КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження Доповідач - Кулікова С.В.
№22-ц/824/8890/2019
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ Справа № 756/13179/18

12 червня 2019 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Кулікової С.В.

суддів - Ігнатченко Н.В.

- Олійника В.І.

при секретарі - Осінчук Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «СЗ Холдинг» на рішення Оболонського районного суду м. Києва від 01 квітня 2019 року, ухваленого під головуванням судді Жука М.В., у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «СЗ Холдинг» про стягнення грошової компенсації за невикористану відпустку та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні,-

в с т а н о в и в:

11 жовтня 2018 року ОСОБА_1 звернувся до Оболонського районного суду м. Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «СЗ Холдинг» про стягнення грошової компенсації за невикористану відпустку та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

На обґрунтування позовних вимог зазначав, що з 01 листопада 2006 року він працював на посаді інженера з електроніки та телекомунікацій в Товаристві з обмеженою відповідальністю «СЗ Холдинг». Згідно з наказом від 18 червня 2018 року № С3-9-У00001-17 його було звільнено з займаної посади за прогул без поважних причин, згідно ч. 4 ст. 40 КЗпП України. При цьому, позивачу при звільненні не нараховані та не були виплачені всі суми, що належали йому, а саме грошова компенсація за всі невикористані ним дні щорічної відпустки.

Посилаючись на те, що відповідачем без законної на те підстави та з порушенням встановленого порядку не були нараховані та невиплачені всі суми, що належали при звільненні, позивач просив стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «СЗ Холдинг» на його користь не нараховану та не виплачену йому при звільненні грошову компенсацію за всі не використані ним дні щорічної відпустки за період роботи на підприємстві з 01 листопада 2006 року по 18 червня 2018 року; стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «СЗ Холдинг» на його користь середній заробіток за весь час затримки виплати належних йому сум при звільненні з 19 червня 2018 року по день ухвалення рішення.

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 01 квітня 2019 року позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «СЗ Холдинг» про стягнення грошової компенсації за невикористану відпустку та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні задоволено частково.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «СЗ Холдинг» на користь ОСОБА_1 36 800,00 грн. компенсації за невикористану відпустку без урахування податків та інших обов`язкових платежів, що стягуються з доходів громадян.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «СЗ Холдинг» в дохід держави 768,40 грн. судового збору.

В решті вимог позову відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, представник Товариства з обмеженою відповідальністю «СЗ Холдинг» подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення Оболонського районного суду м. Києва від 01 квітня 2019 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

Апеляційну скаргу обґрунтовував тим, що рішення суду ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права. Зазначав, що судом першої інстанції при визначенні суми компенсації за невикористану відпустку, що підлягає стягненню з відповідача, було невірно проведено розрахунок такої суми. Так, судом першої інстанції для розрахунку суми компенсації за невикористані відпустки були помилково застосовано п. 8 Постанови КМУ № 100, тоді як розрахунок компенсації слід було здійснювати відповідно до п. 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100, а саме розраховувати компенсацію виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки.

Також вказував на те, що судом також враховано в оплату святкові та неробочі дні, які припадають на період відпустки, тоді як відповідно до п. 7 Постанови КМУ № 100, святкові та неробочі дні, які припадають на період відпустки, у розрахунок тривалості відпустки не включаються і не оплачуються.

Крім того, звертав увагу суду апеляційної інстанції на те, що 04 травня 2018 року відповідачем було видано позивачу кошти у розмірі 8 322,76 грн., та оплачено авіаквиток - поїздку до Мюнхену в сумі 5 486,00 грн. При цьому, документів, які підтверджують вказану поїздку, позивачем надано відповідачу не було, що виключає можливість віднесення даної поїздки до статусу «службової», а тому з урахуванням вимог Податкового кодексу України, відповідач має право утримати з позивача суму коштів, виданих для поїздки до Мюнхену, вартість квитків та 18% штрафу.

07 червня 2019 року до Київського апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому представник позивача адвокат Босий Ю.М. просив апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «СЗ Холдинг» залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, посилаючись на те, що апеляційна скарга є необґрунтованою, а рішення суду ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права. Крім того, у відзиві представник позивача просив стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 7 000 грн.

В судовому засіданні представник відповідача Товариства з обмеженої відповідальністю «СЗ Холдинг» - Щербак Н.А. повністю підтримала доводи апеляційної скарги та просила її задовольнити.

Представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Босий Ю.М. проти доводів апеляційної скарги заперечував, просив рішення суду першої інстанції залишити без змін, як законне та обгрунтоване.

Заслухавши доповідь судді Кулікової С.В., пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено, що з 01.11.2006 року по 18.06.2018 року ОСОБА_1 перебував у трудових відносинах із Товариством з обмеженою відповідальністю «СЗ Холдинг», працював на посаді інженера з електроніки та телекомунікацій.

Згідно наказу ТОВ «СЗ Холдинг» № С3-9У00001-17 від 18.06.2018 року про припинення трудового договору, ОСОБА_1 був звільнений з посади 18.06.2018 року за п. 4 ст. 40 КЗпП України за прогул без поважних причин. З вказаним наказом ознайомився 25.06.2018 року.

Згідно витягу із книги обліку руху трудових книжок і вкладишів до них ТОВ «СЗ Холдинг», ОСОБА_1 одержав трудову книжку ІНФОРМАЦІЯ_1 .

З особової справи ОСОБА_1 та копій наказів ТОВ «СЗ Холдинг» за період роботи позивачу на підставі його заяв надавалось 233 дні щорічних відпусток.

На час звільнення у ОСОБА_1 не використано 46 днів відпустки за період роботи у ТОВ «СЗ Холдинг».

При звільненні ОСОБА_1 з роботи йому не виплачувалась компенсація за невикористані дні відпустки, що не заперечувалося сторонами.

Задовольняючи частково позовні вимоги, стягуючи з відповідача на користь позивача 36 000,00 грн. компенсації за невикористану відпустку без урахування податків та інших обов`язкових платежів, що стягуються з доходів громадян, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач звільняючи позивача в порушення вимог ч. 1 ст. 116 КЗпП України не виплатив йому компенсацію за невикористані дні відпустки, тому позовні вимоги про стягнення компенсації за 46 днів невикористаної відпустки є обґрунтованими.

Проте з такими висновками суду першої інстанції колегія суддів повністю погодитися не може, з огляду на таке.

Відповідно до вимог статті 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України.

Відповідно до ч. 1 ст. 83 КЗпП України та частиною 1 ст. 24 Закону України «Про відпустки» у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки.

Положеннями статей 4,6 Закону України «Про відпустки» визначено, що щорічна відпустка складається з основної відпустки, додаткової відпустки за роботу із шкідливими та важкими умовами праці; додаткової відпустки за особливий характер праці; інші додаткові відпустки, передбачені законодавством.

Щорічна основна відпустка надається працівникам тривалістю не менш як 24 календарних дні за відпрацьований робочий рік, який відлічується з дня укладення трудового договору (ч. 1 ст. 6 Закону України «Про відпустки»).

Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Статтею 238 КЗпП України при розгляді трудових спорів у питаннях про грошові вимоги, крім вимог про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи (стаття 235), орган, який розглядає спір, має право винести рішення про виплату працівникові належних сум без обмеження будь-яким строком.

У пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» № 13 від 24.12.1999 роз`яснено, що якщо працівник з незалежних від нього причин (не з його вини) не використав щорічну відпустку і за роки, що передували звільненню, суд на підставі ст.238 КЗпП має право стягнути грошову компенсацію за всі дні невикористаної відпустки. Не виключається можливість такого ж вирішення цього питання і при частковій компенсації невикористаної відпустки працівникові, який продовжує роботу. При цьому слід мати на увазі, що тривалість визначеної в робочих днях щорічної відпустки(основної й додаткової), яка не була використана працівником за попередні роки, зберігається такою, якою вона була до набрання чинності Законом «Про відпустки» (до 1 січня 1997 р.). Розмір грошової компенсації за невикористану відпустку за попередні роки визначається виходячи із середнього заробітку, який працівник має на час її проведення.

Дійшовши вірного висновку про обґрунтованість заявлених позовних вимог щодо стягнення компенсації за невикористані 46 днів щорічної відпустки, суд першої інстанції не врахував, що розрахунок належної до стягнення суми повинен здійснюватися у відповідності до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 08 лютого 1995 року, що призвело до обрахунку і стягнення на користь позивача неправильної суми компенсації за невикористану відпустку, а тому доводи апеляційної скарги про неправильність здійсненого судом розрахунку компенсації за невикористану відпустку, є обгрунтованими, з огляду на таке.

Так, відповідно до п. 2 розділу ІІ Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 08 лютого 1995 року, обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв`язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки.

При обчисленні середньої заробітної плати для оплати за час щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв`язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або компенсації за невикористані відпустки, крім

зазначених вище виплат, до фактичного заробітку включаються виплати за час, протягом якого працівнику зберігається середній заробіток (за час попередньої щорічної відпустки, виконання державних і громадських обов`язків, службового відрядження тощо), та допомога у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю (абзац 4 п. 3 Порядку).

Пунктом 7 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 08 лютого 1995 року визначено, що нарахування виплат за час щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв`язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або компенсації за невикористані відпустки, тривалість яких розраховується в календарних днях провадиться шляхом ділення сумарного заробітку за останні перед наданням відпустки 12 місяців або за менший фактично відпрацьований період на відповідну кількість календарних днів року чи меншого відпрацьованого періоду (за винятком святкових і неробочих днів, встановлених законодавством). Одержаний результат перемножується на число календарних днів відпустки. Святкові та неробочі дні (стаття 73 Кодексу законів про працю України), які припадають на період відпустки, у розрахунок тривалості відпустки не включаються і не оплачуються.

Як встановлено судом, відповідачем Товариством з обмеженою відповідальністю «СЗ Холдинг» не було виплачено позивачу ОСОБА_1 компенсацію за невикористані 46 днів відпустки при звільненні.

З наданого відповідачем розрахунку компенсації за невикористану відпустку вбачається, що за останні 12 календарних місяців позивачу було нараховано заробітну плату у розмірі 193 900,39 грн., кількість календарних днів у вказаному періоді становить 351 (за винятком святкових і неробочих днів, встановлених законодавством).

Таким чином, враховуючи визначений порядок розрахунку компенсації за невикористану відпустку, виходячи з доходу позивача за останні 12 місяців роботи, що передували виплаті компенсації, кількості календарних днів у вказаному періоді, та кількості днів невикористаної відпустки, колегія суддів приходить до висновку, що з Товариства з обмеженою відповідальністю «СЗ Холдинг» на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню 25 411,32 грн. (193 900,39: 351= 552,42 грн.; 552,42 * 46 = 25 411,32 грн.) компенсації за невикористану відпустку. Сума компенсації за невикористану відпустку визначена без утримання податків, зборів та обов`язкових платежів.

Разом з тим, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно врахувавши, що ОСОБА_1 був звільнений з 18.06.2018 року за прогул, в день звільнення на робочому місці був відсутній, з наказом про звільнення ознайомився 25.06.2019 року, трудову книжку отримав 26.06.2019 року, 01.07.2018 року був прийнятий на роботу до іншого товариства, вимог до відповідача про проведення з ним розрахунку до працевлаштування не пред`являв, до суду з позовом звернувся 12.10.2018 року, вимоги позивача в частині стягнення компенсації за невикористану відпустку задоволено частково, дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для визначення розміру відшкодування за час затримки розрахунку при звільненні.

Доводи апеляційної скарги про те, що 04 травня 2018 року відповідачем було видано позивачу кошти у розмірі 8 322,76 грн., та оплачено авіаквиток - поїздку до Мюнхену в сумі 5 486,00 грн., тоді як, документів, які підтверджують вказану поїздку, позивачем надано відповідачу не було, що виключає можливість віднесення даної поїздки до статусу «службової», а тому з урахуванням вимог Податкового кодексу України, відповідач має право утримати з позивача суму коштів, виданих для поїздки до Мюнхену, вартість квитків та 18% штрафу, колегія суддів відхиляє, оскільки вони не спростовують висновків суду першої інстанції про наявність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача компенсацію за невикористану відпустку, яка не була виплачена йому при звільненні, та не мають правового значення для вирішення спору про стягнення компенсації за невикористану відпустку, яка не була отримана відповідачем при звільненні, по суті.

Згідно ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю та ухвалення нового рішення є:1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «СЗ Холдинг» є частково обґрунтованими, тому її слід задовольнити частково, рішення Оболонського районного суду м. Києва в частині визначення розміру компенсації за невикористану відпустку, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача змінити, зменшивши розмір компенсації за невикористану відпустку, що підлягає стягненню з Товариства з обмеженою відповідальністю «СЗ Холдинг» на користь ОСОБА_1 з 36 800,00 грн. до 25 411,32 грн. В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Відповідно до статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно із ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача.

Частиною 2 статті 137 ЦПК України встановлено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Згідно із частиною третьою вказаної статті ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність») або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору (статті 12, 46, 56 ЦПК України). Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені.

Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Таким чином, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження тощо), розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Зазначені критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (Рішення ЄСПЛ у справі «East/West Alliance Limited» проти України», «Заїченко проти України»).

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача адвокат Босий Ю.М. просив стягнути з відповідача на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 7 000 грн. На підтвердження понесення позивачем витрат на професійну правничу допомогу, суду було надано розрахунок витрат на професійну правничу допомогу, копію прибуткового касового ордеру, копію акту приймання-передачі послуг.

З матеріалів справи вбачається, що 11 жовтня 2018 року між адвокатом Босим Ю.М. та ОСОБА_1 було укладено договір № 10 про надання правової допомоги, відповідно до якого адвокат надає необхідну юридичну допомогу, відповідно до вимог чинного законодавства України, а також чинних міжнародних договорів, згода на обов`язковість надана Верховною Радою України. Вказаним договором передбачено, що ОСОБА_1 зобов`язаний здійснити виплату гонорару адвокату, відповідно до умов договору. Гонорар адвоката за договором складає 7 000 грн.

З розрахунку витрат, які поніс позивач у зв`язку з розглядом справи вбачається, що вартість складання позовної заяви становить 1500 грн., вартість складання відзиву на апеляційну скаргу - 1500 грн., представлення інтересів позивача в судових засіданнях за позовом - 4000 грн. Загальна сума витрат на професійну правничу допомогу становить 7000 грн.

Згідно копії прибуткового касового ордеру № 4 від 04 червня 2019 року, ОСОБА_1 сплатив 7000 грн. на підставі договору про надання правової допомоги від 11.10.2018 року.

З акту приймання-передачі послуг за договором від 11.10.2018 року № 10 про надання правової допомоги від 04 червня 2019 року вбачається, що сторони уклали цей акт про наступне: адвокат надав обумовлені в договорі від 11.10.2018 року № 10 про надання правової допомоги, послуги з необхідної правової допомоги клієнту, а саме: складання позовної заяви про нарахування та виплату всіх сум, що належать клієнту при його звільненні, а також нарахування та виплату заробітної плати за час затримки виплати належних сум при звільненні; складання відзиву на апеляційну скаргу; представлення інтересів клієнта в судових засіданнях. Загальна вартість наданої згідно акту послуги складає 7000 грн.

Враховуючи вищезазначене, виходячи з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, доведеності та обґрунтованості, вважає, що з відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «СЗ Холдинг» на користь ОСОБА_1 підлягають стягненню понесені витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 7000,00 грн.

Керуючись ст.ст. 137,141, 367, 368, 374, 376, 381- 384 ЦПК України, суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «СЗ Холдинг» задовольнити частково.

Рішення Оболонського районного суду м. Києва від 01 квітня 2019 року в частині стягнення компенсації за невикористану відпусткузмінити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «СЗ Холдинг» ( , м. Київ, проспект Героїв Сталінграда, 12-ж) на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) компенсацію за невикористану відпустку у розмірі 25 411,32 грн., розмір якої визначено без утримання податків, зборів та обов`язкових платежів.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «СЗ Холдинг» ( , м. Київ, проспект Героїв Сталінграда, 12-ж) на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 7000,00 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженау касаційному порядку до Верховного Судупротягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини постанови, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 13 червня 2019 року

Головуючий: Судді: