Справа №538/592/19
Провадження по справі №2/538/302/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 травня 2019 року Лохвицький районний суд Полтавської області в складі головуючого судді Бондарь В.А., за участю секретаря судового засідання Горілей Л.В. розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Лохвиця Полтавської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , третя особа: служба у справах дітей Лохвицької районної державної адміністрації про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -

в с т а н о в и в :

Позивачі ОСОБА_3 , ОСОБА_2 звернулися до суду з позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , законний представник якої є ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житлом, посилаючись на наступні обставини.

Власником будинку АДРЕСА_1 був ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 і після його смерті спадщину прийняли : син - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та дружина - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

На даний час право власності на даний будинок по 1/2 частині належить позивачам по справі на підставі свідоцтва про право власності, виданого виконавчим комітетом Гирявоісковецької сільської ради серії САВ № 185008 від 01.03.2007 року.

З 2007 року ОСОБА_1 постійно проживає та зареєстрований у вказаному будинку.

04.03.2005 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 був зареєстрований шлюб, від якого ІНФОРМАЦІЯ_5 народилася дочка - ОСОБА_4 .

Рішенням Лохвицького районного суду Полтавської області по справі № 1617/257/12 від 12.04.2012 року даний шлюб було розірвано.

Крім того, ОСОБА_1 сплачує аліменти на утримання дитини згідно рішення Лохвицького районного суду від 01.02.2016 року.

Згідно довідки про склад сім"ї виданої Гирявоісковецькою сільською радою Лохвицького району від 20.03.2019 року № 02-27/197 в будинку АДРЕСА_1 зареєстровані:

- ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який зареєстрований та проживає,

- ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , колишня дружина позивача, яка зареєстрована, але не проживає,

- ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , дочка позивача, яка зареєстрована, але не проживає.

З 2016 року відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 проживають в будинку за адресою: АДРЕСА_3 , який належить матері відповідача - ОСОБА_6 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 27.03.2018 року.

ОСОБА_3 та ОСОБА_4 не проживають в житловому приміщенні понад три роки, про що свідчить Акт обстеження домогосподарства від 22.03.2019 року, складений депутатом виборчого округу № 10 Гирявоісковецької сільської ради Лохвицького району.

Позивач ОСОБА_3 неодноразово звертався до відповідача ОСОБА_3 з проханням виписатися з будинку, але вона відмовляється зробити це в добровільному порядку, тому позивачі просять суд визнати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_7 такими, що втратили право користування житловим приміщенням, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ; зобов"язати Гирявоісковецьку сільську раду Лохвицького району Полтавської області зняти їх з реєстраційного обліку за адресою: АДРЕСА_1 .

В судове засідання позивач ОСОБА_2 не з"явилася, подала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує.

Позивач ОСОБА_3 в судовому засіданні підтримав позовні вимоги, надав пояснення, аналогічні викладеним в позовній заяві, пояснив, що разом з матір"ю є співвласниками вказаного будинку і в подальшому планують його продати. Колишня дружина проживає з дитиною у своєї матері з 2016 року. Крім того, з 2016 року службою в справах дітей встановлено графік спілкування ОСОБА_3 з дитиною ОСОБА_4 . Позивач зазначив, що рішенням Лохвицького районного суду Полтавської області від 12.04.2012 року між ним та відповідачем шлюб розірвано. Відповідач участі в утриманні будинку не приймає, комунальні послуги не оплачує, добровільно знятися з реєстрації не бажає, чим перешкоджає позивачам вільно розпоряджатися своїм майном. Наполягав на задоволенні позову.

Відповідач по справі ОСОБА_3 та як законний представник відповідача ОСОБА_4 в судовому засіданні заперечувала проти позовних вимог, пояснивши, що дійсно вона з дитиною проживає у своєї матері за адресою: АДРЕСА_3 з 2016 року, шлюб з ОСОБА_3 розірвано та встановлено графік спілкування дитини з батьком. Але вважає, що вона та її дочка не втратили право користування будинком АДРЕСА_1 у зв"язку з тим, що позивач ОСОБА_3 ввів її в оману, так як з 2005 року по час завершення будівництва будинку до 2007 року, та отримання позивачами свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/2 частину будинку за кожним, її ніхто не ставив до відома , що вона має право бути співвласником. Відповідач ОСОБА_3 вважає, що порушено її та дитини право власності на вказане майно, позивачі зловмисно створили умови щодо позбавлення права на проживання в домоволодінні, яке завершувалося будівництвом та введено в експлуатацію за її участі, як члена сім"ї. Після розірвання шлюбу відповідач ОСОБА_3 не зверталася до суду з позовом про поділ майна подружжя. В позові просить відмовити.

