РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 травня 2019 року Київський районний суд м. Харкова в складі:

головуючого судді Губської Я.В.,

при секретарі Балан Т.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до комунального підприємства «Харківводоканал», третя особа: Харківська міська рада про захист прав споживачів

ВСТАНОВИВ:

До суду 17.10.2018 подана позовна заява ОСОБА_1 до КП «Харківводоканал», третя особа: Харківська міська рада про захист прав споживачів, в якій позивач просить суд визнати його право на компенсацію додаткових витрат та бути неналежним боржником щодо додаткових витрат на оплату житлово-комунальних послуг відповідача, відповідно до ст.ст.509, 510 Цивільного кодексу України.

Ухвалою судді Київського районного суду м. Харкова від 18.10.2018 року вищевказану позовну заяву було залишено без руху та надано строк позивачу для усунення зазначених в даній ухвалі недоліків. На виконання вказаної ухвали судді 12.11.2018 позивачем надано уточнену позовну заяву з додатками.

Ухвалою суду від 19.11.2018 року було відкрито провадження та призначено справу до розгляду в підготовчому судовому засіданні.

12.12.2018 представником відповідача до суду подано відзив на позовну заяву, в якому відповідач заперечує проти задоволення позовних вимог, зокрема щодо визнання ОСОБА_1 неналежним боржником оплати житлово-комунальних послуг, що надаються КП «Харківводоканал», посилаючись на безпідставність позовних вимог та наявність судових рішень у справах за позовом ОСОБА_1 до КП «Харківводоканал`та Харківської міської ради, що набрали законної сили.

18.12.2018 позивачем подано до суду відповідь на відзив, в якій позивач зазначає, що відповідачем визнається його право на компенсацію сум додаткових витрат, як особам яким призначено субсидію на оплату житлово-комунальних послуг, оскільки це передбачено Постановою Кабінету Міністрів України №409 від 06.08.2014, однак при цьому на його особистий рахунок нараховує заборгованість, що може призвести до позбавлення позивача субсидії.

28.12.2018 представником відповідача подано до суду заперечення на відповідь на відзив, в якому відповідач просить суд відмовити ОСОБА_1 в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, у тому числі посилаючись на відсутність між відповідачем та позивачем договору про надання послуг з централізованого постачання холодної води та водовідведення на умовах оплати таких послуг по нормам, які не перевищують соціальні нормативи.

25.03.2019 позивачем було подано до суду заяву про уточнення позовних вимог, в якій позивач уточнив позовну вимогу щодо права не бути боржником за додатковими витратами на оплату житлово-комунальних послуг на суму 2351,91 грн., а також доповнив вимогою зобов`язати відповідача не допускати на його особистому рахунку отримувача субсидії нарахування та обліку будь-якої заборгованості з доплати додаткових витрат на послуги, що перевищують соціальні норми.

Ухвалою суду від 04.04.2019 року було закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до розгляду в судовому засіданні.

Обгрунтовуючи свої позовні вимоги позивач ОСОБА_1 зазначає, що його права, як споживача комунальних послуг є порушеними, оскільки він не може відмовитися від їх надання, а отримувати може лише у одного постачальника. Держава надає ОСОБА_1 субсидію на оплату житлово-комунальних послуг, а КП «Харківводоканал» надає позивачу послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, при цьому вимагає сплатити додаткові витрати за перевищення норм споживання холодного водопостачання та водовідведення, над соціальними нормативами, встановленими державою, з чим позивач не згодний, а несплата призводить до нарахування заборгованості за його особовим рахунком, що може бути підставою для позбавлення його субсидії.

Звертаючись за даним позовом до суду позивач зазначає, що згідно п.3-1 Постанови Кабінету Міністрів України від 06.08.2014 №409 «Про встановлення державних соціальних стандартів у сфері житлово-комунального обслуговування» у разі затвердження органами місцевого самоврядування норм споживання житлово-комунальних послуг, які перевищують соціальні нормативи, компенсація додаткових витрат громадянам, яким відповідно Закону призначено субсидію на оплату житлово-комунальних послуг, за відсутності квартирних пристроїв обліку холодної та гарячої води здійснюється за рахунок місцевих бюджетів. Наразі, позивачу призначена субсидія та в нього відсутні квартирні пристрої обліку холодної та гарячої води, однак відповідач не враховує п.3-1 Постанови Кабінету Міністрів України від 06.08.2014 №409 «Про встановлення державних соціальних стандартів у сфері житлово-комунального обслуговування» при обчисленні та нарахуванні йому заборгованості з оплати послуг з надання централізованого водопостачання та водовідведення. Таким чином, позивач просить визнати його право на компенсацію додаткових витрат, визнання права бути неналежним боржником по додатковим витратам на оплату житлово-комунальних послуг на суму 2351,91 грн., а також зобов`язати відповідача не допускати на його особовому рахунку отримувача субсидії нарахування та облік будь-якої заборгованості з оплати додаткових витрат на послуги, що перевищують соціальні норми.

