ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
Справа № 679/1674/18
Провадження № 22-ц/4820/1026/19
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 травня 2019 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд

в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Гринчука Р. С., Костенка А. М., Спірідонової Т.В.,
секретар Дубова М.В.,
з участю представників апелянта,
позивача та його представника,
третьої особи,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії Українина рішення Нетішинського міського суду Хмельницької області від 19 березня 2019 року, суддя Гавриленко О.М., у справі за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про визнання недійсним рішення житлово-побутової комісії та зобов`язання поновити на квартирному обліку,

встановив:

В грудні 2018 року позивач ОСОБА_4 звернувся в суд з позовом до військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії Українита просив визнати недійсним рішення житлово-побутової комісії військової частини НОМЕР_1 оформлене протоколом №18 від 27 вересня 2018 року про зняття з квартирного обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов при військовій частині НОМЕР_1 та виключення з окремого списку для позачергового отримання житла громадян, які евакуйовані або відселені із зон радіоактивного забруднення за направленням обласної державної адміністрації (у списку за №1) прапорщика запасу ОСОБА_4 , зі складом родини чотири особи, а саме, він, дружина та дві дочки, а також просив зобов`язати військову частину НОМЕР_1 поновити його на квартирному обліку.

В обґрунтування доводів позивач зазначив, що з січня 2002 року він перебував на квартирному обліку як військовослужбовець у військовій частині № НОМЕР_1 Національної гвардії України. Наказом командира частини №139 від 21 липня 2008 року був звільнений з військової служби відповідно до п. 6 «б» ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (за станом здоров`я). За період проходження військової служби у в/ч НОМЕР_1 житлом не забезпечувався. Згідно витягу з протоколу № 18 від 27 вересня 2018 року засідання житлово-побутової комісії військової частини № НОМЕР_1 , позивача та членів його сім?ї знято з квартирного обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов при військовій частині НОМЕР_1 та виключено зі спису осіб, які користуються правом позачергового отримання житла, громадян які евакуйовані або відселені із зон радіоактивного забруднення у зв`язку із самостійним поліпшенням житлових умов. При цьому зазначив, що самостійного поліпшення житлових умов ним не здійснено, нерухомого майна, в тому числі і житлових приміщень, що належить йому на праві власності він не має. Вважає, що у відповідача відсутні підстави для зняття його з квартирного обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов при військовій частині НОМЕР_1 та виключення зі списку осіб, які користуються правом позачергового отримання житлових приміщень.

Рішенням Нетішинського міського суду Хмельницької області від 19 березня 2019 року позов задоволено. Визнано недійсним рішення житлово-побутової комісії військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, оформлене протоколом №18 від 27 вересня 2018 року, про зняття з квартирного обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов при військовій частині НОМЕР_1 та виключення із окремого списку для позачергового отримання житла громадян, які евакуйовані або відселені із зон радіоактивного забруднення за направленням обласної державної адміністрації (у списку за №1) прапорщика запасу ОСОБА_4 , зі складом родини чотири особи. Зобов`язано військову частину НОМЕР_1 Національної гвардії України поновити прапорщика запасу ОСОБА_1 , зі складом родини чотири особи, на квартирному обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов при військовій частині НОМЕР_1 та включити до окремого списку для позачергового отримання житла громадян, які евакуйовані або відселені із зон радіоактивного забруднення за направленням обласної державної адміністрації (у списку за №1).
Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що користування позивачем та його родиною квартирою, належною на праві власності іншій особі, в даному випадку матері позивача, не є поліпшенням житлових умов позивача, внаслідок яких минула потреба в наданні йому житла.
В апеляційній скарзі командир військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України просив скасувати рішення Нетішинського міського суду Хмельницької області від 19 березня 2019 року та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

На обґрунтування скарги апелянт зазначив, що оскаржуване рішення суду ухвалене з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права. Суд першої інстанції не з`ясував, які громадяни визнаються потребуючими поліпшення житлових умов, не надав належної правової оцінки доказам, які вказують на те, що на день постановлення позивача та членів його сім`ї на квартирний облік у військовій частині були відсутні усі необхідні для цього документи та умови. Судом також не враховано, що на дату прийняття житлово-побутовою комісією рішення від 27.09.2018 року позивач ОСОБА_4 та члени його сім`ї були забезпечені житлом та не потребували поліпшення житлових умов.

Представники апелянта в суді підтримали апеляційну скаргу. Позивач, його представник а також третя особа ОСОБА_2 , заперечуючи проти апеляційної скарги підтримали рішення суду першої інстанції.

Заслухавши учасників справи, перевіривши матеріали справи апеляційний суд приходить до висновку про необхідність залишення апеляційної скарги без задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що прапорщик запасу військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України ОСОБА_4 був поставлений на квартирний облік на окрему чергу відповідно до ст. 4 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» за №1 (а.с. 30).

Наказом командира військової частини №139 від 21 липня 2008 року ОСОБА_4 звільнено з військової служби відповідно до п. 6 «б» ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (за станом здоров`я).