Представник 3-ої особи служби в справах дітей Лохвицької РДА Власова С.М., в судовому засіданні проти позову не заперечила, суду пояснила, що з 2016 року ОСОБА_3 та ОСОБА_4 проживають в домоволодінні за адресою: АДРЕСА_3 , яке належить матері ОСОБА_3 - ОСОБА_6 і з 2016 року встановлено графік спілкування батька - ОСОБА_3 з дитиною - ОСОБА_4 Тому не вбачає підстав, що будуть порушені права відповідачів, оскільки вони з 2016 року проживають за іншою адресою, де і можуть зареєструватися.

Суд, заслухавши пояснення сторін по справі, представника третьої особи, свідка, дослідивши письмові докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд дійшов наступного.

Відповідно до частин 1, 3 статті 13 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Відповідно до статтей 76-81 Цивільного процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Судом встановлено, що позивачі є власниками по 1/2 частині домоволодіння, яке знаходиться за адресою : АДРЕСА_1 , що підтверджується Свідоцтвом про право на спадщину за законом від 07.11.2003 року, зареєстрованим в реєстрі за № 297, Свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 01.03.2007 року, Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 13746498 від 01.03.2007 року( а.с. 14,15,16).

ОСОБА_3 перебувала у зареєстрованому шлюбу з позивачем ОСОБА_3 , який було розірвано рішенням Лохвицького районного суду від 12.04.2012 року, яке набрало законної сили 23.04.2012 року ( а.с.40).

Рішенням Лохвицького районного суду від 01.02.2016 року з ОСОБА_3 стягуються аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 в розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходів) відповідача, але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (а.с. 42).

Згідно довідки про склад сім"ї виданої Гирявоісковецькою сільською радою Лохвицького району від 20.03.2019 року № 02-27/197 в будинку АДРЕСА_1 зареєстровані: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який зареєстрований та проживає; ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , колишня дружина позивача, яка зареєстрована, але не проживає; ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , дочка позивача, яка зареєстрована, але не проживає (а.с. 19).

Відповідно до Акту обстеження домогосподарства ОСОБА_1 за адресою : АДРЕСА_1 від 22.03.2019 року встановлено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 зареєстровані, але не проживають за даною адресою з 2016 року, про що свідчать сусіди: ОСОБА_7 , ОСОБА_8 (а.с. 20).

Згідно довідки Гирявоісковецької сільської ради Лохвицького району Полтавської області від 22.04.2019 року № 02-25/194, ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_7 , проживає незареєстрована разом з матір"ю ОСОБА_3 в АДРЕСА_3 (а.с. 25).

Відповідно до довідки Гирявоісковецької сільської ради Лохвицького району Полтавської області від 22.04.2019 року № 02-25/190, ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_6 , зареєстрована в АДРЕСА_1 , а проживає незареєстрована в АДРЕСА_3 (а.с. 26).

Статтею 47 Конституції України кожному гарантовано право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Частиною 1 статті 321 ЦК України встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому, згідно з вимогами ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ч. 1 ст. 163 ЖК України у разі тимчасової відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається займане жиле приміщення у випадках і в межах строків, установлених частиною першою, пунктами 1 і 5 частини третьої і частиною четвертою статті 71 цього Кодексу.

Згідно з ч. 1 ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.

Відповідно до ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, проводиться в судовому порядку.

Статтею 405 ЦК України передбачено, що члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону.

Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником.

Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

За змістом вказаних норм, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши водночас вимогу про позбавлення права користування житловим приміщенням.

Відсутність члена сім`ї понад один рік без поважних причин є юридичним фактом, що є підставою для втрати членом сім`ї права користування житлом.

Частиною 3 ст. 29 ЦК України передбачено, що місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає.

Згідно ч. 2 ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини.

Системний аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що неповнолітня дитина не має права вільно та самостійно обирати місце свого проживання, і набуває право користування житлом за місцем проживання батьків, або одного з батьків, з ким вона проживає.

Права неповнолітньої дитини є похідними від права батьків (або одного з них). Причини не проживання неповнолітньої дитини за місцем реєстрації не залежать від волі дитини, а тому неможливо встановити їх характер (поважні або неповажні) окремо для неповнолітньої дитини, незалежно від причин відсутності батьків.