В судове засідання позивач не з`явився, повідомлявся про дату, час та місце судового розгляду завчасно судовою повісткою, про що свідчить підпис позивача в розписці про отримання судової повістки, врученої в суді, причини неявки суду не повідомив, заяв стосовно розгляду справи до суду не надав.

Враховуючи позицію Європейського Суду з прав людини, яка висловлена в рішенні «Каракуця проти України» щодо того, що сторони по справі повинні виявити зацікавленість у розгляді справи а розгляд порушеного права повинно бути вирішено в суді, тому враховуючи строки розгляду даної справи та ті обставини, що позивачем неодноразово подано заяви для відкладення розгляду справи до жовтня 2019 року, що є зловживанням процесуальними правами, суд вважає за можливе розглядати справу за відсутності належним чином повідомленого позивача, з урахуванням того, що підготовчий розгляд справи закрито, відзив, заперечення та докази сторонами подано в підготовчому судовому засіданні, суд вважає за можливе встановити обставини справи, правовідносини між сторонами та розглянути справи за відсутності сторін у судовому засіданні.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, повідомлявся про дату, час та місце судового розгляду належним чином, причини неявки суду не повідомив, подав на адресу суду заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій просив в позовних вимогах ОСОБА_1 відмовити в повному обсязі.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК кожна особа має право на захист свого цивільного пра його порушення, невизнання або оспорення. Таким чином, у розумінні закону, суб`єктна на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохв характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

Вимогами ч.3 ст.12, ч.1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 проживає в квартирі АДРЕСА_1 та є споживачем послуг централізованого постачання холодної води та водовідведення, які надає Комунальне підприємство «Харківводоканал».(а.с. 17-20)

Відповідно до ст. 67 ЖК України плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, електричну і теплову енергію, інші послуги) стягується, крім квартирної, по затвердженим у встановленому порядку тарифам.

Згідно з п. 18 «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачані гарячої води і водовідведення», затверджених постановою Кабінету Міністрів 21.07.2005 року № 630, розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний міс послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим.

Судовим розглядом встановлено, не заперечується сторонами, підтверджується повідомленням про призначення субсидії на житлово-комунальні послуги, що позивачу по справі, ОСОБА_1 призначено субсидію на житлово-комунальні, в тому числі на послуги з водопостачання та водовідведення.

У статті 46 Конституції України передбачено право громадянина на соціальний захист, якому кореспондується обов`язок держави щодо його фактичного забезпечення, за рахунок коштів Державного бюджету України.

Законодавчим актом, який визначає правові засади формування та застосування державних соціальних стандартів і нормативів, спрямованих на реалізацію закріплених Конституцією України та законами України основних соціальних гарантій, є Закон України «Про соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» № 2017-ІІІ від 05 жовтня 2000 року.

Цим Законом визначено, що державні соціальні гарантії - це встановлені законами, іншими нормативно-правовими актами соціальні норми і нормативи або їх комплекс, що визначаються на рівні основних державних соціальних гарантій та нормативи витрат (фінансування - показники поточних і капітальних витрат з бюджетів усіх рівнів на забезпечення задоволення потреб на рівні, не нижчому від державних соціальних стандартів і нормативів (ст.1 Закону).

Статтею 9 зазначеного Закону передбачено, зокрема, встановлення державою норм користування житлово-комунальними послугами, щодо оплати яких держава надає пільги.

Із статті 5 цього Закону вбачається, що державні соціальні стандарти і норми формуються, встановлюються та затверджуються у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України за участю та погодженням з іншими сторонами соціального партнерства, якщо інше не передбачено Конституцією України та законами України.

Таким чином, нормами чинного законодавства України передбачено право Кабінету Міністрів України формувати, встановлювати та затверджувати державні соціальні нормативи користування послугами, на які надаються пільги та субсидії.

