Справа №560/992/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 травня 2019 року Дубровицький районний суд Рівненської області у складі:

головуючого - судді Сидоренко З.С.,

при секретарі судових засідань Катюха К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дубровиця за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про звільнення від сплати заборгованості по аліментах та зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів,

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до відповідача ОСОБА_2 та просить звільнити його від сплати заборгованості по аліментах на користь відповідача на утримання повнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 19425,60 грн. станом на 01.06.2018 року, що стягуються з нього за рішенням Дубровицького районного суду Рівненської області від 05.12.2006 року справа №2-673/06 за період з 21.02.2017 року і до дня винесення судом рішення по справі.

У свою чергу, відповідач ОСОБА_2 звернулася із зустрічним позовом до позивача ОСОБА_1 та просить стягнути з останнього на її користь 5899,04 грн. неустойки за прострочення сплати аліментів за період з 21.02.2017 року по 01.08.2018 року.

Позивач за первісним позовом ОСОБА_1 свої вимоги мотивує тим, що у 1998 році між ним та відповідачем ОСОБА_2 був укладений шлюб. Від цього шлюбу в них є син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Одруження з відповідачем виявилося невдалим, у зв`язку з чим на підставі рішення суду їхній шлюб був розірваний. Рішенням Дубровицького районного суду Рівненської області від 05 грудня 2006 року із нього стягуються на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання сина у розмірі 1/4 частки з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, а в разі продовження навчання - до досягнення двадцяти трьох років. в подальшому його колишня дружина вийшла заміж та після реєстрації шлюбу взяла собі прізвище " ОСОБА_1 ". В даний час він має нову сім`ю, так як 17 вересня 2004 року між ним та ОСОБА_5 був укладений шлюб. В даному шлюбі у них є троє дітей: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . Він регулярно сплачував аліменти, проте на даний час, його матеріальне становище змінилося, а стан здоров`я погіршився. він змушений був звільнитися з роботи та піти із посади вчителя. З березня місяця 2017 року по даний час він знаходиться у відпустці по догляду за донькою ОСОБА_8 до досягнення нею трирічного віку та отримує допомогу при народженні дитини. тому, на даний час у нього немає можливості покращити матеріальне становище. Його дружина перебуває на обліку в Дубровицькому районному центрі зайнятості як безробітна. діти ОСОБА_7 та ОСОБА_8 постійно хворіють. Найстарша дочка ОСОБА_6 з 21 серпня 2015 року і по даний час є студенткою і навчається у Тернопільському державному медичному університеті імені І.Я.Горбачевського МОЗ України. Розмір плати за весь строк навчання становить 136300 грн. Такі життєві обставини поставили його сім`ю в скрутне матеріальне становище, так як сім`я не має достатньо коштів, щоб забезпечити собі нормальний рівень життя та дозволити купити найнеобхідніше. Сплачувати аліменти на користь ОСОБА_2 у розмірах, визначених рішенням суду, а також погасити вказану заборгованість по аліментах, зважаючи на вказане, він не має можливості. Тому він змушений звернутися до суду з проханням звільнити його від сплати заборгованості по аліментах, що утворилася за період з 21.02.2017 року і до дня винесення судом рішення по цій справі, враховуючи його неплатоспроможність та тяжке матеріальне становище.

Позивач за зустрічним позовом ОСОБА_2 свої вимоги мотивує тим, що починаючи з 21 лютого 2017 року ОСОБА_1 рішення суду про стягнення аліментів не виконувалося, аліменти не сплачувалися. Станом на 01 серпня 2018 року заборгованість зі сплати аліментів становить 22278,10 грн. Дана заборгованість ОСОБА_1 визнана, так як її розмір, який нарахований державним виконавцем, не оскаржувався.. Згідно наведеного розрахунку, за вказаний період неустойка (пеня) складає 5899,04 грн.

Крім того, позивач за зустрічним позовом ОСОБА_2 скористалася своїм правом та подала відзив на первісну позовну заяву та просила відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 щодо звільнення від сплати заборгованості по аліментах у повному обсязі. При цьому зазначила, що позивач у позові вказує, що не відмовляється сплачувати аліменти, оскільки батьки зобов`язуються утримувати дитину і водночас просить суд повністю звільнити його від сплати заборгованості по сплаті аліментів. Ці твердження повністю суперечать один одному. При звільненні позивача від сплати заборгованості по аліментах, зникне стимул у позивача, як платника аліментів, щодо виконання рішення суду та виконання обов`язку як батька. До того ж, мінімальний розмір аліментів, визначений у рішенні суду і за яким позивач зобов`язаний сплачувати аліменти, нижче мінімального розміру, встановленого законодавством. Однак навіть на меншого мінімального розміру, позивач зовсім нехтує своїм обов`язком щодо забезпечення дитини і з 21 лютого 2017 року не сплатив жодних коштів. Позивачем надано копію договору про навчання дитини, згідно якого розмір плати за навчання складає 136000 грн. За умовами пункту 4.4, 4.5 Договору, кожного навчального року позивач вносить за навчання відповідну плату, що за третій рік навчання (2017-2018 навчальний рік) становить 22780 грн. та перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму доходів громадян. Позивач стверджує, що дочка навчається, з цього виходить, що позивачем зобов`язання щодо оплати навчання виконуються. Дохід боржника, який вказано у пред`явлених позивачем документах і на які позивач посилається як доказ у своїй неплатоспроможності та його витрати значно відрізняються та повністю суперечать твердженням позивача, що свідчить про приховування своїх доходів з метою ухилення від обов`язку сплачувати аліменти.

Крім того, позивач у позовній заяві зазначив, що змушений був звільнитися з роботи учителя. Однак станом на день подачі позову, позивач не звільнений, а перебуває у відпустці по догляду за дитиною до 3-х років. У відповідності до ст. 18 Закону україни "Про відпустки" за бажанням жінки після закінчення відпустки у зв`язку із вагітністю та пологами їй надається відпустка по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку з виплатою за ці періоди допомоги відповідно до законодавства. даний вид відпустки може бути використано батьком дитини. Тобто, така відпустка використовується насамперед жінкою. Позивач, маючи професію, освіту та роботу, добре здоров`я, знаючи про свої зобов`язання щодо сплати аліментів та можливість дружини доглядати за дитиною, за власним бажанням використовує неоплачувану відпустку. Саме дії позивача розцінюються як ухилення від виконання обов`язку по утриманню дитини, так як саме за його бажанням, з його слів, він втратив дохід, що призвело до погіршення матеріального стану. Окрім цього, відповідно до свідоцтва про народження, яке пред`явив позивач, 14 серпня 2018 року дитина досягла 3 років. Отже 14 серпня 2018 року закінчився термін соціальної відпустки, у якій перебував позивач. У серпні 2018 року їй було нараховано та стягнуто аліменти. Таким чином, відповідач має змогу працювати та виплачувати, як поточні аліменти, так і заборгованість.

На підставі наведеного, позивачем не надано жодних доказів щодо його тяжкої хвороби, необґрунтовано жодної обставини, яка має істотне значення для задоволення його позову.

У судовому засіданні позивач за первісним позовом та відповідач за зустрічним позовом ОСОБА_1 свій позов підтримав та просив задоволити із зазначених у ньому підстав. У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 просив відмовити. При цьому зазначив, що державною виконавчою службою заборгованість по аліментах нарахована неправильно виходячи з того, що нарахування йому проводили як непрацюючому, незважаючи на те, що він рахувався працюючим. Вказана заборгованість по аліментах у нього виникла тому що він мав проблеми із здоров`ям, а також тому, що у нього багатодітна сім`я і на утриманні знаходиться троє дітей. Тому, виходячи із зазначеного, він не моє можливості сплати ці кошти.

Відповідач за первісним позовом та позивач за зустрічним позовом ОСОБА_2 у судове засідання не з`явилася подавши заяву про розгляд справи без її участі. Зазначила, що позовні вимоги ОСОБА_1 не визнає, а вимоги зустрічного позову підтримує.

Вислухавши позивача за первісним позовом та відповідача за зустрічним позовом ОСОБА_1 , дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, суд дійшов до наступного висновку.

Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано, що підтверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу серії НОМЕР_1 , виданого 28 липня 2004 року (а.с.5).

З копії рішення Дубровицького районного суду Рівненської області від 05 грудня 2006 року вбачається, що з ОСОБА_1 стягуються аліменти на користь ОСОБА_2 на утримання дитини - сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку, але не менше тридцяти відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно до досягнення дитиною повноліття, а в разі продовження навчання - до досягнення двадцяти трьох років (а.с.6).

Відповідно до наявного у матеріалах справи розрахунку заборгованості зі сплати аліментів (а.с.49) за ОСОБА_1 станом на 01 серпня 2018 року рахується заборгованість зі сплати аліментів у сумі 22278,10 грн. Дана заборгованість виникла за період з 21.02.2017 року по 31.07.2018 року.

Частиною 2 ст. 197 СК України передбачено, що за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення.

Вказана правова норма не встановлює конкретного, вичерпного переліку обставин, які можуть бути підставою для звільнення від сплати заборгованості за аліментами. Питання про те, чи мають обставини, на які посилається платник аліментів, істотне значення, у кожному конкретному випадку вирішує суд. Лише за наявності встановлених судом обставин, що мають істотне значення, платник аліментів може бути повністю або частково звільнений від сплати заборгованості за ними на підставі судового рішення.

Згідно з роз`ясненнями, викладеними у п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року №3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", суд може, за передбачених статтею 197 СК України умов, повністю або частково звільнити платника аліментів від сплати заборгованості.

Обґрунтовуючи позов про звільнення від сплати заборгованості по аліментах, позивач за первісним позовом посилається на наступні підстави.

Так, 17 вересня 2004 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_5 укладено шлюб, про що свідчить наявна у матеріалах справи копія свідоцтва про одруження серії НОМЕР_2 (а.с.7).

Встановлено, що вказане подружжя має дітей: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с.8, 9, 10).

Позивач зазначає, що змушений був звільнитися з роботи, а саме з посади вчителя управління освіти, молоді та спорту Дубровицької РДА, оскільки з березня 2017 року пішов у відпустку по догляду за дитиною ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 до досягнення нею трьохрічного віку.

У зв`язку із зазначеною обставиною, у ОСОБА_1 змінився матеріальний стан.

Згідно довідки №1122 від 13.06.2018 року (а.с.13) ОСОБА_1 знаходиться на обліку в Дубровицькому управлінні соціального захисту населення та отримує щомісячну одноразову допомогу при народженні.

Дружина позивача за первісним позовом - ОСОБА_5 перебуває на обліку в Дубровицькій районній філії Рівненського обласного центру зайнятості та має статус безробітного (а.с.15).

Окрім того, на підтвердження своїх вимог щодо звільнення від сплати заборгованості по аліментах, ОСОБА_1 вказує на те, що діти ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 постійно хворіють та потребують коштів на лікування.

При цьому, ОСОБА_1 на підтвердження такого факту, не надає суду доказів матеріальних витрат з цього приводу.

Також ОСОБА_1 просить врахувати ту обставину, що дочка ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 на даний час є студенткою і навчається у Тернопільському державному медичному університеті імені І.Я.Горбачевського МОЗ України та розмір плати за навчання якої за весь строк навчання становить 136300 грн.

Тому, вище перераховані обставини призвели до погіршення його матеріального становища, що, у свою чергу, призводить до порушення нормального рівня життя.

Суд, на вказані позивачем підстави для звільнення його від сплати заборгованості по аліментах зазначає наступне.

Статтею 180 СК України передбачено обов`язок по утриманню дітей батьками, який є рівною мірою обов`язком як матері так і батька.

Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Однак з позивача стягуються аліменти в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Тобто розмір стягуваних аліментів вже менший за встановлений мінімум відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України.

Суд не приймає як доках зазначену ОСОБА_1 обставину про те, що його матеріальне становище змінилося, оскільки він звільнився з роботи. Документального підтвердження такого звільнення, матеріали справи не містять.

Як встановлено у судовому засіданні, станом на день подачі позову, ОСОБА_1 не перебував у статусі звільненого працівника, а перебував у відпустці по догляду за дитиною до трьохрічного віку у відповідності до Закону України "Про відпустки".

У судовому засіданні ОСОБА_1 не зміг обґрунтувати те, чому він, перебуваючи на роботі та знаючи про свої зобов`язання щодо сплати аліментів на утримання дитини, скористався правом неоплачуваної відпустки по догляду за дитиною до досягнення нею трьохрічного віку, незважаючи на те, що його дружина має можливість доглядати дитину, оскільки є безробітною, що стверджується наявною у матеріалах справи довідкою (а.с.15).

Судом не залишено поза увагою той факт, що дочка ОСОБА_1 ОСОБА_6 є студенткою платної форми навчання, загальна вартість якого, згідно п. 4.2 Договору №33 від 21.08.2015 року, становить 136000 грн.

Зі змісту вказаного Договору вбачається, що саме за рахунок коштів замовника, тобто ОСОБА_1 , здійснюється навчання студента.

Вказані вище обставини повністю суперечать твердженням ОСОБА_1 про його вкрай тяжке матеріальне становище.

Інших доводів та доказів на підтвердження своїх вимог, які б слугували підставою для звільнення ОСОБА_1 від сплати заборгованості зі сплати аліментів, суду надано не було, а вказані підстави, на переконання суду, не є підставою для звільнення позивача від сплати заборгованості зі сплати аліментів згідно приписів ч. 2 ст. 197 СК України.

Наявність у позивача тяжкої хвороби чи іншої обставини, що має істотне значення для звільнення від сплати заборгованості по аліментах, судом не встановлено, а тому ОСОБА_1 має виконати рішення суду від 05 грудня 2006 року та сплатити вказану заборгованість.

Водночас, щодо позовної вимоги зустрічного позову про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, суд зазначає наступне.

Частиною 1 ст. 196 СК України передбачено, що у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.

Зобов`язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинне виконуватися щомісяця, тому при розгляді спорів про стягнення на підставі частини першої статті 196 СК України пені від суми несплачених аліментів суд повинен з`ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установити строк, до якого кожне із цих зобов`язань мало бути виконане, та з урахуванням установленого - обчислити розмір пені виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму.

Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти.

З урахуванням правової природи пені, яка є дієвим стимулом належного виконання обов`язку та виходячи з того, що аліменти призначаються та виплачуються (стягуються) щомісячно, за змістом статті 196 СК України пеня нараховується на суму заборгованості за той місяць, в якому не проводились стягнення аліментів.

При цьому сума заборгованості за аліментами за попередні місяці не додається до заборгованості за наступні місяці, а кількість днів прострочення обчислюється виходячи з того місяця, в якому аліменти не сплачувались.

Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов`язку буде різним, отже і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Тобто, пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення.

Зазначена правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 25 квітня 2018 року у справі № 572/1762/15-ц (провадження № 14-37цс18).

Відповідно до довідки про заборгованість по аліментах (а.с.49) за ОСОБА_1 рахується заборгованість зі сплати аліментів у сумі 22278,10 грн.

Наявність заборгованості по аліментах ОСОБА_1 не спростовується, а вказана сума заборгованості ним не оскаржувалася.

Згідно письмового розрахунку, наданого позивачем за зустрічним позовом ОСОБА_2 , сума неустойки (пені) за несвоєчасне виконання зобов`язань зі сплати аліментів за період з 21 лютого 2017 року по 31 липня 2018 року складає 5899,04 грн.

Вказаний розрахунок суми неустойки (пені) ОСОБА_1 не спростований.

У п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року №3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" судам роз`яснено, що передбачена статтею 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним нарахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення аліментів.

Відповідач за зустрічним позовом ОСОБА_1 із своєї вини допустив заборгованість по сплаті аліментів, оскільки ним не надавались державному виконавцю будь-які документи, які свідчать про неможливість своєчасно сплачувати аліменти у тому обсязі, який визначений судом.

Обставин, які б звільняли боржника від сплати неустойки, по справі не встановлено.

Враховуючи наведене вище, зустрічний позов про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 196, 197 СК України, ст.ст. 4, 12, 13, 23, 76-78, 81, 89, 141, 265, 352, 354, 355 ЦПК України суд -,

У Х В А Л И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про звільнення від сплати заборгованості по аліментах відмовити.

Зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів задоволити.

Стягнути з ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_3 ) на користь ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_4 ) 5899,04 грн. (п`ять тисяч вісімсот дев`яносто дев`ять гривень 04 копійки) неустойки за прострочення сплати аліментів за період з 21.02.2017 року по 01.08.2018 року.

Рішення може бути оскаржено протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Рівненського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

У відповідності до п.п. 15.5) п.15 ч 1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно- телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Повне рішення суду складено 10 червня 2019 року.

Суддя: підпис.

З оригіналом згідно.

Голова Дубровицького

районного суду: З.С.Сидоренко