Постанова

Іменем України

10 жовтня 2019 року

м. Київ

справа № 302/958/15-ц

провадження № 61-541св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Калараша А. А. (суддя-доповідач), Сімоненко В. М.,

Штелик С. П.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження справу за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Міжгірського районного суду Закарпатської області від 01 червня 2016 року, рішення Апеляційного суду Закарпатської області від

28 вересня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Закарпатської області від

03 жовтня 2016 року,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» (далі - ЦПК України) касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У вересні 2015 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до

ОСОБА_2 про стягнення коштів за надані послуги.

Позовна заява мотивована тим, що 25 квітня 2014 року між нею та ОСОБА_2 було укладено договір про надання послуг захисника у справах про адміністративні правопорушення, згідно якого вона, як адвокат зобов`язувалась виконувати функції захисника ОСОБА_2 та надавати останній юридичну допомогу у справах про адмінправопорушення, що перебувають на розгляді в Апеляційному суді Закарпатської області. Клієнт зобов`язався оплатити надані адвокатом послуги.Вказувала, що протягом квітня - серпня 2014 року вона виконувала свої обов`язки за договором належним чином, однак відповідач надані послуги їй так і не оплатив. 17 жовтня 2014 позивач направила

ОСОБА_2 письмову вимогу про оплату юридичних послуг за договором відповідно до частини другої статті 530 ЦК України, якщо договором не був визначений строк (термін) виконання обов`язку боржником або визначений моментом пред`явлення вимоги, то кредитор управі вимагати виконання в будь-який час, а боржник зобов`язаний виконати обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги. Однак на час звернення позивача до суду з цим позовом відповідач так і не виконала свого обов`язку щодо оплати юридичних послуг.

У зв`язку з викладеним та з урахуванням уточнених позовних вимог просила стягнути з відповідача на її користь 33 000,00 грн вартість наданих послуг та вирішити питання щодо судових витрат у справі.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Міжгірського районного суду Закарпатської області від 01 червня

2016 року ОСОБА_1 було відмовлено у задоволенні позову.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що оскільки в договорі про надання юридичних послуг не було встановлено вартість останніх, а відповідач стверджує, що вона сплатила позивачу за надані послуги 2 200,00 грн, то позовні вимоги про стягнення 33 000,00 грн є не доведеними.

Рішенням Апеляційного суду Закарпатської області від 28 вересня 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково, рішення суду першої інстанції від 01 червня 2016 року змінено.

Виключено з мотивувальної частини рішення суду першої інстанції судження про доведеність у кримінальному провадженні факту повної оплати клієнтом

ОСОБА_2 послуг адвоката ОСОБА_1

В іншій частині рішення суду залишено без змін.

Рішення суду апеляційної інстанції мотивовано тим, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку відмовляючи в задоволенні позову, оскільки позивачем не було надано належних та допустимих доказів на підтвердження її позовних вимог. Доказом щодо наявності відповідних підстав для виникнення грошових зобов`язань можуть бути лише зафіксовані у письмовій формі умови договору, які в подальшому слугуватимуть підставами для розрахунків між сторонами та для обліку відповідних операцій, які, у свою чергу, теж фіксуються лише у документальній формі, при цьому, первинні документи повинні складатися під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Складання документів, зокрема, первинних, у тому числі, оформлення і видача клієнту розрахункових документів, необхідних для оплати послуг є обов`язком особи, яка надає такі послуги, здійснює облік відповідних операцій та несе відповідальність за складання документів.Усні твердження щодо таких фактів і документи, які не відповідають вищенаведеним вимогам і не містять інформації щодо предмета доказування (частина перша статті 179 ЦПК України 2004 року), до уваги не беруться, тому пояснення позивача ОСОБА_1 , яка в апеляційному суді визнала факт відсутності в договорі умов щодо адвокатського гонорару та порядку його оплати, про те, що вони з клієнтом ОСОБА_2 усно домовилися про оплату послуг адвоката з розрахунку 500,00 грн за одну годину роботи, не можуть слугувати підставою для задоволення позову та стягненню з відповідача вказаної суми коштів. Разом з тим суд першої інстанції у мотивувальній частині рішення вважав доведеним у порядку кримінального судочинства факту повної оплати клієнтом ОСОБА_2 послуг адвоката ОСОБА_1, однак таке судження є передчасним, оскільки кримінальне провадження не завершене, чинного судового рішення, яким би були встановлені відповідні факти, дії не має, що визнано позивачем, тому належних і достатніх підстав для відповідного судження у суду на час ухвалення рішення не було.

