ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2499/19 Справа № 175/4442/16-ц Суддя у 1-й інстанції - Ребров С. О. Суддя у 2-й інстанції - Куценко Т. Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2019 року Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

Головуючого - Куценко Т.Р.

суддів: Демченко Е.Л., Макаров М.О.

за участю секретаря - Синенка Є.А.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу

за апеляційною скаргою

Публічного акціонерного товариства "Райффайзен Банк Аваль",

ОСОБА_1 ,

на рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 05 жовтня 2018 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства "Райффайзен Банк Аваль", ОСОБА_3 , третя особа: приватний нотаріус Дніпропетровського районного нотаріального округу Юрченко Лариса Леонідівна про визнання недійсним договору іпотеки, -

ВСТАНОВИЛА:

У листопаді 2016 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ПАТ "Райффайзен Банк Аваль", ОСОБА_3 про визнання недійсним договору іпотеки укладений 11 квітня 2008 року між ОСОБА_3 та ПАТ "Райффайзен Банк Аваль", також просила зобов`язати приватного нотаріуса Дніпропетровського районного нотаріального Юрченко Л.Л. виключити з Єдиного реєстру заборони відчуження об`єктів нерухомого майна заборону на нерухоме майно, а саме: будинок АДРЕСА_1 та земельну ділянку АДРЕСА_1 , зобов`язати приватного нотаріуса Дніпропетровського районного нотаріального Юрченко Л.Л. виключити з Єдиного реєстру іпотек запис про іпотеку вищевказаного майна /т.1 а.с. 3-8/.

В обгрунтування своїх вимог посилається на те, що спірний будинок належить їй та ОСОБА_3 на праві спільної сумісної власності, але був переданий в іпотеку без письмової та нотаріально завіреної її згоди як співвласника, чим порушено її майнові права.

Крім того, на момент укладення договору іпотеки в житловому будинку, який є предметом іпотеки, юридично та фактично проживали малолітні діти ОСОБА_3 , але згода органів опіки та піклування відсутня.

Позивач посилаючись на частину 6 статті 203 ЦК України, частини 1 статті 215 ЦК України вважає, що договір іпотеки є недійсним.

Рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 05 жовтня 2018 року позовні вимоги ОСОБА_2 було задоволено у повному обсязі /т.1 а.с. 176-181/.

Не погодившись з рішенням суду ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" подав апеляційну скаргу та просить рішення суду скасувати та ухвалити нове яким відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права /а.с. 190-197/.

ОСОБА_1 також подала апеляційну скаргу та просить рішення суду скасувати та відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 , також просить допустити поворот виконання рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 05 жовтня 2018 року, шляхом поновлення в Державному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна запису на вищевказане майно посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права./т.1 а.с. 223-225/.

Апелянт обгрунтовує свої вимоги тим, що рішенням суду порушені її майнові права, так як 28 жовтня 2016 року між нею та ТОВ "СВ Фінанс" було укладено договір відступлення права вимоги за договором іпотеки де позичальником є ОСОБА_3 /т.2 а.с. 56-57/.

Первісний кредитор ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" 28 жовтня 2016 року відступив своє право вимоги за договором іпотеки ПАТ "Вектор Банк" /т.2 а.с. 44-45/, а ПАТ "Вектор Банк" 28 жовтня 2016 року в свою чергу відступив право вимоги ТОВ "СВ Фінанс" /т.2 а.с. 49-50/.

Перевіривши законність та обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" підлягає задоволенню, апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Судом встановлено, що 11 квітня 2008 року між ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" та ОСОБА_3 був укладений кредитний договір, згідно з яким останній отримав кредит у розмірі 395 000 доларів США на строк 240 місяців зі сплатою 13% річних за його користування /т.1 а.с. 9-19/.

На забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором у цей же день між сторонами був укладений договір іпотеки, предметом якого є земельна ділянка площею 1986 кв. метри, кадастровий № -05-0110-0039 та житловий будинок загальною площею 546, 9 кв. метри із господарськими будівлями та спорудами, що належать іпотекодавцю на підставі договору купівлі-продажу від 11 квітня 2008 року та знаходяться по АДРЕСА_1 /т.1 а.с. 20-24/.

У зв`язку з неналежним виконанням позичальником умов кредитного договору станом на 19 жовтня 2015 року утворилась заборгованість у розмірі 367 677, 24 доларів США, що еквівалентно 7 830 679 грн. 18 коп.

Відповідно до цивільної справи № 2-175/4901/15-ц, яка була оглянута у суді апеляційної інстанції, у грудні 2015 року ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" звернулось до суду з позовом до ОСОБА_3 , в якому просило у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором звернути стягнення на належні відповідачу житловий будинок та земельну ділянку, що знаходяться по АДРЕСА_1 .

У квітні 2016 року ОСОБА_3 подав зустрічний позов, в якому посилається на те, що на момент укладення договору іпотеки від 11 квітня 2008 року у житловому будинку, який є предметом іпотеки, проживали його малолітні діти, а при укладенні договору не був отриманий дозвіл органу опіки та піклування, а тому просив визнати недійсним договір іпотеки укладений 11 квітня 2008 року, зняти заборону на відчуження нерухомого майна та виключити з Державного реєстру іпотек записи про іпотеку зазначеного майна.

Рішенням Дніпропетровського районного суду м. Дніпропетровська від 27 квітня 2016 року у задоволенні позову ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" відмовлено.

Позов ОСОБА_3 до ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" задоволено частково. Визнано недійсним договір іпотеки від 11 квітня 2008 року, укладений між ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" та ОСОБА_3 , посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського районного нотаріального округу Юрченко Л.Л. та зареєстрований у реєстрі за № 1723, у частині передачі в іпотеку будинку, що розташований по АДРЕСА_1 . Знято заборону на відчуження зазначеного нерухомого майна № 7002640 та виключено з Державного реєстру іпотек запис про іпотеку цього будинку.

Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 21 липня 2016 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення про задоволення позовних вимог ПАТ "Райффайзен Банк Аваль".

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 відмовлено. Вирішено питання щодо судових витрат.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19 квітня 2017 року рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 21 липня 2016 року у частині позову ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" до ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки скасовано, справу у цій частині направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Погоджуючись з рішенням суду в частині відмови у задоволенні зустрічних позовних вимог про визнання недійсним договору іпотеки, суд виходив з того, що неповнолітні діти ОСОБА_3 не є власниками або співвласниками спірного житлового приміщення, не були зареєстровані, не проживали та не мали права користування ним на час укладення договору іпотеки, тому згода органу опіки та піклування не є обов`язковою.

Також суд вказав, що на момент укладення договору іпотеки ОСОБА_3 був розлучений та мешкав за адресою АДРЕСА_2 що підтверджується ксерокопією його паспорту та даними нотаріально посвідчених договорів.

У матеріалах справи відсутні докази, що на момент укладення договору іпотеки ОСОБА_3 розпорядився майном неповнолітніх дітей, чи вони мали право користуватися спірним майном.

У листопаді 2016 року ОСОБА_2 звертається до суду з позовом до ПАТ "Райффайзен Банк Аваль", ОСОБА_3 про визнання недійсним договору іпотеки укладений 11 квітня 2008 року між ОСОБА_3 та ПАТ "Райффайзен Банк Аваль", також просить зобов`язати приватного нотаріуса Дніпропетровського районного нотаріального Юрченко Л.Л. виключити з Єдиного реєстру заборони відчуження об`єктів нерухомого майна заборону на нерухоме майно, а саме: будинок АДРЕСА_1 та земельну ділянку АДРЕСА_1 , зобов`язати приватного нотаріуса Дніпропетровського районного нотаріального Юрченко Л.Л. виключити з Єдиного реєстру іпотек запис про іпотеку вищевказаного майна /т.1 а.с. 3-8/.

В обгрунтування своїх вимог також посилається на те, що спірний будинок належить їй та ОСОБА_3 на праві спільної сумісної власності, але був переданий в іпотеку без письмової та нотаріально завіреної її згоди як співвласника, чим порушено її майнові права.

Крім того, на момент укладення договору іпотеки в житловому будинку, який є предметом іпотеки, юридично та фактично проживали малолітні діти ОСОБА_3 , але згода органів опіки та піклування відсутня.

Таким чином, задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2 , суд першої інстанції виходив з того, що малолітні діти ОСОБА_3 : ОСОБА_5 - ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_2 проживали разом з нею у житловому будинку та мали право користування ним на підставі положень частини 1 статті 405 ЦК України, що укладення договору іпотеки іпотекодавцем потребувала в імперативному порядку отримання згоди органів опіки та піклування.

Але з таким висновком суду погодитися не можна, так як суд не врахував, що преюдиційним рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 21 липня 2016 року, залишеним без змін ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19 квітня 2017 року, яким у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 до ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" про визнання недійсним договору іпотеки було відмовлено та зазначено, що неповнолітні діти ОСОБА_3 не є власниками або співвласниками спірного житлового приміщення, не були зареєстровані, не проживали та не мали права користування ним на час укладення договору іпотеки, тому згода органу опіки та піклування не є обов`язковою.

Також суд вказав, що на момент укладення договору іпотеки ОСОБА_3 був розлучений та мешкав за адресою АДРЕСА_2 що підтверджується ксерокопією його паспорту та даними нотаріально посвідчених договорів.

У матеріалах справи відсутні докази, що на момент укладення договору іпотеки ОСОБА_3 розпорядився майном неповнолітніх дітей, чи вони мали право користуватися спірним майном.

Статтею 79 ЦПК України, встановлено, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Згідно ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції помилково прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, а тому рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-383 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Райффайзен Банк Аваль" - задовольнити.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 05 жовтня 2018 року - скасувати.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 про визнання недійсним договору іпотеки - відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Постанова суду може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий: Т.Р. Куценко

Судді: Е.Л. Демченко

М.О. Макаров