КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 361/1608/18 Головуючий у 1 інстанції: Селезньова Т.В.
Провадження № 22-ц/824/7363/2019 Доповідач: Шебуєва В.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 червня 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів:

судді-доповідача Шебуєвої В.А.,

суддів Оніщука М.І., Крижанівської Г.В.,

секретар Майданець К.В.,

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 14 лютого 2019 року в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми,-

в с т а н о в и в:

В березні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення суми. Зазначив, що заочним рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 19.01.2012 р. було стягнуто з ОСОБА_2 на його користь борг за договором позики від 29 жовтня 2007 року у розмірі 111 857,20 грн., три проценти річних за прострочення виконання зобов`язань в сумі 7 798,43 грн., а також судові витрати 1287,68 грн. Відповідач лише частково виконав рішення суду та сплатив: 08.07.2014 р. - 7500 грн., 17.09.2014 р. - 3000 грн., 06.10.2014 р. - 2000 грн., 04.12.2014 р. - 4000 грн., 20.01.2015 р. - 3000 грн., 16.04.2015 р. - 3000 грн., 25.05.2015 р. - 3000 грн., 24.07.2015 р. - 3000 грн., 23.12.2015 р. - 3000 грн., 19.05.2016 р. - 2000 грн., 27.12.2016 р. - 2000 грн. Залишок заборгованості в сумі 85443,31грн. не сплатив. На підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України ОСОБА_1 просив стягнути з ОСОБА_2 . інфляційні втрати у розмірі 130 936,05 грн., і три проценти річних у сумі 19054,34 грн., нараховані за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання.

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 14 лютого 2019 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить частково скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про стягнення з ОСОБА_2 на його користь 62 408,95 грн. інфляційних втрат за період прострочення з 16 березня 2015 року по 16 березня 2018 року, 9 768,78 грн. трьох процентів річних за період з 16 березня 2015 року по 16 березня 2018 року. На думку апелянта, суд першої інстанції безпідставно відмовив у задоволенні позову, пославшись на заявлення вимог зі спливом позовної давності. Порушення ОСОБА_2 зобов`язання є триваючим, нарахування трьох процентів річних та інфляційної складової здійснюється за весь період прострочення. Відповідач заявив про застосування позовної давності, а тому він має право на стягнення трьох процентів річних та інфляційної складової за три остання роки, що передували зверненню до суду, а саме за період з 16 березня 2015 року по 16 березня 2018 року, що за його розрахунком становить 9 768,78 грн. та 62 408,95 грн. відповідно.

В судове засідання сторони та їх представники не з`явилися, повідомлені про місце і час розгляду справи, а тому судова колегія дійшла висновку про можливість слухання справи у їх відсутність.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, заочним рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 19.01.2012р. стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 борг за договором позики від 29.10.2007р. в розмірі 111857,20грн., три відсотка річних за прострочення виконання зобов`язання в сумі 7798,43грн., а також судові витрати 1287,68грн.

ОСОБА_2 із заявою про перегляд вказаного заочного рішення не звертався.

На виконання вказаного заочного рішення Броварським міськрайонним судом Київської області був виданий виконавчий лист, який пред`явлений до виконання до Броварського міськрайонного ВДВС ГТУЮ у Київській області. 27 лютого 2012 року державним виконавцем було відкрито виконавче провадження. Відповідно до довідки Броварського міськрайонного ВДВС ГТУЮ у Київській області станом на 16 березня 2018 року з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 в межах виконавчого провадження стягнуто 12 500 грн.

Заперечуючи проти позову, відповідач заявив про застосування до вимог ОСОБА_1 позовної давності.

З`ясувавши обставини справи, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд першої інстанції дійшов висновку про доведеність позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення з ОСОБА_2 трьох процентів річних та інфляційної складової на підставі ч.2 ст. 625 ЦК України, проте відмовив в задоволенні позову у зв`язку зі спливом позовної давності.

Суд першої інстанції виходив з того, що заочне рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 19.01.2012р. набрало законної сили в 2012 році, з позовом до суду позивач звернувся лише 16 березня 2018 року.

Колегія суддів не може погодитися з рішенням суду першої інстанції.

Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Зобов`язання виникають з підстав, установлених статтею 11 цього Кодексу.

Так, у частині п`ятій статті 11 ЦК України визначено, що у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникнути з рішення суду.

Згідно із частиною другою статті 625 ЦК України в разі порушення грошового зобов`язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Отже, положення зазначеної норми права передбачають, що зобов`язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду.

Таким чином суд дійшов правильного висновку про обґрунтованість позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення з ОСОБА_2 трьох процентів річних та інфляційної складової. При цьому, ОСОБА_2 не оскаржував таке рішення суду.

Статтею 256 ЦК України передбачено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до статті 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно із статтею 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Частиною першою статті 261 ЦК України передбачено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Верховний Суд України у постанові від 26.04.2017 у справі № 3-1522гс16 зробив висновок, що вимоги про стягнення грошових коштів, передбачених статтею 625 ЦК України, не є додатковими вимогами в розумінні статті 266 ЦК України, а тому закінчення перебігу позовної давності за основною вимогою не впливає на обчислення позовної давності за вимогою про стягнення трьох процентів річних та інфляційних витрат. Стягнення трьох процентів річних та інфляційних витрат можливе до моменту фактичного виконання зобов`язання та обмежується останніми трьома роками, які передували подачі позову.

Відтак, ОСОБА_1 має право на стягнення з ОСОБА_2 трьох процентів річних та інфляційної складової за період прострочення з 16 березня 2015 року по 16 березня 2018 року.

Відповідно до розрахунку позивача, який був перевірений судом, розмір трьох процентів річних за період прострочення з 16 березня 2015 року по 16 березня 2018 року становить 9 768,78 грн., розмір інфляційної складової - 62 408,95 грн. ОСОБА_2 не надав доказів на спростування вказаного розрахунку.

Отже, з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню три проценти річних за період прострочення з 16 березня 2015 року по 16 березня 2018 року в сумі 9 768,78 грн., та інфляційна складова за період прострочення з 16 березня 2015 року по 16 березня 2018 року в сумі - 62 408,95 грн.

Рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 14 лютого 2019 року підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1

Відповідно до ст. 141 ЦПК України з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 пропорційно до задоволених вимог підлягає стягненню 721,78 грн. за подання позовної заяви та 1082,67 грн. за подання апеляційної скарги, а всього 1804,45 грн. судового збору.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 14 лютого 2019 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 три проценти річних за період прострочення з 16 березня 2015 року по 16 березня 2018 року в сумі 9 768,78 грн., та інфляційну складову за період прострочення з 16 березня 2015 року по 16 березня 2018 року в сумі 62 408,95 грн., а всього 72 177,73 грн.

В іншій частині вимог ОСОБА_1 відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1804,45 грн. судового збору.

Дані про учасників справи:

ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ,

ОСОБА_2 , місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_2

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню не підлягає.

Повне судове рішення складено 11 червня 2019 року.

Суддя-доповідач Шебуєва В.А.

Судді Оніщук М.І.

Крижанівська Г.В.