Неповнолітня дитина не є самостійним суб`єктом житлових правовідносин, а набуття або втрата права користування житлом дитиною залежить від набуття або втрати такого права її батьками.

Відповідно до ст. 1 та ст. 11 Закону України "Про охорону дитинства", сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Забезпечення найкращих інтересів дитини - дії та рішення, що спрямовані на задоволення індивідуальних потреб дитини відповідно до її віку, статі, стану здоров`я, особливостей розвитку, життєвого досвіду, родинної, культурної та етнічної належності та враховують думку дитини, якщо вона досягла такого віку і рівня розвитку, що може її висловити.

Таким чином, системний аналіз цивільного та житлового законодавства дає підстави вважати, що неповнолітня дитина не може бути самостійним відповідачем за позовом про визнання її такою, що втратила право користування житлом, та зберігає або втрачає таке право разом з матір`ю.

Конституцією України (ст. 41) та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.97р. відповідно до Закону № 475/97-ВР від 17.07.97р. "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції", закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Позивачами надано докази, якими підтверджується, що у належному їм будинку за адресою: АДРЕСА_1 , відповідачі не проживають з 2016 року. Наміру проживати у вказаному будинку відповідачі не висловлювали позивачам, перешкод у користуванні будинком позивачі не чинили.

Шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_3 розірвано за рішенням Лохвицького районного суду Полтавської області від 12.04.2012 року.

З 2016 року ОСОБА_3 та ОСОБА_4 проживають за адресою: будинок АДРЕСА_3 , який належить матері ОСОБА_3 - ОСОБА_6 , на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 27.03.2018 року.

Крім того, як пояснила ОСОБА_9 , допитана в судовому засіданні як свідок, що вона знаходиться в цивільному шлюбі з позивачем по справі ОСОБА_3 з 2018 року, в домоволодінні за місцем реєстрації та проживання її цивільного чоловіка відсутні будь-які речі відповідачів по справі, що могло б свідчити про їхнє перебування за даною адресою.

Відсутні будь-які відомості щодо існування домовленості між власниками житла та відповідачами щодо збереження за ними права користування цим житловим приміщенням.

З огляду на те, що неповнолітня ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , у спірному будинку за адресою: АДРЕСА_1 , не проживає, а проживає з матір"ю ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_3 , залишення неповнолітньої зареєстрованою в спірному будинку суперечило б ст. 9 Конвенції про права дитини та ст. 160 Сімейного кодексу України.

Відповідачем ОСОБА_3 не надано доказів на спростування доводів позовної заяви.

За таких обставин, позовні вимоги ОСОБА_3 та ОСОБА_2 в частині визнання ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , такими, що втратили право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

В частині позовних вимог позивачів щодо скасування реєстрації відповідачів шляхом зняття їх з реєстрації, позов задоволенню не підлягає, оскільки відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть, тобто зняття відповідача з реєстраційного обліку за місцем проживання не передбачено законом, як самостійний спосіб захисту порушеного права.

Таким чином, рішення про визнання відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням є підставою для зняття їх з реєстраційного обліку, компетентним (уповноваженим державою) органом. Окрім, цього спору між позивачами та Гирявоісковецькою сільською радою Лохвицького району з приводу зняття відповідачів з реєстраційного обліку немає, а тому позовні вимоги в даній частині є передчасними.

Враховуючи, що позивачі у позовній заяві не вимагали відшкодування за рахунок відповідачів судових витрат, понесених ними по сплаті судового збору, питання щодо розподілу судових витрат відповідно до ст. 141 ЦПК України не вирішувалося.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12, 13, 76-81, 141, 247, 258, 263, 265, 354 ЦПК України, ст.ст. 29, 321, 391, 405 ЦК України, ст.ст. 71, 72, 163 ЖК України, ст. 160 СК України, Конституції України, ст. 1 та ст. 11 Закону України "Про охорону дитинства", ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», суд -

в и р і ш и в:

Позовні вимоги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , третя особа: служба у справах дітей Лохвицької районної державної адміністрації про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - задовольнити частково.

Визнати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_7 такими, що втратили право користування житловим приміщенням, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене на підставі ч. 1 ст. 354 ЦПК України протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У відповідності з п. 15.5 Розділу ХІІІ Перехідних Положень Цивільного процесуального кодексу України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Суддя Лохвицького

районного суду Полтавської області В.А. Бондарь