Рішенням житлово-побутової комісії військової частини НОМЕР_1 , яке оформлено протоколом №18 від 27 вересня 2018 року ОСОБА_4 , складом родини чотири особи знято з квартирного обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов при військовій частині НОМЕР_1 та виключено з окремого списку для позачергового отримання житла громадян, які евакуйовані, або відселені із зон забруднення за направленням обласної державної адміністрації (у списку за №1), на підставі п.п. 1, 2, 5 п. 26 «Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській PCP», затверджених Кабінетом міністрів Української PCP від 11 грудня 1984 року №470, ст. 40 Житлового кодексу Української PCP, та п.п. 3.15 п. 3 «Інструкції з організації забезпечення, надання військовослужбовцям Національної гвардії України та членам їх сімей житлових приміщень», затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 28 липня 2007 року №278 у зв`язку із подання відомостей, що не відповідають дійсності, які стали підставою для взяття на квартирний облік, неправомірними діями службових осіб при вирішені питання про взяття на облік та самостійним поліпшенням житлових умов, внаслідок якого відпала підстава для надання іншого жилого приміщення (а. с. 38-40).
За даними паспорта ОСОБА_5 , останній з 01 лютого 20016 року зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 6).
Власником квартири АДРЕСА_2 є матір позивача ОСОБА_6 , що підтверджується даними договору купівлі-продажу від 23 вересня 2013 року та витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с. 34-38).
У зазначеній квартирі фактично проживають позивач, його матір та члени сім`ї, дружина та дві дочки, що також не заперечувалась у судовому засідання сторонами в справі.
Вказуючи на неправомірність прийняття відповідачем зазначеного вище рішення, ОСОБА_4 звернувся до суду з даним позовом про визнання недійсним рішення житлово-побутової комісії та зобов`язання поновити на квартирному обліку.
Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України від 20 грудня 1991 року № 2011-ХІІ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі Закон №2011-ХІІ) держава забезпечує військовослужбовців жилими приміщеннями або за їх бажанням грошовою компенсацією за належне їм для отримання жиле приміщення на підставах, у порядку і відповідно до вимог, встановлених Житловим кодексом Української РСР та іншими нормативно-правовими актами.

Згідно з ч. 3 ст. 34 ЖК Української РСР громадяни, які потребують поліпшення житлових умов, беруться на облік для одержання жилих приміщень у будинках державного і громадського житлового фонду.

Облік потребуючих поліпшення житлових умов громадян, які працюють на підприємствах, в установах, організаціях, що мають житловий фонд і ведуть житлове будівництво або беруть пайову участь у житловому будівництві, здійснюється за місцем роботи, а за їх бажанням також і за місцем проживання (ч. 1 ст. 37 ЖУ Української РСР).

В силу ч. 9 ст. 12 Закону № 2011-ХІІ військовослужбовці, що перебувають на обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, при звільненні з військової служби в запас або у відставку за віком, станом здоров`я, а також у зв`язку зі скороченням штатів або проведенням інших організаційних заходів, у разі неможливості використання на військовій службі залишаються на цьому обліку у військовій частині до одержання житла з державного житлового фонду або за їх бажанням грошової компенсації за належне їм для отримання жиле приміщення, а в разі її розформування - у військових комісаріатах і квартирно-експлуатаційних частинах районів, та користуються правом позачергового одержання житла.

Відповідно до ч. 1 ст. 40 ЖК Української РСР громадяни перебувають на обліку потребуючих поліпшення житлових умов до одержання житлового приміщення, за винятком випадків, передбачених частиною другої цієї статті.

Згідно з ч. 2 ст. 40 ЖК Української РСР громадяни знімаються з обліку потребуючих поліпшення житлових умов у випадках: поліпшення житлових умов, внаслідок якого відпали підстави для надання іншого жилого приміщення та подання відомостей, що не відповідають дійсності, які стали підставою для взяття на облік, або неправомірних дій службових осіб при вирішенні питання про взяття на облік.

Аналогічні правові норми містить у п.п. 1 п. 26 «Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській PCP », затверджених Постановою Ради міністрів Української PCP від 11 грудня 1984 року № 470 та п.п. 3.15 п. 3 «Інструкції з організації забезпечення, надання військовослужбовцям Національної гвардії України та членам їх сімей житлових приміщень», затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 28 липня 2007 року № 278.

Виходячи із аналізу обставин справи та норм законодавства, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку, що користування позивачем квартирою АДРЕСА_2 , яка належить на праві власності іншій особі, без укладення договору найму житлового приміщення, не є поліпшенням житлових умов позивача, що тягне за собою його виключення зі списку осіб, які потребують поліпшення житлових умов.

Посилання апелянта, на те, що позивач зобов`язаний був укласти договір найму жилого приміщення з власником квартири не може бути підставою для скасування рішення суду. Житлово-побутова комісія прийняла рішення про зняття з обліку ОСОБА_4 з підстав того, що він забезпечений житлом. Між тим доказів того, що ОСОБА_4 надано житло, яким він володіє на праві власності або праві користування, яке не належить іншій особі, відповідачем не надано.

Не містить справа також і доказів подання позивачем відомостей, що не відповідають дійсності, які стали підставою для взяття на облік або вчинення неправомірних дій службових осіб при вирішенні питання про взяття на облік ОСОБА_4 .

Проаналізувавши матеріали справи, з урахуванням вимог ст. 4 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», п.п. 3.8, 3.9 Інструкції з організації забезпечення, надання військовослужбовцям Національної гвардії України та членам їх сімей житловий приміщень, суд обґрунтовано вказав на те, що при вирішенні питання щодо постановлення ОСОБА_4 на квартирний облік, останнім було надано усі необхідні для такого розгляду документи та вирішення спірного питання. Не було встановлено також і обставин, які вказують на вчинення неправомірних дій службовими особами при постановленні позивача на квартирний облік.

Доводи апеляційної скарги не містить посилань на докази, які б спростовували висновки суду першої інстанції.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до ч.1 ст. 375 ЦПК України апеляційний суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Встановивши фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, що відповідно до статті 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення - без змін.

Оскільки апеляційну скаргу залишено без задоволення, підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381, 382, 389, 390 ЦПК України, суд,

постановив:

Апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії Українизалишити без задоволення.

Рішення Нетішинського міського суду Хмельницької області від 19 березня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повна постанова складена 30.05.2019 року.

Судді