25.04.2019 Справа № 363/4102/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 квітня 2019 року Вишгородський районний суд Київської області в складі:

головуючого - судді Рудюка О.Д.,

за участю секретаря - Клименко В.В.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

відповідачів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

третьої особи ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Вишгород загальному позовному провадженні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_6 , третя особа: Приватний нотаріус Вишгородського районного нотаріального округу Київської області Шостак Олександр Анатолійович про визнання договорів дарування недійсними,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом про визнання договорів дарування недійсними. Обґрунтовуючи позовні вимоги тим, що вона постійно проживає в АДРЕСА_1 . Будинок у якому живе позивач належав їй на праві власності. На початку 2018 року ОСОБА_1 тяжко захворіла, після чого перестала сама себе обслуговувати та потребувала стороннього догляду. Син позивача ОСОБА_4 та онука позивача ОСОБА_6 , які проживали разом з позивачем повідомили, що в міру своїх сил вони будуть допомагати позивачу, однак постійно вони цього робити не зможуть із-за різних сімейних обставин. Дочка позивача ОСОБА_3 запевнила її, що зможе присвятити весь свій час та здійснювати догляд за позивачем, однак дану домовленість потрібно оформити через нотаріуса. 01 червня 2018 року ОСОБА_3 привела позивача до нотаріуса і попросила підписати цілий ряд документів. Оскільки у ОСОБА_1 поганий зір, вона підписувала документи там, де їй вказувала дочка ОСОБА_3 Після цього відповідач ОСОБА_3 у серпні 2018 року затіяла перестановку в будинку, відмовилась допомагати позивачу, готувати їжу та прибирати в будинку, при цьому вона заявила, що саме вона є господаркою в домі. Позивач звернулась до ОСОБА_4 та ОСОБА_6 , і після розмови з ними, позивач зрозуміла, що між нею та ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_6 було укладено договір дарування, а не договір довічного утримання. Відповідач ОСОБА_3 обманним шляхом змусила позивача підписати договір дарування

На підставі викладеного, позивач просить суд визнати недійсним договір дарування житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , укладений 01 червня 2018 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_6 , посвідчений приватним нотаріусом Вишгородського районного нотаріального округу Шостак О.А. за №875 від 01 червня 2018 року та визнати недійсним договір дарування земельної ділянки площею 0,2500 га, кадастровий номер НОМЕР_1 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , укладений 01 червня 2018 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_6 , посвідчений приватним нотаріусом Вишгородського районного нотаріального округу Шостак О.А. за № 880 від 01 червня 2018 року.

Ухвалою суду від 21 листопада 2018 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання.

19 лютого.2019 року ухвалою суду закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

Позивач та її представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали з підстав викладених у позовній заяві та просили задовольнити в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог та просила відмовити.

Відповідач ОСОБА_4 в судовому засіданні не заперечував проти задоволення позовних вимог.

Третя особа приватний нотаріус Вишгородського районного нотаріального округу Київської області Шостак О.А. з позовом не погодився та просив відмовити в його задоволенні. Пояснивши, що під час укладення договорів дарування в нотаріальній конторі позивачу було роз`яснено зміст договорів, їх наслідки, її права та обов`язки. Позивач добре розуміла значення своїх дій та наслідки вчинення договорів дарування житлового будинку та земельної ділянки, що їй належали.

Допитана в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_7 та ОСОБА_8 пояснили, що їх мати ОСОБА_1 сильно захворіла та хотіла подарувати їм будинок та змелену ділянку, оскільки в них є свої житло, мати вирішила подарувати будинок із землею їх сестрі, брату та онуці. ОСОБА_1 говорила про договір дарування, а тому розуміла значення своїх дій.

Заслухавши пояснення позивача, представника позивача, відповідачів, третю особу беручи до уваги пояснення свідків ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , дослідивши письмові матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступного.