Кабінетом Міністрів України з метою забезпечення державних соціальних житлово-комунального обслуговування, приведення існуючих норм споживання комунальних послуг до їх фактичного обсягу споживання, дотримання принципу соціальної справедливості під час надання пільг і субсидій, відповідно до статей 5 і 9 Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» видано постанову Кабінету Міністрів України № 409 від 06 серпня 2014 року «Про встановлення державних соціальних стандартів у сфері житлово-комунальних послуг».

Як вбачається з матеріалів справи, позивач ОСОБА_1 в серпні 2017 року звертався до Фрунзенського районного суду м.Харкова з позовом та просив суд визнати незаконним та припинити пред`явлення позивачу з боку КП «Харківводоканал» зобов`язань щомісячної сплати за 8,1 куб.м. водопостачання та 11,1 куб.м. водовідведення. При цьому посилався на те, що він проживає за адресою: АДРЕСА_2 та не укладав з відповідачем договору на надання та сплату послуг водопостачання в кількості 8,1 куб.м. та водовідведення в кількості 11,1 куб.м. на місяць, і тому в силу ст. 11, ч. 2 ст. 509 ЦК України та ч. 1 ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» у нього не виникло перед відповідачем зобов`язання по сплаті за таку кількість водопостачання та водовідведення. Його волевиявлення було направлено на отримання послуг водопостачання та водовідведення в кількості, передбаченій Постановою Кабінету Міністрів України № 409 від 06.08.2014 року, а саме в розмірі встановлених державою соціальних норм водопостачання в кількості 2,4 куб.м. та водовідведення в кількості 4,0 куб.м.. Крім того, він фактично не користувався вказаними послугами в кількості понад встановлених соціальних норм водопостачання та водовідведення, та на неодноразові звернення позивача відповідачем жодних доказів щодо кількості фактично використаних позивачем послуг водопостачання та водовідведення помісячно не надано.(а.с. 40-43)

Також, в листопаді 2017 року ОСОБА_1 звертався до суду з позовом до КП «Харківводоканал», третя особа - Управління праці та соціального захисту населення Адміністрації Немишлянського району Харківської міської ради про захист прав споживачів, в якому просив припинити виставлення йому відповідачем боргу по оплаті за послугу водопостачання та водовідведення понад встановлені соціальних норм, яке порушує його право на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про кількість наданої йому послуги, і встановити, що, за відсутності договірних відносин на надання житлово-комунальних послуг, позивач не може бути визнаний боржником перед КП «Харківводоканал» до прийняття судом відповідного рішення.(а.с. 34-35)

Фрунзенським районним судом м. Харкова 27.12.2017 ухвалено рішення, яким відмовлено в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 КП «Харківводоканал» про захист прав споживачів, зокрема, щодо припинення виставлення позивачу відповідачем боргу по оплаті за послугу водопостачання та водовідведення понад встановлені соціальних норм, яке порушує його право на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про кількість наданої йому послуги. Постановою Апеляційного суду Харківської області від 21.03.2018 вказане рішення залишено без змін (а.с. 36-39).

Фрунзенським районним судом м. Харкова 22.02.2018 винесено рішення, що набрало законної сили, яким відмовлено в задоволені позовних вимог ОСОБА_1 до Харківської міської ради, третя особа - КП «Харківводоканал», про визнання права на компенсацію додаткових витрат у сумі 2020,08 грн на оплату житлово- комунальних послуг водопостачання та водовідведення, яка перевищує соціальні норми за рахунок бюджету Харківської міської ради, а також щодо зобов`язання Харківської міської ради компенсувати за рахунок місцевого бюджету додаткові витрати позивача на оплату житлово-комунальних послуг водопостачання та водовідведення на суму 2020,08 грн.(а.с 40-47)

Відповідно до ст. 21 Закону України «Про захист прав споживачів» для цілей застосування цього Закону та пов`язаного з ним законодавства про захист прав споживачів права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо: при реалізації продукції будь-яким чином порушується право споживача на свободу вибору продукції; при реалізації продукції будь-яким чином порушується свобода волевиявлення споживача та/або висловлене ним волевиявлення; при наданні послуги, від якої споживач не може відмовитись, а одержати може лише в одного виконавця, виконавець нав`язує такі умови одержання послуги, які ставлять споживача у нерівне становище порівняно з іншими споживачами та/або виконавцями, не надають споживачеві однакових гарантій відшкодування шкоди, завданої невиконанням (неналежним виконанням) сторонами умов договору; порушується принцип рівності сторін договору, учасником якого є споживач; будь-яким чином (крім випадків, передбачених законом) обмежується право споживача на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про відповідну продукцію; споживачу реалізовано продукцію, яка є небезпечною, неналежної якості, фальсифікованою; ціну продукції визначено неналежним чином; документи, які підтверджують виконання договору, учасником якого є споживач, своєчасно не передано (надано) споживачу.

