РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 червня 2019 року

м. Рівне

Справа № 569/16153/18

Провадження № 22-ц/4815/630/19

Головуючий суддя в суді 1 інстанції: Смолій Л.Д.

Рішення ухвалене в м. Рівне

Дата ухвалення повного тексту рішення не зазначена

Рівненський апеляційний суд:

в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий суддя: Боймиструк С.В.,

судді: Гордійчук С.О., Хилевич С.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 01 березня 2019 року в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини та дружини до досягнення дитиною шестирічного віку, -

В С Т А Н О В И В :

В серпні 2018 року ОСОБА_1 звернулась до Рівненського міського суду Рівненської області з позовом до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та дружини з якою проживає дитина до досягнення нею шестирічного віку.

В обґрунтування позову, вказує що перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачем, від якого мають сина ОСОБА_4 , який проживає разом з позивачкою та перебуває на її повному утриманні. Сторони спільно не проживають з 2017 року, відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання дитини, будь-якої участі у додаткових витратах не приймає. Зазначає, що дитина має фізичні вади з народження, а тому вона має право на утримання від чоловіка, батька дитини, до досягнення дитиною шестирічного віку. У зв`язку з тим, що між ними не досягнуто домовленості про спосіб участі батька в утриманні її та дитини просить стягнути на її користь на утримання сина ОСОБА_3 аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 2000 грн щомісячно та на її утримання в розмірі 1500 грн щомісячно до досягнення дитиною шестирічного віку.

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 01 березня 2019 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини та дружини до досягнення дитиною шестирічного віку задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1200 грн щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, який підлягає індексації відповідно до закону, починаючи з 31 серпня 2018 року до повноліття дитини.

В задоволенні позову в частині стягнення аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною шестирічного віку відмовлено. Вирішено питання про судові витрати.

У поданій на вказане рішення апеляційній скарзі ОСОБА_1 вважає його незаконним та необґрунтованим.

Вказує, що судом першої інстанції не було взято до уваги реальній стан здоров`я дитини. Зазначає, що до матеріалів справи було надано докази, які свідчать про серйозні проблеми зі здоров`ям дитини, які є обов`язковими до врахування при визначення розміру стягуваних аліментів.

Також, звертає увагу на те, що відповідач не надав суду жодного підтверджуючого документу про стійкий розлад здоров`я, що позбавляє його можливості отримувати дохід. Не надав належних та допустимих доказів намагання працевлаштуватись, чи існування будь-яких інших перешкод для реалізації права на працю, а відтак, не бажання вступити в офіційні трудові правовідносини на території України не може бути підставою для обмеження прав дитини на належне утримання.

Крім того, зазначає, що суд першої інстанції повністю залишив поза увагою, визнання факту відповідача, про те, що він періодично працює на території Республіки Польща. Отримання доходу, свідчить про можливість платника аліментів виконувати обов`язок по утриманню дитини в повному обсязі.

Вказує, що відповідачем не надано суду належних та допустимих доказів того, що на його утриманні перебуває непрацездатна мати та доказів того, що вона потребує матеріальної допомоги і цей факт перебування на утриманні відповідача будь яких інших осіб є недоведеним.

До апеляційної скарги подані нові докази, а саме консультативні висновки спеціаліста №6356 та №6394 видані КП "РОДЛ", зазначені висновки не могли бути подані до суду першої інстанції, оскільки отримані нею в результаті проходження лікування лише 15.03.2019 року, після винесення оспорюваного рішення суду.

Покликаючись на викладені обставини, просить оскаржуване рішення в частині стягнення аліментів на утримання сина змінити, збільшити розмір аліментів, які стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання сина ОСОБА_3 з 1200 грн. до 2000 грн, щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, який підлягає індексації відповідно до закону, починаючи з 31 серпня 2018 року до повноліття дитини.

14 травня 2019 року ОСОБА_1 подано заяву про долучення доказів до матеріалів справи. У поданій заяві зазначає, що після ухвалення рішення ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 встановлено інвалідність. На час розгляду справи в суді першої інстанції предметом дослідження були медичні документи про фактичний стан здоров`я дитини. Проте, корінець медичного висновку №40 та індивідуальна програма реабілітації дитини інваліда №40, що підтверджують інвалідність нею долучено не було, оскільки на час розгляду справи інвалідність не була встановлена, про що свідчить дата видачі відповідних документів.

Відзив на апеляційну скаргу у встановлений судом апеляційної інстанції строк не надходив.

Згідно з ч.13 ст.7, ч.1 ст.274, ч.1 ст. 368, ч.1 ст.369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи, дана справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду у порядку письмового та спрощеного позовного провадження, як малозначна справа.

Рішення суду першої інстанції в частині відмови в позові про стягнення аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною шестирічного віку не оскаржене, а тому, відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України та роз`яснень п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 12 від 24 жовтня 2008 року "Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку" апеляційним судом не перевіряється.

За результатами апеляційного розгляду колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Задовольняючи позов в частині стягнення аліментів на утримання сина ОСОБА_3 , судом першої інстанції було враховано, що відповідач проживає окремо, домовленості між батьками про спосіб участі в утриманні дитини відсутня, інших утриманців немає, дитина має незадовільний стан здоров`я та дійшов висновку, що з відповідача на користь позивача необхідно стягнути аліменти на утримання їх малолітньої дитини в розмірі 1200 грн щомісячно.

З такими висновками суду першої інстанції погоджується колегія судів апеляційної інстанції виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, сторони у справі перебувають у шлюбі, зареєстрованому 21 листопада 2015 року, що слідує із свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 (а.с.9).

Згідно свідоцтва про народження серія НОМЕР_2 від 07 червня 2017 року, сторони є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.10).

Як слідує з довідки про склад сім"ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб від 22 червня 2018 року, що видана Управлінням забезпечення надання адміністративних послуг Регіональним центром надання адміністративних послуг, дитина ОСОБА_3 зареєстрована за місцем проживання матері ОСОБА_1 в АДРЕСА_1 (а.с.4)

Відповідно до ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, яка згідно Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" є обов`язковою для застосування національними судами, рішення суду повинне бути не тільки законним та обґрунтованим, але й справедливим.

Згідно зі ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно до ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Відповідно до ч.2 ст.182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

У відповідності до Закону України "Про Державний бюджет України на 2019 рік" розмір прожиткового мінімуму для дитини віком до 6 років у 2019 році становить з січня по 30 червня - 1626,00 грн., з 01 липня по 30 листопада 1699 грн., з 01 грудня 1779,00 грн.

За змістом положень ст.ст. 1, 2 Закону України «Про прожитковий мінімум», ст.ст. 1, 6 Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» (норми матеріального права в редакції, чинній на час пред`явлення позову), прожитковий мінімум є базовим соціальним стандартом, який визначає рівень інших соціальних стандартів і соціальних гарантій, зокрема, у сфері доходів населення.

При визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я дитини та доходить висновку, що він є незадовільним, оскільки дитині встановлено інвалідність, що може бути підставою для стягнення додаткових витрат на її належний догляд та лікування. Стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, який є працездатним та отримує дохід від тимчасових заробітків за кордоном.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правильно не взято до уваги покликання відповідача про перебування на його утриманні непрацездатної матері, оскільки суду не було надано належних та допустимих доказів з цього приводу.

Суд першої інстанції, правильно, виходив із засад справедливості та захисту прав неповнолітньої дитини та визначив необхідним та достатнім розмір аліментів, що мають бути присуджені з відповідача на користь позивача, в розмірі 1200 грн., але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, який підлягає індексації відповідно до закону, до досягнення дитиною повноліття.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції не було взято до уваги реальній стан здоров`я дитини та докази, які свідчать про серйозні проблеми зі здоров`я дитини, які є обов`язковими до врахування при визначення розміру стягуваних аліментів не заслуговують на увагу, оскільки судом першої інстанції була надана належна оцінка наявним в матеріалах справи доказам та зроблено відповідні висновки.

Також, колегія суддів вважає, що за необхідне зазначити, що такі доводи апелянта про погіршення стану здоров`я дитини можуть бути підставою, в разі необхідності, для звернення до суду з позовом про стягнення додаткових витрат, як передбачено ст. 185 Сімейного кодексу України.

Інші доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами норм матеріального та порушення норм процесуального права, а зводяться лише до переоцінки доказів.

Відповідно доп.1ч.1 ст.374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, суд першої інстанції дотримавшись норм матеріального та процесуального права, повно і всебічно з`ясувавши всі дійсні обставини спору сторін, вирішив дану справу згідно із законом і підстав для скасування ухваленого у справі судового рішення та задоволення поданої апеляційної скарги, виходячи з меж її доводів, апеляційний суд не вбачає,

Керуючись ст.ст. 367, п.1 ч.1 ст. 374, 375, 381, 382, 384, п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 01 березня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Повний текст постанови складений 06 червня 2019 року.

Головуючий: С.В. Боймиструк

Судді: С.О. Гордійчук

С.В. Хилевич