01 червня 2018 року укладено договір дарування між ОСОБА_1 (дарувальник) та ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_6 (обдаровані), який зареєстровано в реєстрі за №875. Відповідно до умов договору дарувальник передає житловий будинок, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , у власність обдарованим, а обдаровані приймають в дар цей житловий будинок в спільну часткову власність ( ОСОБА_3 приймає Ѕ частку житлового бдинку, ОСОБА_4 приймає ј частку житлового будинку, ОСОБА_6 приймає ј частку житлового будинку) безоплатно. Факт належності будинку ОСОБА_1 на праві особистої приватної власності перевірено по свідоцтву про право на спадщину за заповітом, виданому Вишгородською державною нотаріально конторою 06 серпня 1985 року за №4009.

Крім того, 01 червня 2018 року укладено договір дарування між ОСОБА_1 (дарувальник) та ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_6 (обдаровані), який зареєстровано в реєстрі за №880. За умовами договору дарувальник передає у власність обдарованим, а обдаровані безоплатно приймають в дар земельну ділянку площею 0,2500 га, кадастровий номер НОМЕР_1 , цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , в спільну часткову власність ( ОСОБА_3 приймає Ѕ частку житлового будинку, ОСОБА_4 приймає ј частку житлового будинку, ОСОБА_6 приймає ј частку житлового будинку) частку земельної ділянки). Факт належності земельної ділянки ОСОБА_1 на праві особистої приватної власності перевірено по державному акту на право власності на земельну ділянку серія НОМЕР_2 , виданому Вишгородським районним відділом земельних ресурсів, зареєстрованому 16 червня 2005 року в книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №62, де зазначено що ОСОБА_1 є власником земельної ділянки на підставі рішення Новосілківської сільської ради 17 сесії XXIV скликання від 26 березня 2004 року №99, тобто земельну ділянку набуто шляхом безоплатної приватизації.

Згідно з текстом договорів дарування його підписано в присутності нотаріуса, особу сторін, встановлено, їхню дієздатність та належність ОСОБА_1 житлового будинку та земельної ділянки, що відчужуються, перевірено. Крім того, в графі «Дарувальник» ОСОБА_1 власноручно підписано договору дарування житлового будинку, земельної ділянки та зазначено, що договору дарування нею прочитані, зміст та наслідки підписання укладення вказаних договорів зрозумілі, тому суд критично ставиться до тверджень позивача про те, що вона не розуміла, що укладає договору дарування.

Згідно із ч.3 ст.203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом (ч.1 ст.229 ЦК України).

З роз`яснень, які викладені в п.19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року №9 «Про судову практику розгляду справ про визнання правочинів недійсними», вбачається, що правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним. Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину, мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним.

Відповідно до ст.717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдарованому) безоплатно майно (дарунок) у власність.

Виходячи зі змісту статей 203, 717 ЦК України договір дарування вважається укладеним, якщо сторони мають повну уяву не лише про предмет договору, а й досягли згоди про всі його істотні умови.

Договір, що встановлює обов`язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування, правовою метою якого є передача власником свого майна у власність іншої особи без отримання взаємної винагороди.

Частинами 1, 2, 3 та 4 статті 12 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Таким чином, враховуючи вище викладене судом під час розгляду справи не здобуто доказів, відповідно до положень ст.12 ЦПК України, що оспорювані договори дарування не відповідали внутрішній волі позивача, а її похилий вік та стан здоров`я, подальше проживання у відчуженому будинку не можуть вважатися помилкою в розумінні статей 203, 229, 717 ЦК України.

Крім того, позивачем та її представником не надано доказів, що при укладанні договорів дарування, ОСОБА_1 не правильно сприймала фактичні обставини правочину, що вплинуло на її волевиявлення.

Отже, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову про визнання недійсним договору дарування будинку та договору дарування земельної ділянки слід відмовити.

Керуючись статтями 203, 717 ЦК України, 4, 12, 13, 56, 57, 77, 81, 141, 263-265 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_6 про визнання договорів недійсними - відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя О.Д. Рудюк