СВАЛЯВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 306/2418/18
Провадження № 2/306/115/19
Рядок статзвіту № 45
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
12 березня 2019 року м. Свалява
Свалявський районний суд Закарпатської області у складі:
головуючого-судді Уліганинця П.І.
за участю секретаря судового засідання Пецко Ж.М
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1, в інтересах якої діє представник ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Дусинська сільська рада про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням -
Позивач звернулася до суду з зазначеним позовом, посилаючись на те, що вона є власником житлового будинку за АДРЕСА_1, відповідно до договору дарування від 28 січня 2015 року. Відповідач у згаданому будинку зареєстрована, однак фактично у ньому не проживає з 2003 року. Вважає, що дана обставина слугує підставою для визнання ОСОБА_3 такою, що втратила право користування даним жилим приміщенням, оскільки повноцінно користуватися та розпоряджатися своєю власністю позивач не має можливості.
Позивач та її представник у судове засідання не з'явилися, представник надала суду заяву, у якій просила справу розглядати без їх участі, позовні вимоги підтримують та наполягали на їх задоволенні, не заперечують щодо заочного розгляду справи. ( а.с. 22, 23).
Відповідач ОСОБА_3 повторно в судове засідання не з'явилася по невідомим суду причинам, хоча була своєчасно та належним чином повідомленою про дату, час та місце розгляду справи, відповідно до ст. 128 ЦПК України (а.с. 17, 21).
Представник Дусинської сільської ради в судове засідання не з'явився по невідомим суду причинам, хоча була своєчасно та належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, відповідно до ст. 128 ЦПК України (а.с. 18).
Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України , суд розглядає справу на підставі наявних у справі даних чи доказів у разі повторної неявки в судове засідання відповідача повідомленого належним чином. За правилами ст. 280 ЦПК України суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, у разі неявки в судове засідання відповідача, який був належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з'явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов належить задовольнити зважаючи на наступне.
Місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово (ч. 1 ст. 29 ЦК України ).
Стаття 47 Конституції України визначає, що кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.
Матеріалами справи встановлено, що житловий будинок за адресою АДРЕСА_1 належить ОСОБА_1 (а.с. 9-11).
За даними Акту № 3 від 07.11.2018 року складеним комісією виконавчого комітету Дусинської сільської ради, відповідач за зареєстрованою адресою не проживає з лютого 2003 року ( а.с. 8).
Відповідно до ст. ст. ст. 317, 319 ЦПК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу доКонвенції про захист прав і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції від 17.07.1997 року № 475/97-ВР, якими закріплено принцип непорушності права приватної власності, що означає право особи на безперешкодне користування своїм майном, право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону, незалежно від волі інших осіб (статті 316, 317, 319, 321 ЦК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України , кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорення. Таким чином, у розумінні закону, суб'єктивне право на захист це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.
За ч. 2 ст. 386 ЦПК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.
За приписами ст. 391 ЦК України , власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
За правилами ст. 150 ЖК УРСР , громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.
З набуттям позивачем по даній справі права власності на будинок, останній має право на власний розсуд розпоряджатися своєю власністю, в тому числі і щодо вирішення питань стосовно можливості проживання в будинку інших осіб.
Статтею 405 ЦК України передбачено, що член сім"ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності без поважних причин понад один рік.
Окрім того, суд керується нормами міжнародного законодавства, які регулюють дану сферу правовідносин, п.1 ст.8 Європейської конвенції про захист прав людини та основних свобод, яка гарантує кожній особі окрім інших прав, право на повагу до її житла.
В судовому засіданні позовні вимоги знайшли своє підтвердження, так як наявна реєстрація відповідача фактично перешкоджає позивачу в реалізації його прав як власника вищевказаного жилого приміщення і враховуючи, що відповідач фактично не проживає у даному помешканні, позов є обгрунтованим.
Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 ч.1 Перехідних положень ( розділ ХІІІ) ЦПК України- до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи: апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.
На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 12, 18, 76, 81, 128, 133, 134, 141, 223, 280, 281, 284, 285, 263, 273, 354 ЦПК України, ст. ст. 15, 29, 317, 319, 386, 391, 405 ЦК України, ст. ст. 150, 156 ЖК УРСР, Конституцією України, суд,-
Позов ОСОБА_1 -задовольнити.
Визнати ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстровану за адресою: АДРЕСА_1, такою, що втратила право користування даним жилим приміщенням.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Закарпатського апеляційного суду через Свалявський районний суд.

ГОЛОВУЮЧИЙ П.І.Уліганинець

12.03.2019 року