Єдиний унікальний номер: 448/215/19
Провадження № 2/448/379/19
Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

10.06.2019 року Мостиський районний суд Львівської області в складі:

головуючого судді Кічака Ю.В.,

при секретарі судового засідання Тхір О.Т.,

з участю позивачки ОСОБА_1 ,

відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Мостиська цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів,

В С Т А Н О В И В:

Позивачка ОСОБА_1 звернулась до суду із зазначеним позовом, покликаючись на те, що перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі та рішенням Мостиського районного суду Львівської області від 11.03.2013 року по справі №448/246/13-ц ухвалено стягувати з відповідача ОСОБА_2 на її користь аліменти на утримання їх дитини сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі по 500 грн. щомісячно, починаючи з 19.02.2013р. і до досягнення дитиною повноліття.

Зазначає, що з часу ухвалення судом зазначеного судового рішення змінився майновий стан відповідача, погіршилося її (позивачки) майнове становище, суттєво збільшились витрати на утримання сина, який 10.12.2018р. отримав інвалідність, зросли ціни та відповідно змінилася вартість життя, змінився прожитковий мінімум на дитину відповідного віку.

З огляду на наведене, з урахуванням матеріального становища платника аліментів, просила суд постановити рішення, яким збільшити розмір аліментів, що стягуються з відповідача ОСОБА_2 в її користь на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на підставі рішення Мостиського районного суду Львівської області від 11.03.2013р. з 500 грн. на 1/4 частину від заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з дня пред`явлення позову до суду до досягнення дитиною повноліття.

Ухвалою від 23.04.2019р. відкрито провадження у даній цивільній справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін, так як згідно з вимогами ч.6 ст.19 ЦПК України поданий спір є малозначним, а тому у відповідності до ст.274 ЦПК України справа підлягає розгляду за правилами спрощеного позовного провадження.

Згідно з ч.4 ст.19 ЦПК України спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.

16.05.2019р. позивачка ОСОБА_1 звернулась до суду із заявою про уточнення позовних вимог. З урахуванням матеріального становища платника аліментів, просила суд постановити рішення, яким збільшити розмір аліментів, що стягуються з відповідача ОСОБА_2 в її користь на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на підставі рішення Мостиського районного суду Львівської області від 11.03.2013р. з 500 грн. на 3000 грн. щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з дня пред`явлення позову до суду до досягнення дитиною повноліття.

Відповідач ОСОБА_2 подав до суду відзив на заяву про уточнення позовних вимог, у якому позовні вимоги ОСОБА_1 визнає частково, покликаючись на наступні обставини: він, відповідач, на даний час не працює, а перебуває на обліку в Мостиському РЦЗ як безробітний та отримує незначну допомогу, на його утриманні знаходиться ще інша дитина син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; спроможний сплачувати аліменти на утримання сина ОСОБА_3 - у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно.

Позивачка ОСОБА_1 в судовому засіданні підтримала позовні вимоги з підстав, що викладені нею в уточненій позовній заяві. Просила суд постановити рішення, яким збільшити розмір аліментів, що стягуються з відповідача ОСОБА_2 , з 500 грн. на 3000 грн. щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з дня пред`явлення позову до суду до досягнення дитиною повноліття.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги ОСОБА_1 визнав частково, покликаючись на обставини, викладені ним у відзиві на заяву про уточнення позовних вимог. Ствердив, що згідний сплачувати аліменти на утримання сина ОСОБА_3 - у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно

Заслухавши пояснення сторін та дослідивши надані документи і матеріали, на яких ґрунтуються позовні вимоги та доводи сторони відповідача, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до наступного висновку.

Згідно ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною 1 статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Кожна сторона повинна довести обставин, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, що врегульовано частиною 3 ст.12 ЦПК України.

Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Мостиського районного суду Львівської області від 18.08.2011р.

Від шлюбу в сторін народилася дитина: син ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Дитина проживає та зареєстрована з матір`ю позивачкою ОСОБА_1 , яка несе витрати на її утримання.

Рішенням Мостиського районного суду Львівської області від 11.03.2013 року по цивільній справі №448/246/13-ц ухвалено стягувати з відповідача ОСОБА_2 в користь позивачки ОСОБА_1 аліменти на утримання дитини: сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , щомісячно в сумі по 500 гривень, починаючи з 19.02.2013 року і до досягнення дитиною повноліття.

Таким чином, між сторонами виникли спірні правовідносини, що стосуються обов`язку батька та матері утримувати дитину, які регулюються главою 15 Сімейного кодексу України (надалі - СК України).

Як відомо із змісту ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Згідно ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно ст.48 Конституції України кожен має право на достатній життєвий рівень для себе і своєї сім`ї, що включає достатнє харчування, одяг, житло.

Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

У відповідності до ч.1 ст.192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Крім того, згідно із роз`ясненнями, викладеними у п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 р. №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» відповідно до ст.192 СК розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили.

З наведеного вбачається, що особа, яка одержує аліменти - одержувач аліментів, може звернутися до суду з позовом про збільшення розміру аліментів на дитину, якщо погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я платника аліментів.

Звертаючись до суду із позовом про зміну розміру аліментів збільшення розміру таких, позивач ОСОБА_1 в уточненій позовній заяві як на підставу такого збільшення відповідно до ст.192 СК України, покликалась на погіршення майнового становища одержувача аліментів, збільшення розміру прожиткового мінімуму для дітей, а також на погіршення стану здоров`я дитини та отримання ним інвалідності.

Відповідно до ч.3 ст.12, ч.ч.1, 5, 6 ст.81 цього Кодексу, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Докази мають бути належними і допустимими у відповідності до вимог ст.ст.77-78 ЦПК України.

Таким чином, при вирішенні даного спору, суд виходить з наступних обставин, зокрема: що з моменту винесення судового рішення від 11.03.2013р. погіршилося матеріальне становище одержувача аліментів, так як в зв`язку з інфляційними процесами в державі зросли ціни на харчові та промислові продукти, ліки тощо, а дитина підростає та потребує у зв`язку з цим значно більших витрат на своє утримання. Крім того, підвищився прожитковий мінімум для дитини відповідного віку. Також суд враховує те, що відповідач є особою працездатного віку, отримує допомогу по безробіттю та такий частково визнав даний позов. Доводи відповідача про наявність на його утриманні ще іншої дитини не віднайшли свого підтвердження, оскільки ним не надано жодних підтверджуючих доказів (копії свідоцтва про народження дитини і.т.і).

Частиною другою статті 182 СК України, до якої внесено зміни Законом України № 2037-УІП «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів», який набрав чинності 08 липня 2017 року, визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Отже, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Відповідно до Закону України «Про державний бюджет України на 2019 рік» з 01.01.2019р. по 30.06.2019 року розмір прожиткового мінімуму для дітей віком від 6 до 18 років становить 2027 грн., а з 01.07.2019р. 2118 грн., тобто відповідач сплачує аліменти в розмірі меншому, ніж встановлено чинним законодавством.

Стягнення з відповідача аліментів на утримання неповнолітнього сина у розмірі 500 грн., тобто у розмірі, меншому за мінімальний розмір, встановлений статтею 182 СК України, призводить до порушення прав дитини на належне матеріальне забезпечення.

Крім того, батьки мають рівні обов`язки щодо утримання дитини.

Суд вважає, що розмір стягнутих за рішенням суду аліментів не є незмінним та у випадку виникнення відповідних підстав може змінюватись. Прийняття Закону «Про внесення змін щодо мінімального розміру аліментів» спрямоване на посилення захисту права дитини на належне утримання, а тому також є підставою для зміни розміру стягнутих з відповідача аліментів.

Такий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 03.05.2018 у справі № 581/638/17-ц (провадження № 61-11279 св18).

Виходячи з наведеного, враховуючи найкращі інтереси дитини, необхідність захисту права дитини на належне утримання, з урахуванням її віку та потреб, керуючись принципом розумності і справедливості, суд приходить до висновку, що слід збільшити розмір аліментів, стягуваних за рішенням Мостиського районного суду Львівської області від 11.03.2013 року із ОСОБА_2 в користь позивачки ОСОБА_1 на утримання сина ОСОБА_3 , 2006 року народження, з 500 грн. до 1200 грн. щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, оскільки такий розмір аліментів, на переконання суду, відповідатиме реальним потребам дитини, а також матеріальному становищу сторін у справі.

Щодо вимог позивачки про стягнення аліментів у збільшеному розмірі з дня пред`явлення позову, то такі вимоги не підлягають до задоволення, оскільки згідно роз`яснень п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 р. №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» у випадку зміни розміру аліментів у новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили.

Таким чином, у новому (збільшеному) розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили, а не з дня пред`явлення позову.

Покликання позивачки на наявність у дитини захворювання та інвалідності не може бути визнане судом підставою для збільшення розміру аліментів. При цьому суд роз`яснює позивачці її право на звернення до суду з вимогами про стягнення з відповідача додаткових витрат на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хвороби) на підставі ст.185 СК України, яка регулює саме участь батьків у додаткових витратах на дитину.

Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

На підставі викладеного, суд дійшов висновку про те, що позов є обґрунтованим і таким, що підлягає до часткового задоволення.

Щодо вирішення питання про розподіл судових витрат суд зазначає наступне.

Згідно з п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються позивачі за подання позовів про стягнення аліментів, збільшення їх розміру.

Згідно ч.6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Оскільки позовні вимоги позивачки задоволені частково (на 40%, 1200грн./3000грн.), то на підставі ст.ст. 133, 141 ЦПК України та Закону України «Про судовий збір», з відповідача ОСОБА_2 на користь держави необхідно стягнути судовий збір пропорційно задоволеним позовним вимогам у розмірі 307,36 грн. (768,40 грн.*40%).

Керуючись ст.ст.12, 13, 76-81, 133, 141, 258, 259, 264, 265, 268 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів задовольнити частково.

Змінити розмір аліментів, які стягуються з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 на утримання дитини: сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , згідно рішення Мостиського районного суду Львівської області від 11.03.2013р.

Стягувати з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дитини: сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в твердій грошовій сумі в розмірі 1200 (однієї тисячі двісті) гривень щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття.

Стягнути з ОСОБА_2 в користь держави 307 (триста сім) гривень 36 коп. судового збору.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду через Мостиський районний суд Львівської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , уродженка, жителька та зареєстрована АДРЕСА_1 .

Відповідач - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , уродженець м.Хмельницький, зареєстрований АДРЕСА_2 , житель АДРЕСА_3 .

Суддя Ю.В.Кічак

Рішення набрало законної сили «___» ______________ 20 р.

Суддя Ю.В.Кічак