Ухвалою Апеляційного суду Закарпатської області від 03 жовтня 2016 року виправлено в рішення Апеляційного суду Закарпатської області від 28 вересня 2016 року описку щодо по-батькові відповідача ОСОБА_2 : замість неправильного запису у вступній частині рішення апеляційного суду « ОСОБА_3 » слід правильно читати « ОСОБА_2 ».

Ухвала суду апеляційної інстанції мотивована тим, що суд апеляційної інстанції в ухваленому рішенні апеляційного суду від 28 вересня 2016 року, а саме у вступній його частині допустив описку, зокрема замість правильного « ОСОБА_2 » апеляційний суд помилково написав « ОСОБА_3 », тому з власної ініціативи виправив допущену в судовому рішенні описку.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У жовтні 2016 року ОСОБА_1 подала касаційну скаргу до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, у якій, посилаючись на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просила скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення, яким задовольнити її позовні вимоги в повному обсязі.

Також у жовтні 2016 року (відповідно до відтиску поштового штемпеля на конверті) до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ надійшли доповнення до касаційної скарги ОСОБА_1

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

У жовтні 2016 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ надійшла касаційна скарга

ОСОБА_1 на рішення Міжгірського районного суду Закарпатської області від 01 червня 2016 року, рішення Апеляційного суду Закарпатської області від 28 вересня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Закарпатської області від 03 жовтня 2016 року.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 грудня 2016 року відкрито касаційне провадження у вказаній справі і витребувано цивільну справу з Міжгірського районного суду Закарпатської області.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У січні 2018 року справу № 302/958/15-ц передано до Верховного Суду.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга та доповнення до неї мотивовані тим, що судами першої та апеляційної інстанцій під час розгляду справи не було належним чином встановлено обставин, які мають значення для правильного вирішення спірних правовідносин. Вказує, що договір про надання правової допомоги є оплатим, тому вказана обставина не підлягала доведенню, однак суди на це уваги не звернули. Вважає, що висновок судів про відсутність у відповідача обов`язку щодо сплати вартості наданих нею послуг не відповідає фактичним обставинам справи. Зазначала, що судами неправильно було застосовано положення частини третьої статті 27 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність». Звертає увагу на те, що якщо ціна в договорі не встановлена, то вона має визначатися виходячи із звичайних цін, які склалися на аналогічний вид послуг на момент укладення такого договору. Вказує, що судами необґрунтовано не було взято до уваги надане нею адвокатське досьє. Також вказує, що відповідно до частини першої статті 60 ЦПК України 2004 року суди обох інстанцій протиправно поклали на неї обов`язок спростовувати заперечення відповідача про наявність розрахунку за укладеним між ними договором. Також не погоджується з висновками судів стосовно того, що наданий нею акт до договору про надання юридичних послуг від 25 квітня

2014 року є надуманим та не відповідає фактичним обставинам справи. Вказує, що судами необґрунтовано було взято до уваги листа органів прокуратури стосовно того, що ОСОБА_2 не має перед нею жодних зобов`язань щодо оплати послуг. Також поза увагою судів залишилися надані нею докази на підтвердження вартості наданих нею послуг у регіоні та інших регіонах, а саме копії роздруківок з Єдиного державного реєстру судових рішень.

До Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ надійшли заперечення ОСОБА_2 на касаційну скаргу ОСОБА_1 , у яких вказано, що оскаржувані судові рішення є законними та обгрунтованими, а доводи касаційної скарги зводяться до незгоди з висновками судів.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суди встановили, що 25 квітня 2014 року адвокат ОСОБА_1 уклала із клієнтом ОСОБА_2 договір про надання послуг захисника у справах про адміністративні правопорушення (а. с. 4 том 1).

За умовами договору, укладеного згідно статті 271 КУпАП, адвокат

ОСОБА_1 узяла на себе зобов`язання щодо виконання функцій захисника у справі про адміністративне правопорушення та надання юридичної допомоги для захисту прав, свобод і законних інтересів клієнта ОСОБА_2 у справах про адміністративні правопорушення, що перебувають на розгляді у апеляційному суді Закарпатської області, інших судах апеляційної та касаційної інстанції у відповідності до підвідомчості та підсудності (пункт 2 цього Договору).

Договором сторони передбачили, що клієнт компенсує адвокату різні судові витрати (проведення досліджень тощо), а в разі відсутності коштів на оплату своєчасно повідомляє про це адвокату і погоджується з тим, що відмова в проведенні запропонованих адвокатом заходів може вплинути на результативність виконання функцій захисту та зобов`язується не пред`являти претензій з цього приводу до адвоката (пункт 6 вказаного договору).

Будь-яких інших, окрім зазначених у пункті 6, умов щодо оплати клієнтом коштів у зв`язку з укладанням указаного договору (зокрема, щодо оплати гонорару), він не містить.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Перевіривши доводи касаційної скарги та дослідивши матеріали справи, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Правовідносини сторін, які випливають з договору про надання правової допомоги адвокатом, врегульовані Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі - Закон).

Відповідно до загальних положень цього Закону договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Згідно частини третьої статті 27 Закону до договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права.

Статтею 28 Закону визначено, що зміст договору не може суперечити законам України, його моральним засадам, присязі адвоката та правилам адвокатської етики.

Статтею 30 Закону визначено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

У статті 627 ЦК Українизакріплено принцип свободи договору, який полягає у визначенні за суб`єктом цивільного права можливості укладати договір або утримуватися від його укладення, а також визначати його зміст на свій розсуд відповідно до досягнутої з контрагентом домовленості.

Договором є домовленість сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків; договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає із суті договору; відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості; зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (частини перша, п`ята статті 626, частина перша статті 627, частина перша статті 628 ЦК України).

Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно з статтею 901 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Цивільні права особа здійснює, а цивільні обов`язки - виконує у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства; діючи у цивільних відносинах на власний ризик, особа повинна діяти добросовісно, розумно, обачно, передбачаючи наслідки; при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, зловживання правом не допускається (пункт 6 частини першої статті 3, статті 12-14 ЦК України).

Ніхто не може бути примушений до дій, вчинення яких не є обов`язковим для нього (частина перша статті 19 Конституції України, частина друга статті 14 ЦК України).

За загальними правилами, що випливають із положень, зокрема, статей 11-14, 202, 509, 525, 526, 610 ЦК України, цивільні права та обов`язки, що виникають із договору, повинні належно виконуватися, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається; порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.

Кожна сторона зобов`язана належно довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, обов`язок доказування позову лежить на позивачеві; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (статті 10, 11, 57-61 ЦПК України 2004 року).

Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання, водночас наявність підстави для виникнення боргу, пред`явленого до стягнення, його розмір і обґрунтованість доказуються кредитором (статті 614, 623 ЦК України).

Таким чином суди першої та апеляційної інстанцій правильно визначилися із характером спірних правовідносин, нормами матеріального та процесуального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідили наявні у справі докази і надали їм належну оцінку, правильно встановили обставини справи, внаслідок чого дійшли правильного висновку щодо відмови у задоволенні позову, оскільки не має правової підстави для стягнення на користь позивача спірних коштів з клієнта у зв`язку із укладанням договору про надання послуг захисника у справах про адміністративні правопорушення, умови якого були розроблені і запропоновані клієнту самою нею та не містили жодних умов щодо оплати таких послуг.

Разом з тим, суд апеляційної інстанції змінюючи рішення суду першої інстанції та виключаючи з його мотивувальної частини посилання на лист прокуратури Закарпатської області від 03 грудня 2015 року № 32-2466-14 (773) про те, що у кримінальному провадженні № 0000163 доведено, що ОСОБА_2 окремо розрахувалася з ОСОБА_1 за надані нею юридичні послуги і станом на 21 серпня 2015 року їй не боргувала, оскільки кримінальне провадження в тій справі було ще не завершеним, чинного судового рішення, яким би були встановлені відповідні факти або дії не існувало, тому такі судження не можуть бути покладені в основу судового рішення, оскільки вони є судженнями.

Отже, діючи у договірних відносинах адвоката з клієнтом, розпоряджаючись цивільними і процесуальними правами та здійснюючи своє право на захист на власний ризик і розсуд, позивач, не передбачивши в укладеному між ними договорі оплати своїх послуг, сам позбавив себе можливості доводити належними і допустимими доказами обставини щодо наявності правових підстав для пред`явлення позову про стягнення спірних коштів.

Належним і допустимим доказом щодо наявності правових підстав для виникнення грошових зобов`язань і для позову є лише зафіксовані у письмовій формі умови договору, які в подальшому будуть підставами для розрахунків між сторонами та для обліку відповідних операцій, які, у свою чергу, теж фіксуються лише у документальній формі.

Не заслуговують на увагу доводи касаційної скарги стосовно того, що суди першої та апеляційної інстанцій повинні були вирахувати розмір заборгованості за надані нею послуги з урахуванням специфіки захисту адвокатами інтересів клієнтів «за аналогією», тобто виходячи з рівня оплати послуг інших адвокатів у регіоні, з тих підстав, що кожна справа, її обставини, строки провадження, обсяг і характер правової допомоги, трудові і матеріальні затрати, взаємовідносини з конкретним клієнтом, кваліфікація, стаж роботи, досвід, суб`єктивні дані й можливості кожного адвоката, їх вплив на характер і строк надання послуг, на результат справи тощо є індивідуальними, такі обставини «за визначенням» не можуть бути тотожними. Критерії та поняття щодо рівня складності справи, її важливості і подібні у кожному конкретному випадку є суб`єктивними, оціночними і умовними.

Також необґрунтованими є доводи касаційної скарги, стосовно того, що судами обох інстанції в порушення її прав не було взято до уваги надані нею докази щодо вартості надання послуг адвокатами ОСОБА_4 ,

ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , оскільки такі докази є неналежними і доказами щодо розміру, порядку визначення, порядку, умов і строків сплати належного, як вважає позивач, із відповідача гонорару в розмірі 33 000,00 грн. Наведені обставини не стосуються пред`явлених до стягнення коштів і не спростовують відсутності відповідних умов у договорі, що був укладений сторонами. Власне, і надані позивачем приклади оплати послуг інших адвокатів містять застереження про можливість зміни в розмірі оплати залежно від конкретних обставин, містять вказівки на відсутність «верхньої» межі оплати за певними видами послуг, на можливість додаткової оплати та, допускають варіативність оплати, що свідчать про орієнтовний характер оприлюдненої вартості послуг.

Доводи касаційної скарги стосовно того, що суди обох інстанцій не надали належної оцінки наданому нею звіту про оцінку юридичних послуг від 25 травня 2016 року, складеному на її замовлення суб`єктом оціночної діяльності - фізичною особою - підприємцем ОСОБА_9 , є необгрунтованими оскільки суд апеляційної інстанції правильно зазначив, що зі змісту вказаного звіту вбачається, що його виконано із використанням прайс-листів адвоката ОСОБА_5, адвокатського бюро ОСОБА_6 та інформації з мережі Internet: http://rascenki.com.ua, http://www.olx.ua, при цьому, відсутні дані про рівень цін на відповідні види послуг, які надавалися саме адвокатом ОСОБА_1 , відсутня вказівка на справу, послуги адвоката в якій оцінюються, така справа та пов`язані з нею матеріали оцінювачем не оглядалися, не вивчалися, тому такий висновок відповідно до статей 57-60 ЦПК України не може бути належним доказом щодо вартості послуг в конкретній справі.

Касаційна скарга ОСОБА_1 не містить в собі жодних доводів щодо незаконності оскарженої нею ухвали апеляційного суду від 03 жовтня 2016 року, а судом касаційної інстанції підстав для її скасування не було встановлено з огляду на таке.

Відповідно до статті 219 ЦПК України 2004 року, якій кореспондують норми частини першої статті 269 ЦПК України, суд може з власної ініціативи або за заявою осіб, які беруть участь у справі, виправити допущені у судовому рішенні описки чи арифметичні помилки.

Судове рішення повинно бути точним. Помилки у тексті судового рішення, зумовлені арифметичними помилками або граматичними помилками (описками), що стосуються істотних обставин або ускладнюють виконання рішення, можуть бути усунуті судом, який ухвалив рішення або ухвалу.

Описки - це помилки, зумовлені неправильним написанням слів. Виправленню підлягають лише ті описки, які мають істотний характер. До таких належить написання прізвищ та імен, адрес, найменувань спірного майна, зазначення дат та строків. Особливо це стосується резолютивної частини рішення. В резолютивній частині будь-яка описка має істотне значення, оскільки вона може утруднити виконання рішення.

Вирішуючи питання про виправлення описок чи арифметичних помилок, допущених у судовому рішенні (рішенні або ухвалі), суд не має права змінювати зміст судового рішення, він лише усуває такі неточності, які впливають на можливість реалізації судового рішення чи його правосудності.

Зі змісту ухвали суду апеляційної інстанції від 03 жовтня 2016 року вбачається, що суд апеляційної інстанції з власної ініціативи виправив у вступній частині рішення апеляційного суду від 28 вересня 2016 року описку, а саме неправильного написання по-батькові відповідача « ОСОБА_3 » написав правильно вважати « ОСОБА_2 ».

Таким чином, судом касаційної інстанції не було встановлено жодних обставин, які б вказували на те, що суд апеляційної інстанції постановляючи оскаржувану ухвалу здійснив порушення норм процесуального права.

Отже доводи, наведені на обґрунтування касаційної скарги не можуть бути підставами для скасування ухваленого у справі рішення апеляційного суду, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи, ґрунтуються на неправильному тлумаченні скаржником норм матеріального та процесуального права і зводяться до переоцінки встановлених судом апеляційної інстанції обставин, що в силу вимог статті 400 ЦПК Українивиходить за межі розгляду справи судом касаційної інстанції. Наведені у касаційній скарзі доводи були предметом дослідження в суді апеляційної інстанції з наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства і з якою погоджується суд касаційної інстанції.

Крім того, наведені у касаційні скарзі доводи є аналогічними доводам, наведеним в апеляційній скарзі, яким апеляційним судом надана належна оцінка.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Згідно з частиною третьою статті 401 ЦПК Українисуд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржувані рішення суду першої інстанції в нескасованій частині та судові рішення апеляційного суду без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Міжгірського районного суду Закарпатської області від 01 червня

2016 року в нескасованій частині, рішення Апеляційного суду Закарпатської області від 28 вересня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Закарпатської області від 03 жовтня 2016 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: А. А. Калараш

В. М. Сімоненко

С. П. Штелик