Справа № 370/2423/18 Головуючий в суді І інстанції Тандир О.В.
Провадження № 22ц-824/5977/19 Доповідач в суді ІІ інстанції Мельник Я.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(у порядку письмового провадження)

13 червня 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: судді-доповідача Мельника Я.С., суддів Іванової І.В. та Матвієнко Ю.О.,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Макарівського районного суду Київської області від 22 грудня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення безпідставно набутих коштів, моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом, в якому вказала, що 22 березня 2016 року вона перерахувала 1000 грн. на банківську картку відповідачки у якості оплати за взуття з інтернет-магазину «Мода Топ», однак замовлення їй не надійшло. 21 травня 2018 року вона направила відповідачці вимогу про повернення цих коштів, проте вказана вимога залишена без задоволення. З даного приводу вона зверталася до правоохоронних органів, однак це не дало результату. Вважає, що такими діями відповідачки їй було завдано і моральної шкоди, яка полягає у необхідності відновлення своїх порушених прав, оскільки постійно знаходиться у напруженому стані, пригнічена, змінився ритм її життя.

Враховуючи викладене, посилаючись на ст.ст. 1212, 625, 23 ЦК України просила суд стягнути з відповідачки 1000 грн. безпідставно набутих коштів, 15 000 грн., моральної шкоди, 2466,80 грн., витрат по сплаті судового збору та 4550 грн., витрат на оплату послуг адвоката.

Рішенням Макарівського районного суду Київської області від 22 грудня 2018 року позов задоволено частково, стягнуто з відповідачки на користь позивачки 1000 грн. безпідставно набутих коштів, 704, 80 грн. судових витрат, а у задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із цим рішенням, ОСОБА_1 через свого представника подала апеляційну скаргу, в якій просить його у частині вирішення питання про стягнення розміру витрат на правову допомогу скасувати та ухвалити у цій частині нове рішення про задоволення цих вимог, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, крім того зазначає, що суд першої інстанції безпідставно зменшив суду витрат на правничу допомогу, оскільки такого клопотання іншої сторони не було і ці витрати були узгоджені між позивачкою і представником відповідно до договору про надання правової допомоги.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи та вивчивши доводи і вимоги апеляційної скарги, вважає необхідним її задовольнити з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

За таких обставин, апеляційний розгляд справи здійснюється у порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч. 13 ст. 7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи і у такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Рішення суду першої інстанції відповідачкою ОСОБА_2 не оскаржувалося, апелянт ОСОБА_1 оскаржує його лише в частині вирішення питання про судові витрати на правову допомогу, тому апеляційний суд переглядає справу лише у межах доводів та вимог апеляційної скарги, відповідно до ст. 367 ЦПК України.

Ухвалюючи рішення у частині стягнення судових витрат, суд послався на те, що заявлена позивачкою сума витрат на правову допомогу у розмірі 4550, 00 грн. значно перевищує принцип співмірності оплати послуг адвоката зі складністю справи, та з врахуванням часткового задоволення позову з відповідачки підлягає стягненню лише 1500, 00 грн. витрат на правову допомогу.

Однак, колегія суддів не може повністю погодитися з такими висновками суду першої, виходячи з наступного.

Відповідно до попереднього розрахунку судових витрат, які позивачка понесла та планувала понести складав 9754, 00 грн. (а.с.34).

У матеріалах справи наявні договір про надання правничої (адвокатської) допомоги від 02 квітня 2018 року, укладений між позивачкою ОСОБА_1 та адвокатом Сапроновим О.В., звіт про надані послуг від 13 серпня 2018 року, акт прийому-передачі послуг від 31 серпня 2018 року з переліком тих послуг, які були фактично виконані адвокатом (а.с.35-36, 39-42).

Відповідно до положень частини першої, пунктів 1, 4 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до ст. 137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що вказано у статті 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах», стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі, що не було враховано судом першої інстанції.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат суд має з`ясувати склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів).

Таким чином, суд першої інстанції на вищезазначене уваги не звернув, з урахуванням обставин і складності справи не надав оцінку поданим позивачкою доказам на підтвердження понесених нею судових витрат, внаслідок чого дійшов передчасного висновку про часткове відшкодування позивачці понесених нею витрат на професійну правничу допомогу, пославшись на принцип співмірності з заявленими позовними вимогами, при цьому не врахував, що іншою стороною клопотання про зменшення суми відшкодування цих витрат не заявлялося і відповідачка не доводила факту їх не співмірності із позовними вимогами.

Крім того, місцевий суд, зазначивши у мотивувальній частині рішення необхідність стягнення з відповідачки на користь позивачки 1500,00 грн. витрат на правову допомогу, однак у резолютивній частині рішення про стягнення цих коштів не йдеться.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги заслуговують на увагу, рішення суду першої інстанції у частині вирішення питання про стягнення судових витрат на правову допомогу підлягає скасуванню з ухваленням у цій частині нового рішення про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 4550, 00 грн. витрат на правову допомогу.

Керуючись ст. ст. 259, 369, 374, 376 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити. Рішення Макарівського районного суду Київської області від 22 грудня 2018 року у частині вирішення питання про стягнення судових витрат на правову допомогу - скасувати та ухвалити у цій частині нове рішення про стягнення з ОСОБА_2 (ІПН - НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 (ІПН - НОМЕР_2 ) 4550 (чотири тисячі п`ятсот п`ятдесят) грн. 00 коп. витрат на правову допомогу.

У іншій частині рішення залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий: Судді: