Номер провадження: 22-ц/813/3209/19
Номер справи місцевого суду: 491/993/18
Головуючий у першій інстанції Дорош В. В.
Доповідач Таварткіладзе О. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
06.06.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Таварткіладзе О.М.

суддів: Погорєлової С.О., Заїкіна А.П.

розглянувши у порядку письмового провадження в залі суду в м.Одеса апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Ананьївського районного суду Одеської області від 03 грудня 2018 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів,
В С Т А Н О В И В:
У вересні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до Ананьївського районного суду Одеської області з позовом до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. В обгрунтування позову, позивач зазначав, що рішенням Ананьївського районного суду Одеської області від 29.10.2014 року з нього стягуються аліменти на користь відповідача на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі ј частки від доходу, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Постановою державного виконавця звернуто стягнення на заробітню плату ОСОБА_1 та відповідно, кожного місяця стягується з його заробітньої плати сума аліментів на утримання дитини, яка складає 2 130 гривень. Дана сума для позивача є значною, оскільки у нього змінився сімейний та майновий стан. Так, на утриманні позивача знаходяться дружина ОСОБА_4 , яка перебуває в декретній відпустці по догляду за їх спільною дитиною та малолітня дитина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Заробітня плата позивача складає 8 519,40 грн. та за вирахуванням аліментів на дочку ОСОБА_6 , комунальних платежів, та оренди квартири, у позивача не залишається коштів на утримання сімї, у звязку з чим звернувся з позовом до суду про зменшення розміру аліментів.
Рішенням Ананьївського районного суду Одеської області від 03 грудня 2018 року позовні вимоги ОСОБА_1 залишено без задоволення.
Не погоджуючись з таким рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення Ананьївського районного суду Одеської області від 03 грудня 2018 року скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити вимоги позивача у повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.
Відповідно до ч.1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, виходячи з наведених у цій постанові підстав.

Відповідно до ч.1,2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Залишаючи без задоволення позовні вимоги ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з недоведеності позовних вимог.
З таким висновком суду першої інстанції, колегія суддів Одеського апеляційного суду погоджується у повному обсязі.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, позивач та відповідач мають спільну дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Ананьївського районного суду Одеської області від 29.10.2014 року розірвано шлюб між ОСОБА_7 та ОСОБА_1 , зареєстрований 05 жовтня 2012 року виконавчим комітетом Ананьївської Другої сільської ради Ананьївського району Одеської області, актовий запис № 08.
Рішенням Ананьївського районного суду Одеської області від 17 лютого 2014 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_7 аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі ј частини заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення нею повноліття (а.с.08-09).

Постановою державного виконавця другого Приморського ВДВС Одеського міського управління юстиції Романовською О.Л. від 15.12.2014 року при примусовому виконанні виконавчого листа № 491/1775/13-ц, виданого 12.03.2014 року Ананьївським районним судом Одеської області звернуто стягнення на заробітню плату, пенсію, стипендію та інші доходи ОСОБА_1 .

Відповідно довідки Військової частини НОМЕР_1 Міністерства Оборони України від 28.08.2018 року, ОСОБА_1 проходить військову службу у ВЧ НОМЕР_1 та його грошове забезпечення після відрахування податків та зборів за останні 6 місяців, з лютого 2018 року по липень 2018 рік складає 51 116,42 грн. (а.с.13).

17 серпня 2016 року ОСОБА_1 уклав з ОСОБА_8 шлюб, в якому ІНФОРМАЦІЯ_4 народилася донька ОСОБА_5 (а.с.14-15).

Відповідно довідки ВЧ НОМЕР_1 від 12.09.2018 року ОСОБА_1 зареєстрований зі своєю родиною (дружина ОСОБА_9 та донька ОСОБА_5 ) за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.16).

Відповідно до ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Таким чином, рішення суду може бути змінено у разі зміни матеріального та сімейного стану платника або одержувача аліментів.

Так, дійсно у позивача змінився сімейний стан, він одружився та в нього народилася ще одна дитина ОСОБА_5 .

Проте, відповідно до чинного законодавства, позивач не звільняється від свого батьківського обовязку утримувати дитину.

Частиною 1 та 2 статті 27 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Згідно зі ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.
Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Батьки зобов`язані утримувати свою дитину незалежно від того, одружені вони чи ні.
Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.
Згідно зі ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
З матеріалів срави вбачається, що позивач працює та отримує дохід, який останні три місяці складає по 8 567,43 грн.

Відповідно довідки з Державного реєстру речових прав, ОСОБА_1 є власником земельної ділянки, площею 2 га за адресою: Одеська область, Ананьївський район, Коханівська с/рада, для ведення особистого селянського господарства. Вказана земельна ділянка перебуває у користуванні ПП „Астрея за договором емфітевзису від 22.02.2018 року строком на 10 років.

Згідно з додатком ПП „Астрея до договору оренди земельної ділянки щорічний платіж за оренду зазначеної земельної частки (паю) складає 3 740 грн.12 коп. (а.с.50).

Відповідно платіжної накладної ПП „Астрея, ОСОБА_1 нараховані грошові кошти за оренду земельної ділянки в сумі 3740, 12 грн (а.с.59).

Відповідно ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує:

1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини;

2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів;

3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;

3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав;

3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів;

4) інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.

Відповідно до ст.7 ЗУ „Про державний бюджет на 2018 р. прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років: з 1 січня 2018 року - 1492 гривні, з 1 липня - 1559 гривень, з 1 грудня - 1626 гривень; дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2018 року - 1860 гривень, з 1 липня - 1944 гривні, з 1 грудня - 2027 гривень.

Відповідно до ст.7 ЗУ „Про державний бюджет на 2019 рік прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років: з 1 січня 2019 року - 1626 гривень, з 1 липня - 1699 гривень, з 1 грудня - 1779 гривень; дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2019 року - 2027 гривень, з 1 липня - 2118 гривень, з 1 грудня - 2218 гривень.

Таким чином, аліменти, які на сьогодні сплачує позивач з розрахунку 1/4 частини від свого доходу, складає майже один прожитковий мінімум встановлений законом для дитини відповідного віку.
Крім того, аліменти присуджуються у частці від доходу платника аліментів або у твердій грошовій сумі, а 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на які позивач просить змінити, шляхом зменшення визначений рішенням суду спосіб стягнення - це встановлений законом мінімальний гарантований розмір стягнення аліментів на одну дитину, який не може бути меншим для дитини відповідного віку та який привязується до визначеної судом частки стягнутих аліментів, та не стягується окремо.

Відповідно до ч.3 ст.70 ЗУ „Про виконавче провадження загальний розмір усіх відрахувань під час кожної виплати заробітної плати та інших доходів боржника не може перевищувати 50 відсотків заробітної плати, що має бути виплачена працівнику, у тому числі у разі відрахування за кількома виконавчими документами. Це обмеження не поширюється на відрахування із заробітної плати у разі відбування боржником покарання у виді виправних робіт і стягнення аліментів на неповнолітніх дітей. У таких випадках розмір відрахувань із заробітної плати не може перевищувати 70 відсотків.
З матеріалів справи вбачається, що стягнуті за рішенням суду аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 від доходу позивача, не перевищують 50% заробітньої плати позивача.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що донька позивача ОСОБА_6 хворіє, що потребує додаткових витрат (а. с. 48).

Докази, про погіршення стану здоровя позивача, про перебування на його утриманні інших членів родини, матеріали справи не містять.

Разом з тим, з матеріалів справи вбачається, що у відповідача також змінився сімейний стан, у неї також народилася ще одна дитина та вона перебуває у декретній відпустці.

Таким чином після набрання чинності рішення суду від 17 лютого 2014 року про стягнення з ОСОБА_1 аліментів на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , у платника аліментів:

- змінився сімейний стан та народилася дитина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ;
- з`явилося додаткове офіційне джерело доходу, пов`язане з укладенням з ПП „Астрея договору емфітевзису належної позивачу земельної ділянки від 22.02.2018 року строком на 10 років з щорічним платежем на користь позивача 3 740 грн. 12 коп.

Виходячи наявності прав дітей на отримання забезпечення у рівних частках, народження у позивача другої дитини, на яку має також припадати 1/4 частка від щомісячного доходу позивача, в даному випадку не буде перевищувати в розумінні ст. 70 Закону України «Про виконавче провадження» максимальний розмір стягнення з доходів боржника (1/4+1/4=1/2).

З урахуванням наведеного в сукупності, не можна зробити висновок про погіршення матеріального становища позивача, як достатньої підстави для зменшення розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини в розумінні ст. 192 СК України, оскільки позивач працює, отримує заробітню плату, має земельну ділянку, від якої отримує додатковий дохід, користується пільгами учасника АТО.

Доводи апеляційної скарги, що рішенням суду порушуються права та інтереси його другої дитини, оскільки на її утримання після виплати аліментів на доньку ОСОБА_6 , не вистачає коштів, не спростовують правильність висновків суду, так як з позивача стягуються аліменти у розмірі ј частини від його доходу, що на сьогодні складає 2 130 гривень від отриманої позивачем заробітньої плати 8 567,43 грн.

Доводи апеляційної скарги, що окрім нової сімї, яка перебуває на його утриманні, він ще орендує житло не є спроможніми, оскільки такі докази відсутні в матеріалах справи.

Відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Відповідно до ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.
Відповідно до ст.80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Відповідно до ч.1, 6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Враховуючи, не надання позивачем достатніх доказів існування обставин для зменшення розміру аліментів в порядку ст. 192 СК України, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку щодо відсутності підстав для задоволення заявленого позову.
Враховуючи вищевикладене, судова колегія вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального та процесуального права при вирішенні справи, які є підставою для скасування (зміни) рішення, не допустив, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують, внаслідок чого апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Між тим, суд апеляційної інстанції звертає увагу на наступне.
Поняття розумних строків розгляду справи в контексті ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод нетотожне (неідентичне) поняттю процесуальних строків в національних системах права. Право Європейського Суду з прав людини є «автономним» і його тлумачення Судом Конвенції не пов`язане з тлумаченням права національними судами.
ЄВРОПЕЙСЬКИЙ СУД з прав людини оцінює «розумність» тривалості провадження з огляду на обставини справи та з урахуванням таких критеріїв: складність справи, поведінка заявника та відповідних органів влади, а також важливість предмета спору для заявника (див., серед інших джерел, рішення у справі «Фрідлендер проти Франції» (Frydlender v. France) [ВП], заява № 30979/96, п. 43, ECHR 2000-VII). Українські справи: «Світлана Науменко проти України», рішення від 09 листопада 2004 року; «Меріт проти України», рішення від 30.03.2004 року; «Єфименко проти України», рішення від 18 липня 2006 року, «Івань та інші проти України», рішення від 12 січня 2017 року, п.п.7, 8; «Аніфер проти України», рішення від 26 липня 2018 року п.6, та інші.
В пункті 1.6. Європейської хартії про статус суддів (Рада Європи, 1998 р.) з урахуванням положень статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якою передбачено, що «кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом» зазначено, що на державу покладається обов`язок забезпечувати суддів всіма засобами, необхідними для належного виконання їхніх завдань, і зокрема, для розгляду справ в межах розумного періоду часу.
У пункті 33, 35 Рекомендації СМ/Rec (2010) 12 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам щодо суддів: незалежність, ефективність та обов`язки, ухваленою Комітетом Міністрів Ради Європи 17 листопада 2010 року, підкреслено, що кожна держава повинна виділяти судам достатньо ресурсів, приміщень та устаткування, щоб вони могли функціонувати відповідно до стандартів, викладених у ст.6 Конвенції, а також щоб судді могли ефективно працювати.
У судах має працювати достатня кількість суддів та кваліфікований допоміжний персонал.
Тому, незабезпечення належного функціонування судової системи через відсутність достатньої кількості суддів, у зв`язку з надмірним навантаженням, унеможливлює розгляд справ у строки, передбачені національним законодавством.
З початку січня 2019 року по 06.06.2019 року внаслідок автоматизованого розподілу до судді Таварткіладзе О.М. надійшло 468 справ.
З урахуванням надмірного навантаження, яке виходить за межі фізичних можливостей, недостатньою кількістю суддів (з 2013 року кількість суддів в цивільній палаті зменшилася з 48 до 16), щодо яких здійснюється автоматизований розподіл справ (без урахування суддів, які хворіють, перебувають у відрядженні, знаходяться у відпустці і т.п.), суд апеляційної інстанції позбавлений можливості вирішити питання щодо відкриття провадження у справі, призначити справу до розгляду, вирішити інші процесуальні питання, пов`язані з розглядом справи, та розглянути справу у строки, передбачені національним законом.
Керуючись ст.ст. 268, 367, 369, 374, 375, 381, 383 ЦПК України, Одеський апеляційний суд

П О С ТА Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Ананьївського районного суду Одеської області від 03 грудня 2018 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Повний текст судового рішення складено: 06.06.2019 року.

Головуючий О.М. Таварткіладзе

Судді: А.П. Заїкін

С.О. Погорєлова