Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

(в порядку заочного розгляду )

04 червня 2019 року м. Львів

Шевченківський районний суд м. Львова у складі:

головуючого судді Федорової О.Ф.

секретар судового засідання Романчук М.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні зали судових засідань Шевченківського районного суду м. Львова в порядку заочного розгляду цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи, такою, що втратила право користування жилим приміщенням та знаття з реєстрації за місцем проживання,-

встановив:

В провадженні Шевченківського районного суду м. Львова перебуває цивільна справа за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи, такою, що втратила право користування жилим приміщенням та знаття з реєстрації за місцем проживання.

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача:

28 грудня 2018 року позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернувся до Шевченківського районного суду м. Львова із позовною заявою до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право на користування житлом та зняття з реєстраційного обліку.

Позовну заяву обґрунтовує тим, що позивач є основним квартиро наймачем у квартирі АДРЕСА_1 згідно ордеру № 000080 від 18.04.1994 року. В квартирі зареєстровано 5 осіб, у тому числі його колишня дружина, відповідач - ОСОБА_2 . Зазначає, що жодних відносин з колишньою дружиною не підтримує та не спілкується, жодних особистих речей в квартирі відповідач не зберігає, кореспонденція не надходить. Реєстрація відповідача у квартирі, що належить позивачеві на праві власності, перешкоджає у реалізації позивача права власності у повному обсязі. Просить визнати ОСОБА_2 такою, що втратив право на користування жилою площею у наймачем у квартирі АДРЕСА_1 .

Заяви (клопотання) учасників справи:

Позивач ОСОБА_1 подав клопотання про допит свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 (а.с.31).

Позивач ОСОБА_1 подав клопотання про розгляд справи в порядку заочного провадження (а.с.37).

Позивач ОСОБА_1 подав клопотання про долучення до матеріалів справи акту комісії ЛКП «Збоїще-408» № 157 від 06.05.2019 року (а.с.61-62).

Процесуальні дії у справі:

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 28.01.2019 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання (а.с.25-26);

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова 20.02.2019 року призначено справу до судового розгляду (а.с. 33-34);

25.03.2019 року у судовому засіданні оголошено перерву (а.с.53-55);

16.05.2019 року у судовому засіданні оголошено перерву (а.с.63);

04.06.2019 року постановлено ухвалу про проведення заочного розгляду;

В судове засідання 04.06.2019 року позивач ОСОБА_1 не з`явився, подав заяву про проведення судового засідання у його відсутності (а.с.57);

В судові засідання відповідач ОСОБА_2 не з`являлась, про дату час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, що свідчить вихідна кореспонденція, яка повернута на адресу суду з відміткою «інші причини» та оголошення на веб-порталі судової влади Україна (а.с.40, 59).

В судовому засіданні 25.03.2019 року допитаний в якості свідка ОСОБА_3 пояснив, що є побратимом позивача ОСОБА_1 , перебував у нього в квартирі АДРЕСА_1 , речей дружини не бачив, її також не було в квартирі, зі слів дітей знаю, що вона в квартирі не проживає, сім?єю не цікавиться.

В судовому засіданні 25.03.2019 року допитана в якості свідка ОСОБА_5 пояснила, що позивач та відповідач її батьки. Мама не проживає з ними з 2005 року. В останнє бачила її давно, комунальні послуги оплачує батько.

Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин:

Судом встановлено:

Згідно довідки з місця проживання про склад сімї і реєстрацію № 6191 від 26.11.2018 року в квартирі АДРЕСА_1 зареєстровано 5 осіб:

- ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 - власник;

- ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 - дочка;

- ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 - син;

- ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 - внучка

- ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 - дружина (а.с.10.

Згідно актів виданих ЛКП «Збоїща-408»:

- 06.12.2007 року без номера;

- 04.02.2008 року без номера;

-02.06.2008 року без номера;

- № 1532 від 26.11.2018 року ;

- № 157 від 06.05.2019 року - комісія обстежили фактичне проживання

ОСОБА_2 за адресою квартира АДРЕСА_1 та встановили наступне: на момент обстеження ОСОБА_2 була відсутня. Зі слів мешканців ОСОБА_2 за даною адресою не проживає (а.с.9,17,18,19,62).

Згідно Ордеру на жиле приміщення № 000080 ОСОБА_1 є основним квартиро наймачем квартира АДРЕСА_1 . Склад сім?ї згідно ордера:

- ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 - власник;

- ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 - дочка;

- ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 - син;

- ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 - дружина (а.с. 13).

Відповідно до Свідоцтва про розірвання шлюбу Серія НОМЕР_1 від 14.02.2006 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано, актовий запис № 14 (а.с.16).

Позиція суду та оцінка доводів учасників справи:

Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази у їх сукупності та кожен окремо, що мають значення для вирішення справи по суті, заслухавши обґрунтування позивача, встановивши фактичні дані та відповідні їм правовідносини, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Частиною 3 ст. 9 ЖК України, передбачено, що ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Відповідно до ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується. Статтею 41 Конституції України проголошує право кожного володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.

При цьому право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом; ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності; право приватної власності є непорушним.

Непорушність права власності проголошена і в низці міжнародних документів (ст. 17 Загальної декларації прав людини (ООН,10.12.1948 року), ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 1950).

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Аналізуючи право особи на мирне володіння своїм майном, Європейський суд з прав людини дійшов висновків, згідно з якими визнанням права кожного на мирне володіння своїм майном, по суті, гарантовано право власності; право розпорядження є традиційним і фундаментальним аспектом права власності (рішення Суду у справі «Маркс проти Бельгії» від 27.04.1979 року, п. 63).

Відповідно до ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Нормами ст. 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно ч.1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

За приписами ч.1 ст.317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ч.1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Вимогами ст. 386 ЦК України передбачено, що держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.

Частиною 1 статті 383 ЦК України, визначено що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб.

Відповідно до ст. 150 Житлового кодексу України, громадяни, які мають у приватній власності будинок, користуються ним для особистого проживання і проживання членів їх сімей, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Згідно ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Вказане положення закону визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь яких осіб та будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.

Аналогічна правова позиція Верховного Суду України викладена в постанові від 16 листопада 2016 року у справі № 6-709цс16, яка відповідно до ст.417 ЦПК України є обов`язковою для суду першої та апеляційної інстанцій під час нового розгляду справи.

Статтею 163 ЖК України врегульовано, що у разі тимчасової відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається займане жиле приміщення у випадках і в межах строків, встановлених ч. 1, 3 п. 1,5 ч. 4 ст. 71 ЖК України. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом, що врегульовано ст. 405 ЦК України.

Таким чином, суд дійшов висновку, що позивачем надано достатньо доказів того, що підстав для збереження за відповідачем житлового приміщення, передбачених ст.71 ЖК України, не встановлено. Реєстрація відповідача у квартирі позивача, створює перешкоди у користуванні та розпорядженні належним йому на законних підставах майном, у зв`язку з чим вказане порушене право позивача підлягає захисту шляхом усунення перешкод та визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

Відповідно до положень263 ЦПК України, а також з урахуванням абз. 4 п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч. 5 ст. 263 ЦПК України

Обґрунтованим є рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, повинні відповідати дійсності і підтверджуватися достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Виходячи із вищенаведеного, після всебічного, повного та об`єктивного дослідження обставин справи, викладені позивачем у позовній заяві, обґрунтування позовних вимог знайшли своє підтвердження в ході судового розгляду, доводи є достовірними, обґрунтованими, підтверджені письмовими доказами, та сумніву у суду не викликають. Таким чином, доводи позивача знайшли своє підтвердження в судовому засіданні.

Суд виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини справи, приходить до висновку що позовні вимоги є обґрунтованими та доведеними.

Розподіл судових витрат між сторонами:

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

У зв`язку із задоволенням позовних вимог судові витрати, а саме, судовий збір у розмірі 768,40 грн., підлягають стягненню з відповідача в дохід держави, оскільки позивач на підставі п.12 ч. 1 ст. 5 ЗУ "Про судовий збір" .

Відповідно до вимог ст. 247 ЦПК України

Фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

На підставі викладеного та керуючись:

- ст.ст. 12, 19, 81, 141, 263-265, 280-282 ЦПК України,

- ст.383, 391, ЦК України,

- ст.ст. 71,72, 150,163 Житлового кодексу України, -

ухвалив:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи, такою, що втратила право користування жилим приміщенням та знаття з реєстрації за місцем проживання - задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , такою, що втратила право користування квартирою АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ІПН - не відомий, в дохід держави судовий збір в розмірі 768,40 грн. (сімсот шістдесят вісім гривень 40 копійок).

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому ЦПК України.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції, а саме до Львівського апеляційного суду.

До початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарги подаються учасниками справи через Шевченківський районний суд м. Львова.

Учасники справи можуть отримати інформацію щодо даної справи в мережі Інтернет за веб-адресою сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України -

http://sh.lv.court.gov.ua/sud1328/.

Повний текст рішення складено 18 червня 2019 року.

Суддя О. Ф. Федорова