повного судового рішення 12.06.2019.

Суддя: