У Х В А Л А

про розгляд заяви про забезпечення позову

12.06.2019 року місто Ужгород

Суддя Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області Бенца К.К., при секретарі Вереш А.В., розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми боргу, -

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до Ужгородського міськрайонного суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення суми боргу в розмірі 150 000 грн. основного боргу, 1208,00 грн. - три процента річних; 3627,82 грн. - інфляційні втрати та судові витрати в сумі 1932,55 грн.

При цьому, разом із позовною заявою позивачем подано заяву про забезпечення позову шляхом встановлення тимчасового обмеження ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документа, шляхом заборони перетинати державний кордон України до ухвалення рішення по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми боргу.

В обгрунтування заяви вказує на те, що відповідач навмисно не здійснює виконання зобов`язань за договором позики щодо погашення суми боргу, ухиляється від виконання зобов`язань, уникає зустрічей, ховається, вчиняє дії щодо переїзду за межі України, що зробить неможливим виконання рішення суду . Вважає, що спонукати відповідача до добровільного виконання взятого на себе грошового зобов`язання , в т.ч. і до ухвалення судового рішення може лише обмеження його у виїзді за межі України.

З посиланням на викладене , норми ст. ст. 149-152 ЦПК України просить задоволити заяву про забезпечення позову.

У відповідності до ч.3 ст.153 ЦПК України суд, розглядаючи заяву про забезпечення позову, може викликати особу, яка подала заяву про забезпечення позову, для надання пояснень або додаткових доказів, що підтверджують необхідність забезпечення позову, або для зясування питань, повязаних із зустрічним забезпеченням.

Суддя вважає за можливе вирішити питання щодо забезпечення позову за заявою позивача за наявними матеріалами, долученими до заяви, без виклику особи, яка подала заяву про забезпечення позову.

Вивчивши доводи поданої заяви про забезпечення позову, перевіривши матеріали справи, суд вважає, що заява не підлягає до задоволення з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що між сторонами виник спір з приводу не повернення відповідачем отриманої суми коштів в позику , відносини між сторонами виникли на підставі розписки від 20.11.2018 р. укладеної між ОСОБА_1 та ОСОБА_2

Звернення з позовом до суду за захистом порушених прав, інтересів фізичних осіб та юридичних осіб, а також свобод фізичних осіб є одним із способів судового захисту.

Інститут забезпечення позову при цьому, дає можливість суду до ухвалення рішення по суті вжити заходів щодо забезпечення заявленого позову у певних визначених випадках, враховуючи чітко визначені підстави.

Надаючи правову оцінку обґрунтованості заявленого клопотання, суд зазначає, що інститут забезпечення позову регламентовано статтями 149 -151 ЦПК України, які встановлюють підстави для вжиття заходів забезпечення позову, а також способи забезпечення позову в цивільному процесі. Наявність такого інституту є однією з гарантій виконання рішення суду і спрямована на дотримання норми щодо обовязковості до виконання судових рішень, встановленої нормами Конституції України.

Забезпечення позову - це вжиття судом, у провадженні якого перебуває справа, до вирішення справи визначених законом заходів щодо створення можливості реального виконання у майбутньому рішення суду. Це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду у випадку задоволення позовних вимог.

Метою забезпечення позову, є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

При цьому, забезпечення позову покликане, не порушуючи принципів змагальності і процесуальної рівноправності сторін, здійснити судом вжиття негайних заходів, які направлені на недопущення утруднення чи неможливості виконання судового акту, а також перешкодити спричиненню значної шкоди заявнику.

Відповідно до ст.149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до предявлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

За загальним правилом, заявник зобов`язаний довести наявність підстав для забезпечення позову,надавши відповідні докази.

Відповідно до ч.ч. 2,3 ст.150 ЦПК України, суд може застосувати кілька видів забезпечення позову. Заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Співмірність, зокрема, полягає в тому,щоб засіб забезпечення відповідав предмету позову.

Згідно ч.6 ст.153 ЦПК України, про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу.

У вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Згідно з п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову»№9 від 22.12.2006 року, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахування доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову,суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Приписами ч. 1ст. 150 ЦПК України встановлено перелік видів забезпечення позову, які може застосувати суд.

Водночас, позивач просить суд , забезпечити позов шляхом встановлення тимчасового обмеження ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документа, шляхом заборони перетинати державний кордон України до ухвалення рішення по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми боргу.

Разом з тим слід зазначити, що порядок вирішення судом питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України передбачено приписами ст. 441 ЦПК України, у відповідності з якою суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням на строк до повного виконання такого судового рішення.

При цьому, ЦПК України не має правової норми, яка б надавала суду повноваження застосувати в порядку, передбаченому статтями 151-153 цього Кодексу, тимчасове обмеження відповідача у виїзді за межі України у зв`язку з розглядом у суді цивільної справи.

Враховуючи викладене, зважаючи на норми чинного законодавства, суд приходить до висновку, що забезпечення позову у спосіб, який просить позивач не передбачено нормами ЦПК України.

Відповідно до п. 7 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" заява про забезпечен -ня позову у спорах, що виникають із кредитних правовідносин, шляхом заборони виїзду відповідача за межі України не може бути задоволена, оскільки згідно з ч. 1 ст. 151 ЦПК України суд вживає лише ті заходи забезпечення позову, які передбачені цим Кодексом. Заборона виїзду відповідача за межі України не може належати і до інших видів забезпечення позову.

Приймаючи до уваги наведені норми процесуального законодавства, суд приходить до висновку, що встановлення тимчасового обмеження ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документа, шляхом заборони перетинати державний кордон України до ухвалення рішення по цивільній справі як вид забезпечення позову не може бути застосовано до відповідача, оскільки він не є боржником за рішенням суду, а тому у задоволені заяви слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 149-153, 260-261 ЦПК України, суд,-

постановив:

У задоволені заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми боргу відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Закарпатського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня проголошення ухвали.

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Відповідно до ст.355 ЦПК України апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом пятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Увідповідностідоп.п.15.5)п.п.15п.1 РозділуХШ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду К.К. Бенца