Дата документу 03.06.2019 Справа № 332/4672/18
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 332/4672/18 Головуючий у 1 інстанції: Марченко Н.В.
Провадження № 22-ц/807/1592/19 Суддя-доповідач: Маловічко С.В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 червня 2019 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого: Маловічко С.В.

суддів: Кочеткової І.В.

Дашковської А.В.

розглянувши у порядку спрощеного письмового провадження без виклику учасників справи апеляційні скарги Публічного акціонерного товариства «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь» та ОСОБА_1 на рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 14 лютого 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь» про відшкодування моральної шкоди внаслідок професійного захворювання,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ПАТ «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь» про відшкодування моральної шкоди, заподіяної внаслідок професійного захворювання, пов`язаного з виробництвом.

В обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що з 04.09.1995 року по 03.02.2011 рік працював у ПАТ «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь» електромонтером по ремонту та обслуговуванню електрообладнання в мартенівському цеху в умовах впливу шкідливих факторів, про що зазначено в Акті розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання Головного управління Держпраці у Запорізькій області від 27.01.2011 форми П-4. Згідно з медичним висновком лікарсько-експертної комісії спеціалізованого профпатологічного лікувально-профілактичного закладу Українського Науково-дослідного інституту промислової медицини від 11.01.2011 року № 20 йому було встановлено професійний характер захворювання. За результатами оглядів МСЕК 13.02.2017 та 28.01.2019 року встановлено 60 % втрати працездатності та третю групу інвалідності безстроково.

Вказував, що внаслідок отримання професійних захворювань через нехтування адміністрацією ПАТ «ЗМК «Запоріжсталь» своїх обов`язків по створенню безпечних умов праці він постійно вимушений знаходитись під наглядом лікарів, проходити систематичні курси стаціонарного та амбулаторного лікування та зазнає значних моральних страждань, оскільки порушився його нормальний життєвий уклад, він не може влаштуватися на повноцінну роботу з причин інвалідності та протипоказань, він позбавлений можливості реалізувати свої звички та бажання, продовжувати звичний для себе спосіб життя. У зв`язку з цим постійно відчуває страждання, психологічний дискомфорт, порушена його душевна

рівновага, що виражено у почуттях розпачу, тривоги, страху, дратівливості, емоційних спа-

лахів, поганому сні, що відбувається на фоні сильних переживань внаслідок відсутності можливості на повноцінне здорове життя. Просить суд стягнути із ПАТ «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь» на його користь моральну шкоду внаслідок професійного захворювання, пов`язаного з виробництвом, в сумі 60000 гривень.

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково, вважав за можливе їх задовольнити в сумі 15000 гривень,

Рішенням Заводського районного суду м. Запоріжжя від 14 лютого 2019 року позов задоволено частково.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь» на користь ОСОБА_1 на відшкодування моральної шкоди, спричиненої ушкодженням здоров`я внаслідок професійного захворювання, 30 000 грн. У решті позову відмовлено.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь» судовий збір в дохід держави у сумі 704,80 грн.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду сторони подали апеляційній скарги.

В скарзі Публічного акціонерного товариства «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь» зазначається про те, що судом невірно встановлені фактичні обставини справи, що призвело до неправильних висновків в цілому, а також порушено принципи виваженості та справедливості щодо визначення розміру відшкодування. Тому просить змінити рішення суду, зменшивши розмір відшкодування моральної шкоди.

ОСОБА_1 у своїй апеляційній скарзі наголошує на тому, що суд не взяв до уваги характер і обсяг його страждань, їх тривалість і неможливість відновити стан здоров`я, а тому без урахування цих обставин визначив розмір відшкодування, який вочевидь не відповідає його моральним стражданням. Відтак, просить скасувати рішення та ухвалити нове про задоволення його позовних вимог в повному обсягу.

Сторони, отримавши апеляційній скарги один одного, не скористались правом на відзив, що не є у відповідності до положень ч. 3 статті 360 ЦПК України перешкодою для апеляційного розгляду справи.

Згідно із ст. 7 п. 13 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 274 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

Відповідно до п. 2 ч. 6 статті 19 ЦПК України малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Таким чином, даний спір за визначеними статтею 274 ЦПК України критеріями можливо розглядати без виклику учасників.

Встановлено, що ОСОБА_1 з 04.09.1995р. по 03.02.2011р. працював у ПАТ «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь» електромонтером по ремонту та обслуговуванню електрообладнання в мартенівському цеху, що підтверджується копією

трудової книжки (а.с.11-13).

Відповідно до медичного висновку лікарсько-експертної комісії спеціалізованого профпатологічного лікувально-профілактичного закладу про наявність (відсутність) професійного характеру захворювання від 11.01.2011 року № 20 ОСОБА_1 встановлені наступні захворювання професійного характеру: хронічне обструктивне захворювання легень першої-другої стадії (пилотоксичний бронхіт першої - другої ст., емфізема легень першої-другої ст.), ЛН другого ступеня, деформівний артроз, в поєднанні з періартрозами колінних і підколінних суглобів ( ПФ першого ст.), двосторонній плечолопатковий періартроз (ПФС І-ІІ ст.) (а.с.16).

Актом розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання форми П-4 від 27.01.2011 року встановлено, що захворювання виникло внаслідок тривалого стажу роботи в умовах впливу шкідливих виробничих факторів на ПАТ «Запоріжсталь», зокрема, вказані такі причини: перебування у вимушеному положенні - 30° -139,0 разів робочого часу протягом зміни; перебування в нахиленому положенні більше 30° - 35,6 % робочого часу протягом зміни, при нормі -25%; вимушені нахили тулубу 30 ° -139,0 разів за зміну, при нормі 50-100; концентрація пилу - 39,2 мг/м3, ПДК - 6,0 мг/м3, загазованість повітря робочої зоні шкідливими речовинами: марганець оксид -1,24 мг/м3, ПДК - 0,3мг/м3, азоту діоксин - 1.05мг/м3, ПДК - 2,0мг/м3., рівень шуму - 91,9дБ «А», ПДУ - 80 «А» (а.с.17-18).

За результатами оглядів МСЕК 13.02.2017 та 28.01.2019 року ОСОБА_1 встановлено 60 % втрати працездатності та третю групу інвалідності безстроково (а.с.10,125).

Даний факт відповідачем в ході розгляду справи визнавався та в скарзі не оспорюється.

Згідно з індивідуальною програмою реабілітації інваліда № 56 від 28.01.2019 року ОСОБА_1 потребує 1-2 рази на рік амбулаторного і стаціонарного лікування в спеціальних відділеннях за показаннями щодо стану здоров`я та на підставі рекомендацій профпатолога, травматолога, пульманолога, диспансерне спостереження в лікарів вказаних спеціалізацій (а.с. 126-130).

Таким чином, за матеріалами справи суд встановив, що позивач 16 років працював на підприємстві у шкідливих умовах праці, де під час виконання ним трудових обов`язків отримав інвалідність внаслідок професійного захворювання, у зв`язку з чим за висновком МСЕК від 28.01.2019 року йому встановлено 60% втрати працездатності та третю групу інвалідності безстроково.

Встановивши вказані обставини, суд на підставі положень ст. 43 Конституції України, ст. 9 ЗУ «Про охорону праці», ст.ст. 153, 237-1 КЗпП України, ст. 23 ЦК України та з урахуванням викладеного в п. 4.1 Рішення Конституційного Суду України від 27.01.2004р. № 1-рп/2004 офіційного тлумачення положень частини 3 ст. 34 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань, які спричинили втрату працездатності» та роз`яснень, наданих в п. 13 Постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» щодо підстав для застосування ст. 237- 1 КЗпП України, вважав, що позивач має право на відшкодування моральної шкоди, спричиненої внаслідок ушкодження здоров`я через отримане на підприємстві професійне захворювання, наслідком якого стало встановлення йому інвалідності 3 групи.

При цьому, визначаючи розмір моральної шкоди, суд врахував тяжкість завданих ушкоджень здоров`ю позивача, ступінь втрати його професійної працездатності, який складає 60%, встановлення у зв`язку з професійним захворюванням 3 групи інвалідності, та вважав, що достатньою сатисфакцією спричинених моральних страждань буде сума в розмі-

рі 30 000 гривень.

Обидві сторони не оспорюють встановлених судом обставин, але вважають неправильно визначеним судом розмір відшкодування моральної шкоди. При цьому, позивач вважає його замалим для того ступеню погіршення стану здоров`я, яке сталося внаслідок отриманого на підприємстві профзахворювання, а відповідач, навпаки, вважає його занадто завищеним, оскільки позивач погоджувався працювати в умовах шкідливих і небезпечних факторів, про що його було проінформовано під розписку, зокрема, і після роз`яснення їх впливу на стан здоров`я, а після виявлення профзахворювання залишився працездатним і має можливість працювати.

Відповідно до п. 1 ч. 1 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційних скарг має право залишити судове рішення без змін, а скарги без задоволення.

Встановлені судом обставини, які не є предметом оспорювання, щодо наявності шкідливих факторів на підприємстві та їх вплив на позивача під час роботи протягом 16 років, встановлений медичними документами стан здоров`я позивача, наявність профзахворювання, встановлення на його підставі 3 групи інвалідності із 60 % втрати працездатності безстроково, апеляційним судом не перевіряються.

Щодо права позивача на відшкодування моральної шкоди та визначеного судом її розміру, який оспорюється сторонами, колегія погоджується з висновками суду з огляду на наступне.

Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди)» з наступними змінами, факт заподіяння моральної шкоди пов`язують не лише зі станом напруженості під впливом сильнодіючого впливу, яким є стрес, а із наявністю втрат фізичного і психічного характеру, які тягнуть за собою порушення нормальних життєвих зв`язків потерпілого, зменшення його суспільної активності, потребують від нього додаткових зусиль для організації життя.

Як зазначено в п. 4.1. Рішення Конституційного суду України від 27 січня 2004 року по справі № 1-9/2004 ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності, спричинюють йому моральні та фізичні страждання. У випадку каліцтва потерпілий втрачає працездатність і зазнає значно більшої моральної шкоди, ніж заподіяна працівникові, який не втратив професійної працездатності.

В ході розгляду справи встановлено, що у зв`язку з професійним захворюванням позивачу заподіяно моральну шкоду, яка полягає в тому, що він втратив професійну працездатність у загальному розмірі 60%, який встановлено безстроково. Після втрати працездатності, у позивача змінилися умови життя, він періодично проходить лікування, але, незважаючи на постійні курси лікування, покращення в стані здоров`я відсутнє. Та встановлення інвалідності безстроково, тобто без періодичних переоглядів, свідчить про неможливість відновлення стану його здоров`я повністю.

Виходячи із наведених вище обставин, колегія суддів вважає, що позивачу ОСОБА_1 заподіяно моральну шкоду, і він має право на її відшкодування.

При цьому, добровільність виконання позивачем робіт у шкідливих умовах праці та забезпечення спецодягом і спецзасобами (респіратор та рукавиці) не знімає з відповідача обов`язку виконати вимоги ч. 2 ст. 153 КЗпП України та ст. 13 Закону України «Про охорону праці» й нести відповідальність за їх невиконання у вставленому законом порядку.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що професійне захворювання позивача, яке завдає йому фізичних та душевних страж-

дань, виникло з вини відповідача, яким не було виконано вимоги законодавства щодо створення на робочому місці працівника умов праці відповідно до нормативно-правових актів.

Доводи апеляційної скарги підприємства щодо відсутності причинного зв`язку між завданою позивачу шкодою і протиправною поведінкою відповідача, а, навпаки, недотримання самим працівником вимог нормативно-правових актів з охорони праці, колегією суддів відхиляються, оскільки, як вбачається з аналізу норм ч. 2 ст. 153, ст. 173, ч.1 ст. 237-1 КЗпП України, до юридичного складу, який є підставою правовідносин по відшкодуванню моральної шкоди, входять моральні страждання працівника або втрата нормальних життєвих зв`язків, або необхідність для працівника додаткових зусиль для організації свого життя. При цьому, ступінь вина власника не названа серед юридичних фактів, які входять до такого юридичного складу, а достатньо того факту, що шкідливі умови праці були наявними у виробничій діяльності позивача.

Колегія суддів погоджується із визначеним судом першої інстанції розміром відшкодування моральної шкоди, стягнутої з відповідача на користь позивача, який визначено ним, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, та з урахуванням роз`ясень, наданих в п. 9 Постанови Пленуму Верховного суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" № 4 від 31.03.1995 року з подальшими змінами, яким передбачено, що розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховано характер отриманого позивачем професійного захворювання, відсоток втрати ним професійної працездатності у розмірі 60%, який встановлено безстроково, стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану та взагалі неможливість такого повного відновлення, зважаючи на встановлення ступеню втрати професійної працездатності безстроково.

Суд на підставі медичних документів про лікування позивача у зв`язку з отриманим професійним захворюванням, правильно визнав, що позивачу була заподіяна моральна шкода, так як порушено та порушуються його нормальні життєві зв`язки, він позбавлений можливості реалізовувати свої звички та бажання, що підтверджено висновками компетентних медичних установ щодо наявності у позивача складнощів із дихальною системою та руховим апаратом (захворювання суглобів). Лікарями виявлений відсутній стабілізаційний процес у його здоров`ї, що підтверджується чисельними виписними епікризами, що містяться в матеріалах справи, в яких зафіксований нестійкий дестабілізаційний стан його здоров`я, внаслідок чого він переносить моральні страждання.

Попри ці висновки, колегія вважає, що не заслуговують на уваги і доводи апеляційної скарги позивача щодо визначення йому відшкодування моральної шкоди судом у замалому розмірі.

Так, дійсно інвалідність позивачу встановлено, але він є працездатним та може працювати на роботі без тяжких фізичних навантажень.

Доводи, викладені в апеляційних скаргах сторін, фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте, відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України, оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена. Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені об-

ставини справи, перевірені письмові докази та надано їм належну оцінку.

Тому, виходячи з принципів розумності й справедливості, з врахуванням конституційної значимості здоров`я як невідчужуваного і нерушимого блага, що належить людині від її народження й охороняється державою, беручи до уваги конкретні обставини

справи, тяжкість ушкодження здоров`я, ступінь втрати професійної працездатності, пов`язані з цим фізичні і моральні страждання позивача, їх глибину, істотність вимушених змін у життєвих стосунках і наслідків, що настали, суд дійшов правильного висновку, що є достатнім, розумним та справедливим розміром відшкодування моральної шкоди ОСОБА_1 сума у 30 000грн.

Таким чином, на думку колегії суддів, вирішуючи даний спір, суд першої інстанції в досить повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, обставини по справі, перевірив їх доводи і дав їм правову оцінку, та на цьому підґрунті ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону.

За таких обставин, враховуючи вищевикладене, у відповідності до вимог ст.. 375 ЦПК України обидві апеляційні скарги підлягають залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 374, 367, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги Публічного акціонерного товариства «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь» та ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 14 лютого 2019 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення лише у випадку, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Постанова прийнята, складена та підписана 03 червня 2019 року.

Головуючий:

Судді: