ПОСТАНОВА

Іменем України

05 березня 2019 року м. Кропивницький

справа № 385/454/18

провадження № 22-ц/4809/472/19

Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

Мурашка С.І. (головуючий, суддя-доповідач), Голованя А.М., Карпенка О.Л.,

за участі секретаря - Тимошенко Т.О.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - Комунальний заклад «Гайворонська центральна районна лікарня»,

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому цивільну справу за апеляційною скаргою Комунального закладу «Гайворонська центральна районна лікарня» на рішення Ульяновського районного суду Кіровоградської області від 12 листопада 2018 року у складі судді Терновенко А.В. і

В С Т А Н О В И В :

У квітні 2018 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до Комунального закладу «Гайворонська центральна районна лікарня» та з урахуванням уточнень позовних вимог (т.1 а.с.131-133) просив:

- визнати Наказ т.в.о головного лікаря Комунального закладу «Гайворонська центральна районна лікарня» № 46-к від 13.03.2018 «Про припинення трудового договору» про звільнення ОСОБА_4 на підставі п.6 ст.36 КЗпП України по причині відмови від продовження роботи на посаді водія у зв'язку із зміною істотних умов праці незаконним та скасувати;

- поновити шляхом надання йому посади завідувача господарства Комунального закладу «Гайворонська центральна районна лікарня» з 13.03.2018;

- стягнути з Комунального закладу «Гайворонська центральна районна лікарня» заробітну плату за час вимушеного прогулу в сумі 50673,72 грн.

Позовна заява мотивована тим, що позивач з 01.04.2014 працював завідувачем господарством, з 02.02.2014 переведений на посаду заступника головного лікаря з адміністративно-господарчої частини Комунального закладу «Гайворонська центральна районна лікарня».

Наказом Т.В.О. головного лікаря Комунального закладу «Гайворонська центральна районна лікарня» №46-к від 13.03.2018 «Про припинення трудового договору» його звільнено на підставі п.6 ст.36 України по причині відмови від продовження роботи на посаді водія у зв'язку із зміною істотних умов праці.

Позивач вважає наказ про його звільнення незаконним та таким, який підлягає скасуванню з наступних підстав.

Рішенням сімнадцятої сесії сьомого скликання Гайворонської районної ради Кіровоградської області № 184 від 22.12.2017 «Про затвердження структури Комунального закладу «Гайворонська центральна районна лікарня» встановлена нова структура штатного розпису, якою посада заступника головного лікаря з адміністративно-господарчої частини Комунального закладу «Гайворонська центральна районна лікарня» скорочена але передбачена посада завідувач господарства, яка на момент звільнення була вакантною.

На виконання зазначеного рішення наказом Т.В.О. головного лікаря Комунального закладу «Гайворонська центральна районна лікарня» № 7-к від 05.01.2018 «Про попередження працівників про скорочення посад та зміну істотних умов праці» позивача попереджено про скорочення посади заступника головного лікаря та запропоновано посаду завідувача господарством.

05.01.2018 позивачем подано письмову заяву про згоду та про переведення на посаду завідувача господарством Комунального закладу «Гайворонська центральна районна лікарня», яка прийнята відділом кадрів лікарні.

Однак, наказом головного лікаря Комунального закладу «Гайворонська центральна районна лікарня» № 8-к від 10.01.2018 «Про попередження працівників про скорочення посад та зміну істотних умов праці» позивача без мотивування, повторно попереджено про звільнення та вже запропоновано посаду водія.

Пунктом 7 зазначеного наказу, наказ головного лікаря Комунального закладу «Гайворонська центральна районна лікарня» № 7-к від 05.01.2018 вважається таким, що втратив чинність.

Позивач вважає, що даний наказ прийнятий з грубим порушенням трудового законодавства, роботодавцем не дотримано процедури скорочення штату працівників.

Рішенням Ульяновського районного суду Кіровоградської області від 12 листопада 2018 року позов задоволено частково.

Визнано Наказ Т.В.О. головного лікаря Комунального закладу «Гайворонська центральна районна лікарня» № 46-к від 13.03.2018 року «Про припинення трудового договору» про звільнення ОСОБА_4 на підставі п.6 ст.36 КЗпП України по причині відмови від продовження роботи на посаді водія у зв'язку із зміною істотних умов праці - незаконним та скасовано.

Поновлено шляхом надання ОСОБА_4 посади завідувача господарства Комунального закладу «Гайворонська центральна районна лікарня» з 13.03.2018.

Стягнуто з Комунального закладу «Гайворонська центральна районна лікарня» на користь ОСОБА_4 різницю в заробітку за час виконання нищеоплачуваної роботи за час вимушеного прогулу в сумі 41804 грн.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду мотивовано тим, що відповідач не переконав суд, що він дотримуючись вимог ст.42,49-1 КЗпП України запропонував працівнику, який звільняється всі наявні вакансії та роботи, які може виконувати працівник, тобто ті посади, які відповідають кваліфікації працівника.

Також відповідачем не доведено, що підставою не надання йому даної посади було неналежне виконання ним службових обов'язків, яке було встановлено комісією РДА та районної ради.

Отже, звільнення ОСОБА_4 з займаної посади відбулось незаконно з порушення передбачених КЗпП вимог та у відповідності до ст.235 КЗпП України ОСОБА_4 підлягає поновленню на роботі.

В апеляційній скарзі КЗ «Гайворонська центральна районна лікарня» просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення є незаконним та необґрунтованим, таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Рішенням Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 19.03.2018 в задоволенні позову ОСОБА_4 до КЗ «Гайворонська центральна районна лікарня» про визнання незаконним та скасування наказу головного лікаря від 10.01.2018 №8-к «Про попередження працівників щодо скорочення посад та зміну істотних умов праці», визнання трудової угоди та стягнення моральної шкоди відмовлено.

Судом досліджено процедуру скорочення та надано правову оцінку. Суд дійшов висновку, що не встановлено порушень законодавства при попередженні позивача про наступне вивільнення у зв'язку із скороченням штату.

Відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України обставини встановлені рішенням суду, що набрало законної сили, не доказуються.

Наказом головного лікаря від 10.01.2018 №8-к «Про попередження працівників щодо скорочення посад та зміну істотних умов праці» була створена комісія, яка визначала переважне право на залишення на роботі.

Комісією було визначено, що посаду завідувача господарством, яка передбачена штатним розписом, запропоновано працівнику з відповідною вищою освітою та більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці ніж у позивача.

Безпідставними є висновки суду, що попереджаючи позивача про подальше вивільнення наказом від 05.01.2018 та пропонуючи йому посаду завідуючого господарством, на яку позивач погодився,відповідач реалізував свій обов'язок щодо працевлаштування вивільненого працівника на підставі ст.49-1 КЗпП України.

Крім того, судом першої інстанції було встановлено, що позивач на наступний день після звільнення працевлаштувався, отримує заробітну плату, тому не може йти мова про поновлення його на роботі та виплату йому середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Посада заступника головного лікаря з адміністративно-господарської частини скорочена, а на посаді завідуючого господарством позивач не працював жодного дня.

Від ОСОБА_4 надійшов відзив на апеляційну скаргу про залишення апеляційної скарги без задоволення.

В судове засідання апеляційного суду учасники справи не з'явилися про час і місце розгляду справи повідомлялися належним чином, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень з судовими повістками.

Відповідно до положень ч.1 ст.372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними.

Оскільки всі учасники справи про час і місце розгляду справи повідомлені належним чином, суд вирішив розглянути справу без участі осіб, які не з'явилися, що відповідає положенням ст.372 ЦПК України.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення у встановлених статтею 367 ЦПК України межах, суд вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_4 з посади водія наказом №442 від 1.04.2014 був переведений на посаду завідувача господарством комунального закладу «Гайворонська ЦРЛ».

Наказом №9-к від 3.02.2015 переведений на посаду заступника головного лікаря з адміністративно-господарської частини де працював на час звільнення.

Спільним розпорядженням голови Гайворонської районної державної адміністрації та голови Гайворонської районної ради від 02 жовтня 2017 року № 274-р/38-гр було створено спільну районну комісію Районної державної адміністрації та Районної ради з перевірки структури та фінансово-господарської діяльності Комунального закладу «Гайворонська центральна районна лікарня».

Було сформовано новий штатний розпис Комунального закладу «Гайворонська центральна лікарня», який подано на погодження до Гайворонської районної ради.

22 грудня 2017 року на сімнадцятій сесії сьомого скликання Гайворонської районної ради одноголосно депутатським корпусом було прийнято рішення № 184 « Про затвердження структури комунального закладу «Гайворонська центральна районна лікарня».

Відповідач 5.01.2018 року видав наказ №7-к, яким попередив позивача про наступне вивільнення через скорочення та запропонував йому посаду завідувача господарством в установі.

Дотримуючись вимог законодавства відповідач попередив позивача письмово, про що свідчить попередження (а.с.17).

В цей же день ОСОБА_4 погодився з даною пропозицією, про що подав відповідну заяву(а.с.18).

10.01.2018 року головний лікар КЗ «Гайворонська ЦРЛ» видав наказ про попередження працівників про скорочення посад та зміну істотних умов праці, в якому створює комісію про попередження працівників щодо скорочення посад та зміну істотних умов праці і п.4 наказу повторно вивільняє ОСОБА_4 з посади та пропонує йому посаду водія.

У пункті 7 зазначеного наказу вказано про втрату чинності наказу від 5.01.2018 року.

Вважаючи таким, що не погодився на запропоновану посаду, 13.03.2018, за попереднім погодженням з профспілковим комітетом, наказом № 46-к від 13.03.2018 ОСОБА_4 звільнений на підставі ст.36 п.6 КЗпП.

Суд погоджується з висновками суду першої інстанції, що звільнення позивача з роботи відбулося з порушенням норм трудового законодавства і підстав для скасування рішення суду не вбачає, виходячи з наступного.

У спорах про поновлення на роботі, з урахуванням положень Конвенції МОП №158 «Про припинення трудових відносин з ініціативи роботодавця» підписаною 22.06.1982 року, ратифікованою Україною 04.02.1994 року, яка набрала чинності для України 16.05.1995 року ЦПК Українита КЗпП Українидоведення правомірності звільнення працівника покладено на роботодавця.

У відповідності до правової позиції ВСУ у справі за № 6-1264цс17,однією з гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у статті 51 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Положеннями частини другої статті 40 КЗпП України визначено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Відповідно до статті 492 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці.

Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.

Таким чином, однією з найважливіших гарантій для працівників при скороченні чисельності або штату є обов'язок власника підприємства чи уповноваженого ним органу працевлаштувати працівника.

Власник вважається таким, що належно виконав вимоги частини другої статті 40, частини третьої статті 492 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо.

Розглядаючи трудові спори, пов'язані зі звільненням відповідно до пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України, суди мають з'ясувати питання про те, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення.

Відповідно до частини першої статті 42 КЗпП України при скороченні чисельності чи штату працівників у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці.

При цьому роботодавець зобов'язаний запропонувати працівнику, який вивільнюється, всі наявні вакансії та роботи, які може виконувати працівник, тобто ті посади, які відповідають кваліфікації працівника.

Матеріалами справи підтверджується, що Наказом Т.В.О. головного лікаря Комунального закладу «Гайворонська центральна районна лікарня» № 7-к від 05.01.2018 «Про попередження працівників про скорочення посад та зміну істотних умов праці» ОСОБА_4 попереджено про скорочення посади заступника головного лікаря з адміністративно-господарської частини та запропоновано посаду завідувача господарством (т.1 а.с.45-46,56).

В цей же день 05.01.2018 ОСОБА_4 подав письмову заяву про згоду на переведення його на посаду завідувача господарством Комунального закладу «Гайворонська центральна районна лікарня» з 05 березня 2018 року, яка прийнята відділом кадрів лікарні (а.с.18).

Наказом Т.В.О. головного лікаря Комунального закладу «Гайворонська центральна районна лікарня» № 8-к від 10.01.2018 «Про попередження працівників про скорочення посад та зміну істотних умов праці» ОСОБА_4 повторно попереджено про звільнення з посади адміністративно-господарської частини та запропоновано посаду водія (т.1 а.с.47).

Пунктом 7 зазначеного наказу, наказ по Комунального закладу «Гайворонська центральна районна лікарня» № 7-к від 05.01.2018 визнано таким, що втратив чинність.

При цьому, з яких підстав скасовано наказ по Комунального закладу «Гайворонська центральна районна лікарня» № 7-к від 05.01.2018 в наказі Т.В.О. головного лікаря Комунального закладу «Гайворонська центральна районна лікарня» № 8-к від 10.01.2018 «Про попередження працівників про скорочення посад та зміну істотних умов праці» не зазначено.

До суду першої та апеляційної інстанцій відповідачем так і не надано чітких пояснень, з яких причин було скасовано наказ по Комунального закладу «Гайворонська центральна районна лікарня» № 7-к від 05.01.2018.

В апеляційні скарзі відповідач посилається та те, що наказом Комунального закладу «Гайворонська центральна районна лікарня» № 8-к від 10.01.2018 створено комісію, яка визначила, що посаду завідувача господарством запропоновано працівнику з відповідною вищою освітою та більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці ніж у позивача.

На підтвердження зазначених доводів відповідач не надав суду належних та допустимих доказів, що комісія, на яку посилається відповідач, дійсно була створена.

Суду не надано кількісний та поіменний склад комісії, не надано доказів, що дійсно відбувалися її засідання і за результатами яких приймалося рішення запропонувати іншій особі посаду завідувача господарством і та особа дала свою згоду.

Відповідач так і не повідомив суд кому саме із працюючих працівників була запропонована посаду завідувача господарством та за якими критеріями інша особа мала перевагу перед позивачем.

Правильними є доводи апеляційної скарги, що відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України обставини встановлені рішенням суду, що набрало законної сили, не доказуються.

Але рішення Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 19.03.2018, яким відмовлено задоволенні позову ОСОБА_4 до КЗ «Гайворонська центральна районна лікарня» про визнання незаконним та скасування наказу головного лікаря від 10.01.2018 №8-к «Про попередження працівників щодо скорочення посад та зміну істотних умов праці», визнання трудової угоди та стягнення моральної шкоди, не є приюдиційним рішенням, на підставі якого можна беззаперечно стверджувати, що відповідач дотримався процедури звільнення позивача.

З огляду на викладене правильними є висновки суду першої інстанції, що звільнення ОСОБА_4 з займаної посади відбулось незаконно з порушення передбачених КЗпП вимог тому у відповідності до ст.235 КЗпП він підлягає поновленню на роботі.

Оскільки посада заступника головного лікаря з адміністративно-господарської частини Комунального закладу «Гайворонська центральна районна лікарня» скорочена, а відповідач вже запропонував позивачу посаду завідувача господарством Комунального закладу «Гайворонська центральна районна лікарня» і позивач надав письмову згоду, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про поновлення позивача на роботі шляхом надання йому посади завідувача господарством.

Працевлаштування позивача після його звільнення не може бути підставою для відмови в задоволенні позовних вимог про поновлення його на попередній роботі.

Поновивши позивача на роботі суд першої інстанції стягнув на його користь різницю в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, а визначена судом сума не оскаржується.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 374,375,376,381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Комунального закладу «Гайворонська центральна районна лікарня» залишити без задоволення, а рішення Ульяновського районного суду Кіровоградської області від 12 листопада 2018 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду у випадках передбачених ст.389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 15.03.2019.

Головуючий суддя С.І.Мурашко

Судді А.М.Головань

О.Л.Карпенко