Справа № 164/1246/18 Головуючий у 1 інстанції: Невар О. В.
Провадження № 22-ц/802/437/19 Категорія: 49 Доповідач: Федонюк С. Ю.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 червня 2019 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Федонюк С. Ю.,

суддів - Карпук А. К., Матвійчук Л. В.,

з участю:

секретаря судового засідання - Губарик К. А.,

позивача - ОСОБА_1 ,

представника позивача - ОСОБА_2 ,

відповідача - ОСОБА_3 ,

представника відповідача - ОСОБА_4 .,

розглянувши у відкритому судовому засідання в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу, визначення місця проживання дітей, за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_3 на рішення Маневицького районного суду Волинської області від 12 лютого 2019 року,

в с т а н о в и в:

У серпні 2018 року ОСОБА_1 звернулася в суд із позовом до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дітей. Позовні вимоги мотивовано тим, що 27 квітня 2012 року Четвертнянською сільською радою Маневицького району Волинської області було зареєстровано шлюб із відповідачем, актовий запис № 4. Від даного шлюбу сторони мають троє малолітніх дітей: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Спільне життя з відповідачем не склалося: сторони проживають окремо, не підтримують шлюбно-сімейних відносин, спільного господарства не ведуть. Зазначала, що між подружжям погіршились стосунки через нехтування відповідачем сімейними цінностями, ініціюванням ним сварок у присутності дітей та застосуванням до неї фізичної сили. У зв`язку із наведеними обставинами ОСОБА_1 разом із дітьми змушена була переїхати жити до своїх батьків у село Четвертня Маневицького району, звідки відповідач згодом забрав їхніх неповнолітніх дітей без згоди на це позивача.

Вказувала, що збереження сім`ї є неможливим, а тому просила шлюб між нею та ОСОБА_3 розірвати, малолітніх дітей залишити на проживанні з нею - ОСОБА_1

Рішенням Маневицького районного суду Волинської області від 12 лютого 2019 року позов задоволено, ухвалено шлюб, зареєстрований 27 квітня 2012 року Четвертнянською сільською радою Маневицького району Волинської області, актовий запис № 4, між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , розірвати.

Після розірвання шлюбу ОСОБА_1 залишено прізвище ОСОБА_1 .

Дітей: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , залишено на проживанні у ОСОБА_1 .

Стягнуто з ОСОБА_3 в користь ОСОБА_1 704, 80 грн. судових витрат.

Не погоджуючись частково із вказаним рішенням суду, відповідач ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій просить у частині визначення місця проживання дітей судове рішення скасувати та ухвалити в цій частині нове - про відмову в задоволенні позову ОСОБА_1 В апеляційній скарзі посилається на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, що призвело до неправильного вирішення справи. Свої вимоги мотивує тим, що після переїзду позивачкою до батьків у село Четвертня Маневицького району Волинської області діти не мають належного догляду, соціально-побутові умови для їх проживання у будинку ОСОБА_1 є гіршими, аніж умови, якими їх забезпечує відповідач, а також, що він, хоч і не працевлаштований офіційно, однак, має змогу фінансово забезпечувати дітей.

Позивачем не подавався відзив на дану апеляційну скаргу.

У судовому засіданні відповідач та його представник апеляційну скаргу підтримали і просили скаргу задовольнити, позивач та її представник апеляційну скаргу заперечили, просили її залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Згідно з ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскільки апеляційна скарга подана на рішення суду щодо частини позовних вимог, а саме: про визначення місця проживання дітей, суд апеляційної інстанції, відповідно до принципу диспозитивності, в цій частині рішення суду першої інстанції не переглядає та не робить висновків щодо неоскарженої частини рішення.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів доходить висновку, що апеляційну скаргу відповідача слід відхилити, а рішення суду першої інстанції - залишити без змін із наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 , суд першої інстанції взяв до уваги, що, незважаючи на рівні права та обов`язки батьків по вихованню дітей, безперешкодному спілкуванню з ними, відповідачем чинилися перешкоди у спілкуванні ОСОБА_1 із синами та у зустрічах матері із дітьми. Крім того, судом було враховано вік та інтереси малолітніх дітей, а також бажання батьків та висновок органу опіки та піклування Маневицької районної державної адміністрації Волинської області про доцільність проживання малолітніх дітей з одним із батьків, а саме: з матір`ю.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, оскільки вони зроблені з додержанням вимог закону і відповідають встановленим обставинам справи.

Із матеріалів справи вбачається, що 27 квітня 2012 року Четвертнянською сільською радою Маневицького району Волинської області було зареєстровано шлюб позивача з відповідачем, актовий запис № 4 (а. с. 6). Від даного шлюбу вони мають троє малолітніх дітей: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується відповідними копіями свідоцтв про народження дітей (а. с. 5, 7, 8).

Судом установлено, що спільне життя позивачки з відповідачем не склалося, у зв`язку із чим ОСОБА_1 переїхала проживати до батьків у село Четвертня Маневицького району Волинської області. Малолітній син ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , тимчасово залишився проживати у будинку ОСОБА_3 та його батьків у селі Гораймівка Маневицького району Волинської області. Інші діти - малолітні ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживали спільно із матір`ю - ОСОБА_1 у селі Четвертня Маневицького району до середини вересня 2018 року.

Мешкаючи з матір`ю, діти до 13 вересня 2018 року відвідували дошкільний навчальний заклад «Ромашка», що підтверджується довідкою директора ДНЗ від 22.10.2018 року (а. с. 27). Дітям були створені належні умови для проживання. У випадку відсутності позивача за дітьми доглядала її мати - ОСОБА_13

Дані обставини підтверджуються актом обстеження умов проживання ОСОБА_1 від 01.11.2018 року, згідно з яким у житловому будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , разом із матір`ю ОСОБА_13 проживає її дочка - позивачка ОСОБА_1 , будинок є в задовільному стані та умови у ньому повністю придатні для повноцінного проживання ОСОБА_1 та членів її сім`ї, виховання та гармонійного розвитку дітей ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_6 (а. с. 15). Відповідно до довідки про склад сім`ї від 22.10.2018 р. № 1145, у помешканні по АДРЕСА_1 зареєстровані мати позивачки ОСОБА_13 і брат ОСОБА_14 , однак брат фактично не проживає, а позивачка ОСОБА_1 проживає в даному будинку без реєстрації (а.с.24).

Як пояснила в судовому засіданні позивач, і це не заперечується відповідачем, ОСОБА_3 у період, коли ОСОБА_1 перебувала на роботі, самоправно, без її згоди, змінив місце проживання малолітніх дітей, виключивши спілкування матері з дітьми.

Згідно із довідкою, виданою ОСОБА_3, про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб від 02.11.2018 року, у будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , до складу сім`ї (зареєстрованих) входять: ОСОБА_16 (батько відповідача), ОСОБА_17 (мати), ОСОБА_18 (сестра), ОСОБА_18 (сестра), ОСОБА_19 (брат), ОСОБА_1 (дружина), ОСОБА_6 (син), ОСОБА_7 (син), ОСОБА_6 (син) (а. с. 38).

Як убачається із характеристики ОСОБА_3 , складеної директором закладу дошкільної освіти від 05.11.2018 року, ОСОБА_3 має на утриманні трьох дітей дошкільного віку, які відвідують заклад дошкільної освіти села Гораймівка, а саме: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . Матеріально-житлові умови проживання задовільні, з середнім достатком. Батько активно займається вихованням дітей, цікавиться їхнім розвитком, харчуванням, навчанням, одягом. Діти завжди охайно виглядають (а. с. 36).

Проте, відповідно до висновку органу опіки та піклування Маневицької районної державної адміністрації про доцільність проживання малолітніх дітей з одним із батьків №3517/45/2-18 від 10.12.2018 року, встановлено, що мати дітей ОСОБА_1 проживає в с. Четвертня Маневицького району. Помешкання складається із чотирьох кімнат, кухні, коридору. Санітарно-побутові умови задовільні. Для дітей створені нормальні умови для проживання та відпочинку, є необхідний одяг та взуття. На час проживання дітей з матір`ю діти відвідували дитячий садочок. ОСОБА_1 офіційно працевлаштована, працює у ТОВ ЛУ «Кромберг енд Шуберт Україна», має достатній дохід, щоб утримувати трьох дітей. Дана обставина також підтверджується довідкою про доходи , наявною у матеріалах справи, де зазначено про отримання нею зарплати за квітень-вересень 2018 року в середньому в розмірі 11975 грн на місяць(а. с. 6).

Згідно із зазначеним висновком та актом обстеження умов проживання батько дітей ОСОБА_3 проживає в с. Гораймівка Маневицького району. Помешкання складається із чотирьох кімнат, кухні, ванної кімнати. Санітарно-побутові умови проживання в будинку задовільні. Кімнати облаштовані необхідними меблями та побутовою технікою. ОСОБА_3 офіційно не працевлаштований, стабільного доходу немає (а. с. 42).

Відповідно до наявних у матеріалах справи характеристик, наданих ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , обидва із батьків характеризуються позитивно (а. с. 26, 28, 36, 37).

Таким чином, під час розгляду справи не встановлено переваги батька перед матір`ю при визначенні місця проживання дітей, проте доведено, що відповідач ОСОБА_3 , який не має стабільного офіційного заробітку, оскільки не є працевлаштованим, без згоди другого з батьків, з яким проживали малолітні діти, змінив їх місце проживання. У помешканні, де він проживає, зареєстровані та проживають всього дев`ятеро осіб, без урахування позивачки.

Визначаючи місце проживання малолітніх дітей з матір`ю, суд виходив із того, що мати не має можливості вільно брати участь у спілкуванні та вихованні дітей, а відповідачем не надано належних доказів на підтвердження того, що за місцем проживання матері є реальна загроза життю та здоров`ю дітей або обставини змінилися так, що повернення дітей суперечить їхнім інтересам. Крім того, судом першої інстанції надано належну оцінку висновку органу опіки та піклування щодо визначення місця проживання дітей із матір`ю.

Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дітей, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно із судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Відповідно до частини четвертої статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.

Згідно зі статтею 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини.

Відповідно до частини першої, другої статті 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (параграф 76).

Аналіз наведених норм права, зокрема й практики Європейського суду з прав людини, дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків.

Встановивши наявність майже однакових належних матеріально-побутових умов як у матері, так і у батька для проживання дітей, врахувавши висновок органу опіки та піклування Маневицької районної державної адміністрації Волинської області, відсутність офіційного та стабільного заробітку у відповідача, а також самовільні, без погодження з матір`ю дітей, дії батька щодо визначення місця проживання дітей, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про визначення місця проживання ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , разом із матір`ю ОСОБА_1 .

Виходячи із обставин даної справи, враховуючи, що батьки не змогли самостійно вирішити спір щодо визначення місця проживання дітей та забезпечити доброзичливе їх спілкування з обома батьками, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про визначення місця проживання трьох малолітніх синів з матір`ю ОСОБА_1 , додержавшись норм матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не впливають на правильність ухваленого судового рішення.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Маневицького районного суду Волинської області від 12 лютого 2019 року в даній справі залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Головуючий

Судді