ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3986/19 Справа № 200/3481/18 Суддя у 1-й інстанції - Женеску Е. В. Суддя у 2-й інстанції - Городнича В. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2019 року м. Дніпро

олегія суддів судової палати у з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого - Городничої В.С.,

суддів - Варенко О.П., Лаченкової О.В.

за участю секретаря - Порубай М.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі апеляційну скаргу Дніпровської міської ради на рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 11 травня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 в інтересах якого діє його законний представник ОСОБА_1 до Дніпровської міської ради, треті особи: Відділ реєстрації майнових прав управління у сфері державної реєстрації Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур, Приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Новікова Ніна Антонівна про визнання права власності на нерухоме майно, -

ВСТАНОВИЛА:

В березні 2018 року ОСОБА_1 від свого імені особисто та як законний представник ОСОБА_2 звернулась до суду першої інстанції з вищевказаним позовом, обґрунтовуючи його тим, що 22 листопада 1997 року позивач ОСОБА_1 та ОСОБА_4 уклали шлюб. Від шлюбу мають сина - ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1. 24 листопада 2003 року на підставі договору купівлі-продажу ними було придбано нерухоме майно - квартиру АДРЕСА_1, яка була оформлена на ОСОБА_4. Після реконструкції, 02 листопада 2005 року виконавчим комітетом Дніпропетровської міської ради на підставі рішення від 27 жовтня 2005 року №4370 було видане свідоцтво про право власності на нерухоме майно - нежиле приміщення, магазин непродовольчих товарів за адресою: АДРЕСА_2. 22 лютого 2014 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 було розірвано. ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 помер. Позивачі звернулись до приватного нотаріусу Дніпровського міського нотаріального округу Новікової Н.А. з заявами про видачу свідоцтва про право власності на Ѕ частку на вказане нежиле приміщення та видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на вказане нежиле приміщення, однак нотаріусом було відмовлено у видачі зазначених свідоцтв в зв'язку з відсутністю правовстановлюючого документа на нежиле приміщення.

З урахуванням викладеного, позивачі просили суд визнати за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в рівних частках по 1/2 право власності на нежиле приміщення, магазин непродовольчих товарів за адресою: АДРЕСА_2

Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 11 травня 2018 року позовні вимоги ОСОБА_1, яка діє від свого імені особисто та як законний представник ОСОБА_2, було задоволено:

- визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину нежилого приміщення АДРЕСА_2, магазин непродовольчих товарів, поз.1-3, загальною площею 43.0 м.кв., ганок літ. А на першому поверсі житлового будинку літ. А-5, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2;

- визнаноза ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину нежилого приміщення АДРЕСА_2, магазин непродовольчих товарів, поз. 1-3, загальною площею 43.0 м.кв., ганок літ. А на першому поверсі житлового будинку літ. А-5, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 після смерті померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4. в порядку спадкування за законом.

Також, вказаним рішенням з Дніпровської міської ради на користь ОСОБА_1 було стягнуто судовий збір у розмірі 2498,80 грн.

Не погодившись із таким рішенням, Дніпровська міська рада подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване рішення та постановити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

В своїй апеляційній скарзі, відповідач посилається на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та на неправильне застосування норм матеріального права, а також на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи.

Інші учасники процесу своїм правом передбаченим положеннями ст. 360 ЦПК України щодо подачі відзиву на апеляційну скаргу Дніпровської міської ради не скористались.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду - залишити без змін, з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 22 листопада 1997 року зареєструвала шлюб із ОСОБА_4, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб.

ОСОБА_2 є рідним сином ОСОБА_1 та ОСОБА_4, що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 19 листопада 2002 року.

Рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 11 лютого 2014 року, яке набуло законної сили 22 лютого 2014 року, шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 було розірвано.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_2

Після його смерті залишилося майно - нежиле приміщення, магазин непродовольчих товарів, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_2.

Вказане нежиле приміщення належить ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, видане 02 листопада 2005 року виконавчим комітетом Дніпропетровської міської ради на підставі рішення від 27 жовтня 2005 року №4370.

Постановою приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Новікової Н.А. від 29 січня 2018 року №26/02-31 ОСОБА_1 було відмовлено у видачі свідоцтва про право власності на Ѕ частки спірного майна та постановою приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Новікової Н.А. від 21 лютого 2018 року №29/02-31 ОСОБА_2 було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на спірне майно, яке залишилось після смерті ОСОБА_4, оскільки у відповідності до вимог п. 4.15 глави 10 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України передбачено, що видача свідоцтва здійснюється після подання правовстановлюючих документів. Заявниками вказаного документу подано не було.

Положеннями ст. ст. 1216, 1217, 1226, 1258, 1261 ЦК України передбачено, що спадщина відкривається після смерті особи. Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги.

У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними. Спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Частка у спільній сумісній власності спадкується на загальних підставах.

Відповідно до ст. 61 СК України, об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами (п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України від 21 грудня 2007 року №11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя").

Розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу (ч. 1 ст. 68 СК України, п. 19 Постанови Пленуму Верховного суду України від 21 грудня 2007 року №11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя").

Відповідно до ст. ст. 60, 63, 69-71 СК України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Майно набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба, тощо) самостійного заробітку (доходу).

Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

У разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Згідно ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом.

Пунктом 23 Постанови №7 Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року "Про судову практику у справах про спадкування" передбачено, у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Таким чином, задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1, яка діє від свого імені особисто та як законний представник ОСОБА_2, суд першої інстанції дійшов висновку, що після смерті колишнього чоловіка позивача залишилось спадкове майно, яке підлягає поділу як сумісно нажите майно подружжя і розірвання шлюбу між сторонами не припиняє права спільної сумісної власності ОСОБА_1 на майно, набуте за час шлюбу із померлим спадкодавцем ОСОБА_4 і так як у позивача виникли труднощі в оформленні своїх прав в нотаріальному порядку, то її майнові інтереси підлягають судовому захисту, а позовні вимоги - задоволенню.

В своїй апеляційній скарзі Дніпровська міська рада посилається на те, що суд першої інстанції безпідставно визнав за ОСОБА_4 право власності на 1/2 частину нежитлового приміщення АДРЕСА_2, магазин непродовольчих товарів на першому поверсі житлового будинку АДРЕСА_2 в порядку спадкування за законом, так як позивачем було пропущено строк для прийняття спадщини.

Колегія суддів відхиляє такий довід апелянта з огляду на те, що підставою для відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом є відсутність оригіналів правовстановлюючих документів, а не пропуск строку для прийняття спадщини.

Внаслідок такої відмови та з метою відновлення своїх майнових прав на майно набуте за час шлюбу із померлим спадкодавцем позивач звернулась до суду із даним позовом.

Щодо посилань апелянта на відсутність спору, то такі доводи також не приймаються судом апеляційної інстанції до уваги, оскільки, як вбачається з матеріалів справи саме відсутність оригіналів правовстановлюючих документів стали підставою для звернення позивача до суду.

Так, після звернення позивача до нотаріальної контори та відкриття спадкової справи №19/2016, приватний нотаріус ДМНО Новікова Н.А. 13 квітня 2017 року вих. №31/02-14 направила до Департаменту Житлового господарства Дніпровської міської ради запит на оформлення та видачу дублікату свідоцтва про право власності на нерухоме майно на нежитлове приміщення, магазин непродовольчих товарів, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2, який посвідчує право власності на спірне нерухоме майно за померлим громадянином ОСОБА_4

При цьому, приватним нотаріусом було зазначено поважність підстав такого запиту, а саме, що такий дублікат необхідний для оформлення свідоцтва про право на спадщину.

На вказаний запит, замість оформленого належним чином дублікату свідоцтва про право власності на нерухоме майно КП "Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації" Дніпропетровської обласної ради надало ксерокопію свідоцтва про право власності на нерухоме майно, видане ВК Дніпропетровської міської ради від 02 листопада 2015 року на ім'я ОСОБА_4

Тобто, невиконання вимог приватного нотаріуса ДМНО Новікової Н.А. щодо видачі належним чином завірених документів стало підставою для звернення позивача до суду за захистом свої майнових прав та інтересів.

Також, не знайшли свого обґрунтованого підтвердження доводи апелянта стосовно пропуску строку позовної давності, так як порушене право у позивача виникло не з моменту розірвання шлюбу у 2014 році, як зазначає апелянт, а у 2018 під час отримання відмови приватного нотаріуса про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом. Із позовом ОСОБА_1 звернулась в березні 2018 року, тобто в межах трирічного строку встановленого положеннями ст. 257 ЦПК України.

А тому, враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги, матеріали справи та зміст оскаржуваного судового рішення, не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, які передбачені нормами ЦПК України як підстави для скасування рішень.

Приведені в апеляційній скарзі доводи апелянтом не можуть бути прийняті до уваги, оскільки зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх переоцінці та особистого тлумачення апелянтом норм процесуального закону.

Відповідно ж до ст. 89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Таким чином, доводи апеляційної скарги є необґрунтованими, а рішення суду відповідає вимогам закону та матеріалам справи.

Керуючись ст. ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Дніпровської міської ради - залишити без задоволення.

Рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 11 травня 2018 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: В.С. Городнича

Судді: О.П. Варенко

О.В. Лаченкова