Рішення

Іменем України

27 травня 2019 року м. Теребовля Теребовлянський районний суд Тернопільської області

в складі: головуючого судді Малярчука В.В.

при секретарі Зіньковській Н.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду м. Теребовля цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, стягнення аліментів та поділ майна подружжя, -

встановив:

Позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду із позовною заявою до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, стягнення аліментів та поділ майна подружжя, в якій просить розірвати шлюб, між нею та ОСОБА_2 , який було зареєстровано 14 жовтня 2005 року, актовий запис № 23, стягнути з відповідача ОСОБА_2 в її користь аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в твердій грошовій сумі в розмірі 4000 грн. на дитину, щомісячно до досягнення дитиною повнолітнього віку, поділити майно, що є спільною власністю сім`ї ОСОБА_4 , визнавши за ОСОБА_1 право власності на Ѕ частину будинку загальною площею 414,4 кв. м, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1; частини автомобіля марки «Мерседес Спрінтер» 2004 року випуску, номерний знак НОМЕР_2 , жовтого кольору, телевізор «Тошиба», пральну машину «aeg electrolux», принтер «Кенон», холодильник «Бош», духова шафа «Bosch HBN 559E1Q», крім того судові витрати позивачка просить стягнути з відповідача.

Від спільного подружнього проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в них народився син - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який знаходиться на утриманні позивачки.

Свої позовні вимоги позивачка мотивує тим, що причиною розірвання шлюбу є те, що з відповідачем спільне сімейне життя не склалося, вже тривалий час між ними існують не приязні стосунки не зійшлися характером та поглядами на життя, їхня сім`я фактично розпалась і подальше спільне життя та збереження шлюбу є неможливим і буде суперечити їхнім інтересам. Миритися з відповідачем не бажає, вважає, що сім`я існує формально, зберегти яку неможливо та недоцільно.

В судовому засіданні представник позивачки позов підтримав в повному обсязі та просив його задоволити.

Відповідач та його представник у судовому засіданні позовні вимоги визнали частково.

Суд, заслухавши учасників процессу, дослідивши та оцінивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає до часткового задоволення, оскільки судом встановлено:

Згідно свідоцтва про одруження серії НОМЕР_3 шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_5 , було зареєстровано 14 жовтня 2005 року Микулинецькою селищною радою, Теребовлянського району Тернопільської області, актовий запис № 23.

Від спільного подружнього проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в них народився син - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який знаходиться на утриманні позивачки.

Спільним сімейним життям сторони не проживають вже протягом тривалого часу з 2013 року.

Між ОСОБА_2 і ОСОБА_1 відсутні почуття взаємної поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто, ці засади, які є морально-правовою основою шлюбу.

Шлюб між ОСОБА_2 і ОСОБА_1 існує формально, зберегти який неможливо та недоцільно.

Відповідно до ч. 3 ст. 105 Сімейного Кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 цього ж кодексу.

Відповідно до ст. 112 Сімейного Кодексу України суд з`ясував фактичні взаємини подружжя, обставини подружнього життя.

Таким чином, суд прийшов до переконання, що позов слід задоволити в частині розірвання шлюбу, розірвавши шлюб між ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , жителем АДРЕСА_1 , і ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , жителькою АДРЕСА_3 , який було зареєстровано 14 жовтня 2005 року Микулинецькою селищною радою Теребовлянського району Тернопільської області, актовий запис № 23. Після розірвання шлюбу позивачці ОСОБА_1 після розірвання шлюбу залишити прізвище « ОСОБА_1 ».

Позивачка звернулася до суду з позовною заявою до відповідача, в якій просить стягнути з відповідача ОСОБА_2 в її користь аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в твердій грошовій сумі в розмірі 4000 грн. на дитину, щомісячно до досягнення дитиною повнолітнього віку.

В свідоцтві про народження серії НОМЕР_4 зазначено, що ОСОБА_3 народився ІНФОРМАЦІЯ_4 , в графі «Батьки» батьком записано ОСОБА_2 , матір`ю - ОСОБА_1 .

Відповідно до ст. 180 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язанні утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Однак, відповідач жодної матеріальної допомоги на утримання дитини не надає.

Відповідно до ч.2 ст. 181 Сімейного Кодексу України за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утримані в грошовій формі.

Відповідно до ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно до ч. 1 ст.184 Сімейного Кодексу України якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Позивачка та її представник не представили суду жодних доказів про те, що відповідач в змозі сплачувати аліменти на дитину в розмірі 4000 грн., хоча відповідач зі слів позивачки надає послуги з перевезення та має мінливий дохід, а тому суд вважає, що з відповідача слід стягнути аліменти в розмірі 3000 грн., але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Таким чином слід стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , жителя АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_5 в користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , жительки АДРЕСА_3 ідентифікаційний номер НОМЕР_6 , аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в твердій грошовій сумі у розмірі 3000 грн., але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повнолітнього віку, починаючи з 18 липня 2018 року.

Крім того позивачка звернулася до суду з позовною заявою в до відповідача, в якій просить поділити майно, що є їхньою спільною власністю визнавши за нею право власності на Ѕ частину будинку загальною площею 414,4 кв. м, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1; частини автомобіля марки «Мерседес Спрінтер» 2004 року випуску, номерний знак НОМЕР_2 , жовтого кольору, телевізор «Тошиба», пральну машину «aeg electrolux», принтер «Кенон», холодильник «Бош», духова шафа «Bosch HBN 559E1Q».

Згідно рішення Микулинецької селищної ради народних депутатів Теребовлянського району Тернопільської області від 03 липня 1996 року № 106 виділено земельну ділянку площею 0,15 га в АДРЕСА_4 , під будівництво індивідуального житлового будинку на своєму городі ОСОБА_7 . Зобов`язано ОСОБА_7 в місячний строк одержати у відділі архітектури і будівництва при Теребовлянській районній державній адміністрації будівельний паспорт на забудову земельної ділянки.

Згідно генплану забудови земельної ділянки забудівнику ОСОБА_7 виділено на підставі рішення Микулинецької селищної ради народних депутатів Теребовлянського району Тернопільської області від 03 липня 1996 року № 106 під забудову земельну ділянку площею 0,15 га, що знаходиться за адресою АДРЕСА_4 .

Розпорядженням голови районної державної адміністрації від 19 січня 2007 року № 33 затверджено акт державної технічної комісії про прийняття закінченого будівництва об`єкта в експлуатацію одноквартирного двоповерхового шести кімнатного житлового будинку в АДРЕСА_1 « а », забудовник - ОСОБА_7 , будівництво житлового будинку завершене і готове для прийняття в експлуатацію.

16 серпня 2007 року ОСОБА_7 склала заповіт, яким заповіла житловий будинок, що за адресою АДРЕСА_1 в користь ОСОБА_2 .

Згідно витягу Теребовлянського бюро технічної інвентаризації від 17 серпня 2010 року виданого про те, що ОСОБА_2 є власником житлового будинку, який знаходиться за адресою АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину серії НОМЕР_7 від 28 липня 2010 року виданого приватним нотаріусом Теребовлянського районного нотаріального округу за реєстровим номером № 2251 ОСОБА_8

Згідно акту обстеження матеріально-побутових умов заявника ОСОБА_2 , від 24 вересня 2018 року № 160 ОСОБА_1 та ОСОБА_3 за адресою АДРЕСА_1 , не проживають з 27 березня 2013 року.

Згідно довідки виданої Микулинецькою районною лікарнею від 11 січня 2019 року про те, що дитина ОСОБА_3 06.02.2007 року знаходився на обліку в дитячій консультації смт. Микулинці з народження по квітень місяць 2013 року.

Так, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 57 Сімейного Кодексу України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування.

Враховуючи вище наведене, суд вважає, що будинок, який знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , та належить ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право на спадщину серії НОМЕР_7 від 28 липня 2010 року, не є спільною власністю подружжя.

В судовому засіданні позивачка та її представник не заперечили факту набуття права власності на оспорюваний будинок відповідачем та не надали суду, а в судовому засіданні не здобуто документів, які б підтвердили, що будинок, який знаходиться за адресою АДРЕСА_1 » є спільною сумісною власністю подружжя.

А тому в частині визнання за ОСОБА_1 право власності на Ѕ частину будинку загальною площею 414,4 кв. м., що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , слід відмовити.

Також, згідно інформації, яка наявна у ЄДР МВС та Регіональній базі РСЦ МВС в Тернопільській області «Автомобіль» станом на 04 липня 2018 року за ОСОБА_2 зареєстрований транспортний засіб марки «Mersedes benz sprinrter 316 CDI» 13 лютого 2018 року.

Вказаний автомобіль придбаний відповідачем за час шлюбу, але за кошти, які належали особисто відповідачу ОСОБА_2

В судове засідання викликалися свідки ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13

В судовому засіданні свідок ОСОБА_13 дав показання, що він знає нову сім`ю відповідача, позивачка пішла від відповідача в 2013 році. З того часу він позивачки у відповідача не бачив жодного разу. Будинок в якому вони проживали належав матері відповідача. Автомобіль, який є предметом спору придбаний за гроші, які відповідачем особисто позичалися в ОСОБА_12

В судовому засіданні свідок ОСОБА_11 дала показання, що будинок, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , побудувала ОСОБА_2 мама і кошти в ремонт вкладала вона. Позивачка виїхала з ОСОБА_14 у 2013 році. Останні два роки У відповідача є інша жінка. Автомобіль, яким користується відповідач був придбаний у 2016 році.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_12 дав показання, що у 2018 році відповідач позичив гроші на придбання автомобіля, яким користується, Останні два роки він живе з іншою жінкою, а з позивачкою не живе з 2013 року.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_15 дала показання, що вона проживає за адресою АДРЕСА_5 є сусідкою відповідача, та пояснила , що ОСОБА_1 у 2013 році звільнилася з роботи і виїхала до Львова. В гості не заходила до неї. В смт. Микулинці проживає батько позивачки. На даний час з відповідачем проживає інша жінка.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_10 дав показання, що він є батьком ОСОБА_1 та що приблизно два роки тому були спроби у позивачки та відповідача помиритися, але не помирилися. Рік тому у відповідача з`явилася інша жінка.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 57 Сімейного Кодексу України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

Також, як вбачається з позовної заяви, вартість спільно набутого у шлюбі майна телевізора «Тошиба» становить 2000 грн., пральної машини «aeg electrolux» - 8000 грн., принтера «Кенон» - 4000 грн., холодильника «Бош» - 10000 грн., духової шафи «Bosch HBN 559E1Q» -9000 грн.

Відповідно до статті 60 Сімейного кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до частини 1 статті 68 Сімейного кодексу України, розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу.

Згідно до ч.1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Позивачкою ОСОБА_1 в позовній заяві було вказано рухоме майно, яке вона оцінила: телевізор «Тошиба» вартістю 2000 грн., пральну машину «aeg electrolux» - 8000 грн., принтер «Кенон» - 4000 грн., холодильник «Бош» - 10000 грн., духову шафу «Bosch HBN 559E1Q» -9000 грн.

Однак, позивачка та її представник в судовому засіданні не додали доказів, які б свідчили про дійсну вартість вказаного майна, що не дає суду можливості здійснити виділення у рівних частках майно подружжя, так як позов стосується реального поділу майна.

В свою чергу відповідач у судовому засіданні визнав позов частково в частині поділу майна подружжя, і не заперечував проти задоволення позову, щодо виділення ОСОБА_1 з спільно набутого майна подружжя, а саме: телевізора «Тошиба» вартістю 2000 грн., пральної машину «aeg electrolux» вартістю 8000 грн., принтер «Кенон» вартістю 4000 грн., холодильник «Бош» вартістю 10000 грн. та визнати за нею право власності на вказане майно. Решту позову вважавав безпідставним.

За таких обставин слід виділити ОСОБА_1 з спільно набутого майна подружжя рухоме майно, а саме: телевізор «Тошиба» вартістю 2000 грн., пральну машину «aeg electrolux» вартістю 8000 грн., принтер «Кенон» вартістю 4000 грн., холодильник «Бош» вартістю 10000 грн. та визнати право власності за ОСОБА_1 на рухоме майно, а саме: телевізор «Тошиба» вартістю 2000 грн., пральну машину «aeg electrolux» вартістю 8000 грн., принтер «Кенон» вартістю 4000 грн., холодильник «Бош» вартістю 10000 грн.

У вказаній частині позову щодо виділу та визнання права власності на рухому річ - духову шафу «Bosch HBN 559E1Q» слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 4, 13, 82, 263, 265 ЦПК України, ст. 105, 110, 112 Сімейного кодексу України, суд,-

Вирішив:

Позов задоволити частково.

Розірвати шлюб між ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , жителем АДРЕСА_5 , і ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , жителькою АДРЕСА_3 , який було зареєстровано 14 жовтня 2005 року Микулинецькою селищною радою Теребовлянського району Тернопільської області, актовий запис № 23.

Після розірвання шлюбу позивачці ОСОБА_1 змінити прізвище з « ОСОБА_1 » на « ОСОБА_1 ».

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , жителя АДРЕСА_5 , ідентифікаційний номер НОМЕР_5 в користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , жительки АДРЕСА_3 ідентифікаційний номер НОМЕР_6 , аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в твердій грошовій сумі у розмірі 3000 грн., але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повнолітнього віку, починаючи з 18 липня 2018 року.

Допустити негайне виконання рішення суду в межах суми платежу за один місяць.

Виділити ОСОБА_1 з спільно набутого майна подружжя рухоме майно, а саме: телевізор «Тошиба» вартістю 2000 грн., пральну машину «aeg electrolux» вартістю 8000 грн., принтер «Кенон» вартістю 4000 грн., холодильник «Бош» вартістю 10000 грн.

Визнати право власності за ОСОБА_1 на рухоме майно, а саме: телевізор «Тошиба» вартістю 2000 грн., пральну машину «aeg electrolux» вартістю 8000 грн., принтер «Кенон» вартістю 4000 грн., холодильник «Бош» вартістю 10000 грн.

У решті позову відмовити у зв`язку з безпідставністю.

Стягнути з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 119 грн. 82 коп., пропорційно до задоволених позовних вимог.

Скасувати арешт на автомобіль марки "Mersedes benz sprinter 316 CDI" 2004 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , який зареєстрований 13 лютого 2018 року за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , жителем АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_5 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Тернопільського апеляційного суду протягом тридцяти днів через Теребовлянський районний суд.

Розяснити учасникам справи, що інформацію щодо справи що розглядалася вони можуть отримати на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет - http://tr.te.court.gov.ua.

ГОЛОВУЮЧИЙ В.В.МАЛЯРЧУК