ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 червня 2019 року

м. Харків

Справа № 638/11756/17

Провадження № 22-ц/818/2158/19

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Тичкової О.Ю.,

суддів - Коваленко І.П., Овсяннікової А.І.,

за участю секретаря судового засідання Сидорчук М.О.,

сторони справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі - ОСОБА_2 , Гаражне товариство «Дінамовець»,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова, ухвалене 23 січня 2019 року о 12 годині 29 хвилин у складі судді Штих Т.В.,

у с т а н о в и в:

У серпні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом, після уточнення якого у грудні 2017 року (а.с. 50) просив визнати дії гаражного товариства «Дінамовець» (надалі Товариство) щодо виключення його з членів Товариства незаконними, позбавити ОСОБА_2 права членства у Товаристві, визначити право членства позивача у Товаристві з правом користування гаражним боксом НОМЕР_1.

В обґрунтування позову посилався на те, що 03.11.2005 він за власні кошти придбав гараж НОМЕР_1 у Товаристві. Угода здійснювалася шляхом добровільного виходу попереднього власника ОСОБА_3 зі складу членів Товариства і одночасного прийому ОСОБА_1 в Товариство за його заявою із внесенням паю. У другому кварталі 2006 року позивач звернувся до Товариства з заявою про переоформлення гаража НОМЕР_1 на ОСОБА_4 . При цьому членство у Товаристві позивачем ОСОБА_4 не передавалось. У 2012 році ОСОБА_4 без відома позивача написала заяву про вихід зі складу кооперативу і поступилася членством своїй доньці, колишній дружині позивача - ОСОБА_2 . ОСОБА_4 та ОСОБА_2 ніколи не вносили пайовий внесок для членства у Товаристві, не здійснювали обов`язкові поточні сплати. Про порушення права щодо членства у Товаристві позивач дізнався у січні 2016 року, коли звернувся до голови Товариства з метою оплати чергових внесків. ОСОБА_4 та ОСОБА_2 до членів Товариства не приймались, пайовий внесок не робили. Тому діями Товариства щодо позбавлення ОСОБА_5 членства у Товаристві порушені права позивача.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 23 січня 2019 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Позбавлено ОСОБА_2 права членства у Товаристві. Відновлено порушене право ОСОБА_1 щодо членства у Товаристві та право користування гаражним боксом НОМЕР_1 у Товаристві. Стягнуто зі ОСОБА_2 і Товариства на користь ОСОБА_1 судовий збір по 320 гривень з кожного.

Суд першої інстанції виходив з того, що на відміну від ОСОБА_1 , якого було прийнято до членів Товариства і який сплатив пай за членство, ОСОБА_4 до членів Товариства прийнята не була. Тому не отримала права розпоряджатися гаражним боксом НОМЕР_1 і передавати його ОСОБА_2 Гараж вибув із користування ОСОБА_1 поза його волею, тому його права підлягають захисту. При цьому строк позовної давності порушено не було. А незаконності дій Товариства позивачем не доведено.

Не погодившись із рішенням суду, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, у якій посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

В обґрунтування апеляційної скарги, посилається на те, що ОСОБА_1 позбувся членства у Товаристві на користь ОСОБА_4 в тому ж порядку, що й набув його, що підтверджується протоколами засідання членів Товариства. Протоколи засідання, які б підтверджували законність набуття членства у Товаристві самим позивачем, у матеріалах справи відсутні. З 2007 року за користування гаражним боксом НОМЕР_1 сплачували ОСОБА_2 і ОСОБА_4 Остання у свою чергу до участі у справі залучена не була. При цьому суд помилково посилався на дотримання строків позовної давності, оскільки заяву про переоформлення гаражного боксу на ім`я ОСОБА_4 позивач особисто написав у 2006 році, тому не міг не знати про вибуття боксу зі свого користування.

ОСОБА_1 у відзиві проти задоволення апеляційної скарги заперечував. Посилався на те, що дізнатися про порушення своїх прав з 2008 по 2015 роки не міг, оскільки перебував у місцях позбавлення волі. Надані апелянтом протоколи засідання членів Товариства про прийняття до членів Товариства ОСОБА_4, а потім і ОСОБА_2 є неналежними доказами. Питання членства особи у Товаристві вирішується виключно загальними зборами всіх членів Товариства. Правовстановлюючих документів на гаражний бокс ОСОБА_2 не надала.

Згідно ч. 1 ст. 367 Цивільного процесуального кодексу України (надалі ЦПК України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді, пояснення представників сторін у справі, які з`явилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги, відзиву на неї та вимог, заявлених в суді першої інстанції, позовної заяви, вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає задоволенню, а рішення суду - скасуванню з наступних підстав.

Частиною 1 статті 376 ЦПК України передбачено, що підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Як установлено судом і вбачається із матеріалів справи, сторони у справі користувались гаражним боксом НОМЕР_1 в Товаристві за адресою: м. Харків вул. Динамівська, 3.

Зазначене підтверджується копіями заяви ОСОБА_6 про вихід з членів Товариства від 03.11.2005 та заяви ОСОБА_1 про прийняття в члени Товариства від 03.11.2005 (а.с. 16, 17), копіями заяв ОСОБА_1 , ОСОБА_4 про вихід з членів Товариства від 01.05.2006 та від 17.11.2012 відповідно (а.с. 18, 21) і копією заяви ОСОБА_2 про прийняття до членів Товариства від 17.11.2012 (а.с. 22).

Згідно довідки Товариства від 19.01.2007 ОСОБА_4 була членом Товариства та мала гараж НОМЕР_1 ( а.с. 19).

З наданих суду копій квитанцій прибуткових касових ордерів в грудні 2005 та травні 2006 року ОСОБА_1 сплачував Товариству за користування гаражем (а.с. 23). Аналогічні квитанції свідчать про сплату платежів на користь Товариства ОСОБА_4 з 2009 по 2012 роки ( а.с. 39 - 40) та ОСОБА_2 з 2013 по 2015 роки ( а.с. 41-42).

За змістом до ст.ст. 2, 6, 8, 10, 11 Закону України «Про кооперацію» (надалі Закон) від 10 липня 2003 року № 1087-IV (в редакції, що діяла на час виникнення у ОСОБА_1 права на членство в Товаристві) кооператив - юридична особа, утворена фізичними та/або юридичними особами, які добровільно об`єдналися на основі членства для ведення спільної господарської та іншої діяльності з метою задоволення своїх економічних, соціальних та інших потреб на засадах самоврядування.

Відповідно до завдань та характеру діяльності кооперативи поділяються на такі типи: виробничі, обслуговуючі та споживчі. За напрямами діяльності кооперативи можуть бути житлово-будівельними, садово-городніми, гаражними, торговельно-закупівельними, транспортними, освітніми, туристичними, медичними тощо.

Кооператив є юридичною особою, має самостійний баланс,розрахунковий та інші рахунки в установах банків, печатку із своїм найменуванням.

Членами кооперативу можуть бути громадяни України, іноземці та особи без громадянства, юридичні особи України та іноземних держав, що діють через своїх представників, які внесли вступний внесок та пай у розмірах, визначених статутом кооперативу, додержуються вимог статуту і користуються правом ухвального голосу.

Членом кооперативу може бути фізична особа, яка досягла 16-річного віку і виявила бажання брати участь у його діяльності.

Кооператив зобов`язаний вести облік своїх членів та видати кожному з них посвідчення про членство.

Статут кооперативу є правовим документом, що регулює його діяльність.

Вступ до кооперативу здійснюється на підставі письмової заяви. Особа, яка подала заяву про вступ до кооперативу, вносить вступний внесок і пай у порядку та розмірах, визначених його статутом.

Рішення правління чи голови кооперативу про прийняття до кооперативу підлягає затвердженню загальними зборами його членів. Порядок прийняття такого рішення та його затвердження визначається статутом кооперативу.

Згідно пунктів 2,4 -6,7 Загальних положень статуту Товариства, зареєстрованого рішенням Дзержинської районної Ради народних депутатів № 121/10 від 03.08.1993 ( а.с. 79 - 85 , надалі Статут) гаражне товариство «Динамовець» організовано для будівництва та експлуатації гаражних боксів, діє відповідно до закону України « Про кооперацію», « Про підприємства», ЦК України, є юридичною особою. Членами Товариства можуть бути особи, що досягли 18 років, члени Товариства «Динамовець», які мають на праві власності автомобіль зареєстрований в органах ДАІ. Прийняття до членів Товариства здійснюється зборами Товариства, які проводяться один раз на рік, з наступним затвердженням на загальних зборах.

Відповідно до п.19 Розділу IV Статуту член Товариства є власником боксу після прийняття гаражного боксу до експлуатації. Він має право на вихід з членства у Товаристві та може передати свій пай і право користування гаражним боксом чоловіку (жінці), дітям (батькам), онукам. Член Товариства має право розпорядитися гаражем, що належить йому на праві власності, в тому числі шляхом його продажу іншій особі (п. 28 Статуту).

Прийняття та виключення з членів Товариства відноситься до виключної компетенції загальних зборів Товариства ( п. 30 Статуту).

Відповідно до вимог ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Задовольняючи позов ОСОБА_1 суд першої інстанції положень Закону України «Про кооперацію» та Статуту не врахував та безпідставно вважав, що право позивача на членство у Товаристві порушено.

В матеріалах справи відсутні дані про прийняття ОСОБА_1 до членів Товариства в установленому Законом та Статутом Товариства порядку, а саме суду не надано затвердженого списку членів Товариства при його реєстрації, даних про виплату ОСОБА_6 пайового внеску, рішення загальних зборів Товариства про прийняття ОСОБА_1 до членів Товариства.

В порушення вимог ст. 12, 81 ЦПК України позивач також не надав суду докази набуття права власності на гаражний бокс НОМЕР_1 у Товаристві. В матеріалах справи відсутні дані про прийняття його до експлуатації та реєстрацію в БТІ, як окремого об`єкту нерухомості.

Висновок суду про укладення між ОСОБА_6 та ОСОБА_1 угоди про передачу гаражного боксу НОМЕР_1 з одночасним виходом ОСОБА_6 зі складу Товариства та прийняттям ОСОБА_1 до Товариства не відповідає обставинам у справі та вимогам Закону та Статуту.

Посилаючись на пункти 7, 8 Статуту Товариства суд помилково вважав, що існує рішення загальних зборів Товариства про прийняття до членів товариства ОСОБА_6 або ОСОБА_1 та, оскільки гаражний бокс НОМЕР_1 на праві власності ОСОБА_1 не належить, - порушено його право користування спірним майном.

Правильно посилаючись на відсутність рішення загальних зборів Товариства про прийняття ОСОБА_4 та ОСОБА_2 до членів Товариства, суд ухвалив незаконне рішення про виключення ОСОБА_9 зі членів Товариства та дійшов помилкового висновку, що позивачем обраний належний спосіб захисту порушеного права, а саме: поновлення його членства у Товаристві та права користування гаражним боксом.

Відповідно до ч.1 ст. 4 ЦПК право на захист має особа у разі порушенння, не визнання або оспорювання її прав, свобод чи законних інтересів.

З огляду на вищевикладене, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги в частині не доведення позивачем наявності у нього права користування або права власності на гаражний бокс НОМЕР_1 у Товаристві знайшли своє підтвердження у матеріалах справи. Надані апелянтом в додатках до апеляційної скарги копії протоколів засідань членів правління від 15.11.2005, 08.05.2006, 26.11.2012 (а.с. 135 - 137) не є належними доказами прийняття сторін у справі до членів Товариства в розумінні вимог Статуту та Закону.

Тому апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції - скасуванні. У задоволенні позову ОСОБА_1 належить відмовити.

Відповідно до частини 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Враховуючи обґрунтованість апеляційної скарги ОСОБА_2 , зі ОСОБА_1 на її користь належить стягнути 960 гривень судового збору, сплачених при подачі апеляційної скарги а.с. 128а).

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 23 січня 2019 року скасувати.

Ухвалити нову постанову.

У задоволені позову ОСОБА_1 відмовити.

Стягнути зі ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 960 (дев`ятсот шістдесят) гривень судового збору.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 07 червня 2019 року.

Головуючий О.Ю. Тичкова

Судді І.П. Коваленко

А.І. Овсяннікова