Частина 1 ст. 81 ЦПК України визначає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

При цьому, із обставин, викладених в позовній заяві не вбачається факту порушення КП «Харківводоканал» прав ОСОБА_1 як споживача послуг централізованого водопостачання та водовідведення при наданні таких послуг. Доказів порушення такого права позивачем не надано в позові і рішеннями суду не встановлено.

Відповідно до ч. 7 ст. 26 Закону України «Про житлово-комунальні послу договір на надання послуг з централізованого опалення, послуг з централізоване постачання холодної води, послуг з централізованого постачання гарячої води послуг з водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), укладається виконавцем із споживачем - фізичною особою, яка не є суб`єктом господарювання, є договором приєднання.

Відповідно до вимог ст. 634 Цивільного кодексу України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не м запропонувати свої умови договору. Такий договір, також, є публічним передбачає рівні умови отримання послуг централізованного водопостачання водовідведення для всіх споживачів міста.

КП «Харківводоканал», на виконання вимог п. З ч. 2 ст. 21 Закону Укра- «Про житлово-комунальні послуги», підготувало (на основі типового) договір, засобах масової інформації громадян було проінформовано про необхідні укладення договору на надання послуг централізованого водопостачання водовідведення. Щомісяця у кожній квитанції на оплату послуг відповідач пропонує споживачам укласти договір.

Таким чином, факт відсутності договору між КП «Харківводоканал» позивачем не є підставою для звільнення позивача від зобов`язання оплати надані послуги централізованого постачання холодної води та водовідведення. Споживачі несуть обов`язок оплачувати фактично спожиті житлово-комунальні послуги.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 21 Закону України «Про захист прав споживачів» крім інших випадків порушень прав споживачів, які можуть бути встановлені та доведені виходячи з відповідних положень законодавства у сфері захисту прав споживачів, вважається, що для цілей застосування цього Закону та пов`язаного з ним законодавства про захист прав споживачів права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо при реалізації продукції будь-яким чином порушується свобода волевиявлення споживача та/або висловлене ним волевиявлення.

Постановою КМ України № 803 від 11.11.2016 року, були внесені зміни до Постанови КМ України від 06.08.2014 року № 409 та Постанови КМ України від 23.08.2016 року № 534, а саме доповнена Постанова КМ України від 06.08.2014 року № 409 пунктом 3-1 , відповідно якої було встановлено, що в разі затвердження органами місцевого самоврядування норм споживання житлово-комунальних послуг, що перевищують соціальні нормативи, визначені підпунктами 2-4 пункту 3 цієї постанови, компенсація додаткових витрат громадянам, яким відповідно до законодавства призначено субсидію на оплату житлово-комунальних послуг, у разі відсутності квартирних приладів обліку холодної та гарячої води здійснюється за рахунок місцевих бюджетів.

Відповідач у відзиві на позовну заяву зазначає, а позивач у запереченні не заперечує тих обставин, що з 25.05.2018 нарахування за послуги з централізованого водопостачання та водовідведення за адресою: АДРЕСА_2 здійснюються на підставі показань встановлених приладів обліку холодної та гарячої води.

Відповідно до ч. 1 ст. 144 Конституції України органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов`язковими до виконання на відповідній території.

Відповідно до ч. 10 ст. 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку.

Оскільки рішення виконавчого комітету Харківської міської Ради народних депутатів «Про затвердження нормативів (норм) водоспоживання та водовідведення для населення в разі відсутності засобів обліку води» від 28.12.2016 № 901 не було визнано в судовому порядку незаконним, воно підлягає безумовному виконанню усіма споживачами на території м. Харкова.

Таким чином, законодавством передбачено лише два способи визначення об`єму спожитих конкретним споживачем послуг з централізованого водопостачання та водовідведення: 1) за показаннями засобів обліку води (фактичне водоспоживання); 2) за затвердженими нормами.

Соціальні нормативи користування житлово-комунальними послугами, встановлені Постановою Кабінету Міністрів України від 06.08.2014 № 409 «Про встановлення державних соціальних стандартів у сфері житлово-комунального обслуговування», застосовуються при виділенні державою субвенцій на оплату пільг та субсидій з Державного бюджету України.

Зазначеною Постановою № 409 встановлено єдині для всієї України соціальні нормативи користування послугами, на які надаються пільги та субсидії, а саме: для користування послугами з централізованого постачання холодної води 2,4 мЗ на одну особу в місяць при наявності централізованого постачання гарячої води та 4,0 м3 на одну людину в місяць при відсутності централізованого постачання гарячої води; для користування послугами з централізованого водовідведення 4,0 м3 на одну особу в місяць.

Згідно роз`яснення Міністерства регіонального розвитку будівництва та житлово-комунального господарства України від 28.10.2014 № 7/10-12779, зазначені нормативи встановлено за середніми нормами фактичного споживання послуг.

Водночас, в регіонах для нарахування плати за спожиті послуги з централізованого водопостачання і водовідведення застосовуються норми, затверджені органами місцевого самоврядування.

Ці норми встановлюються відповідно до Методики визначення нор питного водопостачання населення, затвердженої наказом Держжитлокомунгоспу України № 148 від 27.09.2005 року, зареєстрованим в Мін`юсті 17.10.2005 № 1210/11490, з урахуванням ступеню благоустрою житла, впливу кліматичних і екологічних факторів, забезпеченості населеного пункту водними ресурсами тощо. Такі норми є більшими або меншими за встановлені соціальні нормативи.

У разі встановлення органами місцевого самоврядування норм споживання води більшими за соціальні нормативи, для нарахування плати за послуги централізованого водопостачання застосовується норма споживання води, затверджена органами місцевого самоврядування, а для визначення розміру соціальної допомоги (пільг і субсидій) - соціальні нормативи.

При цьому, відповідно до абзацу 4 п. 15 п. З Положення про порядок призначення житлових субсидій, затвердженного постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.1995 № 848 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України № 238 від 14.03.2018) громадяни, яким призначено субсидію для відшкодування витрат на оплату житлово-комунальних послуг, зобов`язані щомісяця сплачувати вартість фактично спожитої послуги з урахуванням розміру призначеної субсидії.

В повідомленнях про призначення субсидії на житлово-комунальні послуги, які видаються громадянам районними Управліннями праці та соціального захисту населення зазначається, що споживач сплачує обов`язкову частку платежу в межах норми споживання (соціального нормативу) на яку призначена субсидія, і самостійно сплачує послуги, використані більше цієї норми.

Таким чином, нарахування за послуги з централізованого водопостопостачання та водовідведення за адресою: АДРЕСА_3 . кв130 здійснюються відповідно до діючого законодавства.

Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24.06.2004 №1875-ІV, виконавець зобов`язаний надавати в установленому законодавством порядку необхідну інформацію про перелік житлово-комунальних послуг, їх вартість, загальну вартість місячного платежу, структуру цін/тарифів, норми споживання, режим надання житлово-комунальних послуг, їх споживчі властивості тощо.

Таким чином, КП «Харківводоканал» зобов`язаний інформувати споживачів про стан платежів за послуги, які надаються.

Отже, надання позивачу інформації про необхідність сплатити заборгованість за наданні послуги з централізованого водопостачання жодним чином не порушує права ОСОБА_1 як споживача послуг. Суду не надано будь-яких доказів пред`явлення вимог від КП «Харківводоканал» або відділу нарахувань субсидії щодо стягнення заборгованості за надані житлово-комунальні послуги, що також розцінюється судом, як відсутність будь-яких порушених прав позивача, невстановлений спосіб захисту та передчасність пред`явлених ним вимог.

Щодо посилань на рішення Конституційного Суду України у справі за конституційним зверненням Національного банку України щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 58 Конституції України (справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів) від 9 лютого 1999 року по справі N 1-7/99 № 1-рп/99, слід зауважити, що в даному поданні порушувалося питання щодо дії у часі нормативно-правових актів, які встановлюють юридичну відповідальність.

Визначення порядку компенсації додаткових витрат громадянам, яким відповідно до законодавства призначено субсидію на оплату житлово-комунальних послуг, по своїй суті не є питанням юридичної відповідальності.

Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно положень ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Згідно ст. 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Статтею 80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання та ст. 81 цього Кодексу встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Позов про визнання права подається у випадках, коли належне певній особі право не визнається, оспорюється іншою особою, або у разі відсутності в неї документів, що свідчать про приналежність їй права. Тобто метою подання цього позову є усунення невизначеності взаємовідносинах суб`єктів, створення необхідних умов для реалізації права й запобігг сторони третіх осіб, які перешкоджають його здійсненню.

Крім того, наслідком визнання права може бути визнання наявності або відсутності обов`язків у особи або їх припинення, визнання особи такою, що втратила право, наявності правовідносин тощо, про що також можуть заявлятися позовні вимоги.

Звернувшись до суду, позивач не зазначив яке його право, як споживача, підлягає захисту. У відзиві на позов відповідач не заперечує щодо необхідності фінансування компенсації сум додаткових витрат громадянам, яким призначено субсидію на оплату комунальних послуг, передбачених п. 3-1 постанови Кабінету Міністрів України від 06.08.2017 року № 409. Зазначене право для визначеної категорії, до якої відноситься також і позивач є складовою конституційного права на соціальний захист і не потребує додаткового встановлення рішенням суду.

Враховуючи зазначене, не підлягає задоволенню і вимога ОСОБА_1 бути неналежним боржником щодо додаткових витрат на оплату житлово-комунальних послуг водопостачання та водовідведення, які перевищують соціальні нормативи, в сумі 2351,91 грн.

Крім того, вимога позивача щодо заборони відповідачу не допускати нарахування заборгованості за особовим рахунком ОСОБА_2 ф. суперечить нормам ЦК України, що регулюють договірні зобов`язання.

Також, судом не встановлено порушення відповідачем порядку проведення нарахувань за надані послуги з централізованою водопостачання та водовідведення визначеного нормами Закону України «Про житлово- комунальні послуги» від 24.06.2004 № 1875-IV, Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання», а також «Правил надання послуг' з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 № 630.

В своєму відзиві відповідачем слушно зазначено, що жодною нормою з перерахованих нормативно-правових актів не встановлено обов`язку підприємств - постачальників послуг з централізованого водопостачання та водовідведення щодо проведення нарахувань за надані послуги з вирахуванням суми додаткових витрат, які компенсуються громадянам, яким відповідно до законодавства призначено субсидію на оплату житлово-комунальних послуг, у разі відсутності квартирних приладів обліку холодної та гарячої води за рахунок місцевих бюджетів та наразі відсутній механізм, який визначав як саме та кому (споживачам чи підприємствам - постачальникам послуг) перераховується компенсація додаткових витрат на оплату житлово-комунальних послуг.

Також, не надані до суду і інші належні та допустимі докази на підтвердження доводів позивача в обґрунтування своєї позиції.

Таким чином, посилання позивача на порушення його прав, як споживача в розумінні п.3 ч.1 ст.21 закону України «Про захист прав споживачів» не знайшло свого підтвердження протягом судового розгляду, як і порушення його права на компенсацію додаткових витрат, а вимога щодо зобов`язання відповідача не допускати на його особистому рахунку отримувача субсидії нарахування та обліку будь-якої заборгованості з доплати додаткових витрат на послуги, що перевищують соціальні норми не підлягає задоволенню, оскільки не є виключним повноваженням відповідача та не ґрунтується на нормах чинного законодавства.

Суд вважає, що позивачем не надано суду належних, допустимих та переконливих доказів на підтвердження заявлених ним позовних вимог, а сукупність досліджених в судовому засіданні доказів не дає підстав встановити порушень його прав та законних інтересів.

Враховуючи викладене, суд вважає, що позивачем не доведено заявлені ним позовні вимоги, а тому не вбачає підстав для їх задоволення в повному обсязі.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір у разі відмови в позові покладається на позивача.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 4,5,13,76-81,141,258,263,265,280 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до комунального підприємства «Харківводоканал», третя особа: Харківська міська рада про захист прав споживачів, визнання права на компенсацію додаткових витрат, визнання права бути неналежним боржником по додатковим витратам на оплату житлово-комунальних послуг відмовити в повному обсязі.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

На рішення суду першої інстанції протягом 30 днів з дня його проголошення, може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Харківського апеляційного суду. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення, а у випадку проголошення в судовому засіданні лише вступної та резолютивної частини судового рішення строк для апеляційного оскарження обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Відповідно до вимог п.15 Перехідних положень ЦПК України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справи витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя: