Справа № 471/220/19
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.06.2019 року Арбузинський районний суд Миколаївської області в складі: головуючого судді Догарєвої І.О., при секретарі Фесенко К.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Арбузинка заяву про забезпечення позову у цивільній справі за позовною заявою Першого заступника прокурора Миколаївської області до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів: приватний нотаріус Вознесенського районного нотаріального округу Миколаївської області Нехимчук Кирило Борисович, Фермерське господарство «Едем», про визнання недійсними договорів міни земельних ділянок, -

в с т а н о в и в:

04.04.2019 Перший заступника прокурора Миколаївської області О.Білоус звернувся до Братського районного суду Миколаївської області із позовомдо ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів: приватний нотаріус Вознесенського районного нотаріального округу Миколаївської області Нехимчук Кирило Борисович, Фермерське господарство Едем», про визнання недійсними договорів міни земельних ділянок. Одночасно з пред`явленням позову прокурор звернувся з заявою про забезпечення зазначеного позову.

Розпорядженнями в.о. голови Братського районного суду Миколаївської області Скарницької І.Б. від 30.05.2019 в порядку, визначеному ст. 31 ЦПК України, справа за зазначеним позовом та за заявою про його забезпечення передана на розгляд Арбузинському районному суду Миколаївської області. Справа отримана судом 10.06.2019.

Відповідно до вимог ч.1 ст.153 ЦПК України заява прокурора про забезпечення позову призначена до розгляду 12.06.2019 о 8 год. 30 хв. без повідомлення учасників справи.

Розглянувши заяву прокурора про забезпечення позову суд встановив наступне. Підставою для пред`явлення позову у своїй заяві прокурор вказує порушення вимог законодавства щодо встановленого мораторію на відчуження земельних часток (паїв). Зокрема, у результаті укладання договорів міни №267 від 07.04.2016 та №1146 від 02.12.2016 відбувся обмін земельних ділянок, які ОСОБА_2 та ОСОБА_4 отримали у власність як земельні частки (пай) на ділянки, які не є пайовими, тобто фактично відбулося відчуження земельних ділянок, що є порушенням п. 15 розділу Х «Перехідні положення» Земельного кодексу України. В силу об`єктивних, явних та документально підтверджених даних, відповідачі усвідомлювали або, проявивши розумну обачність, могли усвідомлювати те, що порушили встановлений мораторій на відчуження земель, що, на думку прокурора ставить їх добросовісність під час набуття земельних ділянок у власність під сумнів. Після укладання договорів міни набувач земельних ділянок ОСОБА_1 та ОСОБА_3 з метою приховування незаконного обміну пайових земель обміняли ці земельні ділянки між собою. Отже, прокурор вказує, що існує ймовірність подальшого незаконного відчуження земель. Крім того, враховуючи, що земельні ділянки перебувають у власності відповідачів, останні можуть ініціювати питання щодо зміни їх цільового призначення, що призведе до необхідності скасування відповідних рішень органів виконавчої влади та звернення з іншими позовами.

З метою уникнення відчуження земель прокурор просить суд вжити наступні заходи забезпечення позову: накласти арешт на спірні земельні ділянки та заборонити органам, які здійснюють реєстрацію речових прав на нерухоме майно, здійснювати будь-які реєстраційні дії щодо спірних земельних ділянок, у тому числі внаслідок їх поділу чи об`єднання з іншими земельними ділянками; заборонити відповідачам вчиняти дії спрямовані на зміну цільового призначення спірних земельних ділянок, їх поділу або об`єднання з іншими земельними ділянками, укладати договори, вчиняти інші правочини щодо них, а також проводити на спірних земельних ділянках будь-які будівельні роботи.

Відповідно до частини 2 статті 149 ЦПК України підставою забезпечення позову є можливість ускладнення чи неможливість у майбутньому виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся.

Способи забезпечення позову, які передбачені частиною 1 статті 150 ЦПК, залежать від характеру спірних правовідносин, позовних вимог та інших обставин конкретного спору, що зумовлюють необхідність забезпечення виконання судового рішення. Перелік таких способів не є вичерпним.

Види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (частини 3 статті 152 ЦПК).

Необхідність вирішення цього питання випливає також з положень статті 10 ЦПК, за змістом якої цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності та рівноправності сторін, а суд зобов`язаний створити умови, за яких дотримувався б необхідний баланс їхніх процесуальних прав та обов`язків та була б гарантована реальна можливість захисту майнових та особистих (немайнових) прав сторін.

Отже, забезпечення позову є сукупністю процесуальних дій, які гарантують позивачу виконання рішення суду в разі задоволення його позову та обмежують, насамперед, права відповідача на розпорядження спірним майном на час розгляду та виконання такого рішення.

При розгляді заяв про забезпечення позову суд (суддя) з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, має пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам (пункт 4 Постанови № 9 Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 2 грудня 2006 року).

При встановленні зазначеної відповідності слід врахувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність, та брати до уваги не тільки інтереси позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

До видів забезпечення позову законом віднесено, зокрема, накладення арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб (пункт 1 частини 1 статті 150 ЦПК України), а також заборону вчиняти певні дії (пункти 2,4 частини 1 статті 150 ЦПК).

Під арештом майна слід розуміти заборону розпорядження цим майном, а в певних випадках - і користування ним.

Заборона вчиняти певні дії, поряд з іншим, може бути пов`язана з необхідністю збереження об`єкта спору в існуючому стані та збереження його статусу, що має сприяти вирішенню спору та можливості виконання судового рішення.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що прокурор оспорює законність договорів міни земельних ділянок площею 0,01 га кадастровий номер НОМЕР_1 , власником якої за відомостями з Державного речових прав на нерухоме майно є відповідач ОСОБА_2 та був відповідач ОСОБА_1 ; площею 10,1832 га кадастровий номер НОМЕР_2 , власником якої за відомостями з Державного речових прав на нерухоме майно є відповідач ОСОБА_3 та були відповідачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ; площею 0,01 га кадастровий номер НОМЕР_3 , власником якої за відомостями з Державного речових прав на

нерухоме майно є відповідач ОСОБА_4 та був відповідач ОСОБА_3 ; площею 5,0916 га кадастровий номер НОМЕР_4 , власником якої за відомостями з Державного речових прав на нерухоме майно є відповідач ОСОБА_1 та були відповідачі ОСОБА_3 , ОСОБА_4 .

Прокурор посилається на те, що зазначені вище правочини вчинені з порушенням вимог земельного законодавства та діючого мораторію на відчуження земель сільськогосподарського призначення, а тому є недійсними. Наслідком недійсності правочину є двостороння реституція.

Отже предметом позову прокурора є правовідносини щодо набуття права власності на землю.

Складовими права власності на землю є право розпорядження, володіння та користування цією нерухомістю.

Спір щодо земельних ділянок є реальним, носить матеріальний характер, титульними володільцями спірного майна (власниками) є відповідачі.

З матеріалів справи вбачається, що уклавши оспорювані договіри міни набувачі земельних ділянок ОСОБА_1 з ОСОБА_3 обмінялися отриманими земельними ділянками між собою. Законність даного правочину також оспорюється прокурором.

Відсутність обтяжень спірної нерухомості не перешкоджатиме подальшій зміні речових прав на землю, що може стати дійсною перешкодою у ефективному захисті та поновленні прав, якщо факт їх порушення буде встановлений судом при вирішенні спору.

Необхідність збереження правового статусу та стану спірних ділянок, який існує, принаймні на час виникнення спору, відповідає умовам вжиття заходів забезпечення позову та застосуванню правил частини 2 статті 149 ЦК.

Зазначені умови можуть бути забезпечені тимчасовою забороною розпорядження спірним майном, забороною реєстрації речових прав, та забороною змінювати об`єкт спору (цільове призначення, поділ, об`єднання тощо).

Такий спосіб забезпечення позову відповідає підставам, зазначеним прокурором у заяві та не обмежує права користування земельними ділянками їх теперішніми власниками в існуючих розмірах за їх цільовим призначенням. з огляду на викладе наявні підстави для часткового задоволення заяви прокурора про забезпечення позову.

Щодо зустрічного забезпечення, суд не вбачає підстав для його застосування, оскільки судом не встановлено, що мають місце передбачені ч.3 ст.154 ЦПК України обставини, що вимагають обов`язкового застосування зустрічного забезпечення. Крім того відповідачі, виходячи зі змісту ч.6 ст.154 ЦПК України не позбавлені права після застосування судом заходів забезпечення позову звернутись до суду з заявою про застосування зустрічного забезпечення.

Витрати, понесені при вирішенні питання про забезпечення позову, підлягають відшкодуванню лише при вирішені спору по суті (ст.141 ЦПК України). Окремий розгляд цього питання без взаємозв`язку із задоволенням позову, тобто при розгляді заяви про забезпечення позову главою 10 ЦПК України та Законом «Про судовий збір» не передбачено.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 149-154 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

Заяву першого заступника прокурора Миколаївської області про забезпечення позову задовольнити частково.

Заборонити відчуження земельних ділянок:

- площею 0,01 га кадастровий номер НОМЕР_1 , в межах Улянівської сільської ради Братського району Миколаївської області;

- площею 10,1832 га кадастровий номер НОМЕР_2 , в межах Улянівської сільської ради Братського району Миколаївської області;

- площею 0,01 га кадастровий номер НОМЕР_3 , в межах Улянівської сільської ради Братського району Миколаївської області;

- площею 5,0916 га кадастровий номер НОМЕР_4 , в межах Улянівської сільської ради Братського району Миколаївської області,

в тому числі шляхом укладення будь-яких правочинів щодо передачі прав на ці ділянки, зміни розмірів та цільового призначення землі.

Заборонити органам, які здійснюють реєстрацію речових прав на нерухоме майно, здійснювати будь-які реєстраційні дії щодо цих земельних ділянок.

В іншій частині заявлених вимог про забезпечення позову відмовити.

Стягувач:

Прокуратура Миколаївської області (вул. Спаська, 28 м. Миколаїв, 54030, код ).

Боржники:

ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_5 , місце проживання АДРЕСА_1 );

ОСОБА_3 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_6 , місце проживання АДРЕСА_1 );

ОСОБА_2 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_7 , місце проживання АДРЕСА_1 );

ОСОБА_4 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_8 , місце проживання АДРЕСА_2 ).

Ухвала підлягає негайному виконанню і може бути оскаржена до Миколаївського апеляційного суду протягом 15 днів з дня її проголошення через Арбузинський районний суд Миколаївської області.

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Суддя І.О.Догарєва