Справа № 177/526/19
Провадження № 2/177/550/19
Р І Ш Е Н Н Я

(заочне)

Іменем України

06 червня 2019 року Криворізький районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді: Суботіної С. А.

за участі: секретаря Ференц Я. З.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кривому Розі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач 03.04.2019 звернулася до суду з указаним позовом та просила суд стягнути з відповідача на свою користь грошові кошти в сумі 15000,00 грн, а також сплачену суму судового збору в розмірі 768,40 грн та витрати на правничу допомогу у розмірі 6678,80 грн. В обґрунтування позовних вимого позивач зазначив, що 15.12.2018 ОСОБА_2 позичив у неї грошові кошти в сумі 15000,00 грн, про що склав відповідну розписку і зобов`язався повернути гроші до 01.03.2019. Разом з тим, в обумовлений у розписці строк, відповідач грошові кошти не повернув, тим самим, ухиляється від виконання свого зобов`язання, у зв`язку з чим, позивач звернулася до суду з відповідним позовом.

Сторони у судове засідання не з`явилися, хоча про час і місце його проведення повідомлялись у встановленому законом порядку.

Від представника позивача ОСОБА_1 ., який діє на підстав договору про надання правової допомоги (а.с.11-14), ОСОБА_3 , надійшла письмова заява про розгляд справи без її участі та участі позивача, підтримання позовних вимог та відсутність заперечень щодо заочного розгляду справи.

Відповідач ОСОБА_2 у черговий раз до суду не з`явився, причини неявки суду не повідомив, заявив про відкладення справи, а також відзиву на позовну заяву не подав, повідомлений належним чином (а.с.22,24), а тому суд, зі згоди позивача, ухвалює рішення при заочному розгляді справи, відповідно до вимог ст. 280 ЦПК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалося, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи.

Суд, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі обставини, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, приходить до наступних висновків.

У судовому засіданні встановлено, що 15.12.2018 ОСОБА_2 складено розписку про отримання ним 15.12.2018 грошових коштів у сумі 15000,00 гривень, у ОСОБА_1 . Вказану позику ОСОБА_2 зобов`язувався повернути позивачу до 01.03.2019. Розписка, оригінал якої долучено до матеріалів справи, написана відповідачем власноруч, при повній свідомості та без будь-якого примусу, і посвідчена його підписом (а.с.25).

Факт власноручного написання та підписання цієї розписки відповідачем ОСОБА_2 та отриманої ним грошової суми у позику, не спростовано.

В обумовлений у розписці термін, борг відповідачем позивачу не повернуто.

Статтею 1046 ЦК України визначено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

За змістом ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

Частиною третьою статті 545 ЦК України передбачено, що наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. Згідно з нормами статті 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

Прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання зобов`язання частково або в повному обсязі. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов`язання. У цьому разі настає прострочення кредитора (частина четверта статті 545 ЦК України).

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України, в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

Отже, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів, робити відповідні правові висновки.

Зазначений правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду України від 18.03.2013 у справі № 6-63цс13 та Верховного Суду від 20.03.2019 у справі № 755/21936/15-ц.

Як слідує з матеріалів справи, відповідачем надано позивачу розписку про отримання ним в борг грошей в сумі 15000,00 грн, а отже сторони дотримались письмової форми договору. Вказаний факт, так само, як і факт підписання розписки від 15.12.2018, а також отримання грошових коштів в зазначеній сумі, відповідачем не спростовано.

Згідно з ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.

Відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки встановлені договором або законом.

За ч. ч. 2, 3 ст. 545 ЦК України, якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку.

Борговим документом або документом, що підтверджує факт укладення договору позики, має бути документ, в якому визначені основні характеристики договору позики згідно з положеннями ст. 1046 ЦК України.

Таким чином, наявність у розписках визначеного обов`язку позичальника повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), дає можливість визначення правовідносин, що виникли між сторонами, як з договору позики.

Правовий аналіз ст. 545 ЦК України дає підстави вважати, що держатель оригіналу боргового документа є належним кредитором у зобов`язанні, на підтвердження виникнення якого наданий такий документ. Тобто наявність оригіналів документів у позивача може свідчити про наявність певних зобов`язань саме перед ним.

Позивачем надано суду оригінал розписки про отримання відповідачем боргу в розмірі 15000,00 грн, натомість відповідачем не надано суду письмових доказів того, що ним повернуто борг позивачу в повному обсязі. Текст оригіналу розписки не містить надпису позивача щодо повернення суми боргу відповідачем.

Таким чином, встановивши, що укладений між сторонами письмовий договір позики та боргова розписка підтверджують не лише факт укладення договору, а й факт передачі позикодавцем грошової суми позичальнику, суд дійшов висновку про виникнення між сторонами правовідносин з договору позики.

При цьому, наявність оригіналу розписки у позивача (позикодавця), згідно з положеннями статті 545 ЦК України, свідчить, що зобов`язання з повернення позики позичальником не виконано (постанова Верховного Суду від 01.08.2018 у справі №654/2275/16-ц).

Згідно з ч. ч. 1-3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 89 ЦПК України встановлено, що виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно з вимогами п. п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин.

Аналізуючи вищевикладені доводи, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову.

Зважаючи на те, що рішення суду ухвалено на користь позивача, відповідно до ст.141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача понесені ним та документально підтвердженні судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 768, 40 грн (а.с.1).

Крім цього, позивач просила стягнути з відповідача понесені нею судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 6678,80 грн, розмір яких підтверджено квитанцією № 454558 серії ААЗ , розрахунком витрат відповідно до договору від 29.03.2019.

Згідно з ч. 2 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Відповідно до ч. ч. 3-6 ст. 137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вказаних вимог суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги, які підлягають розподілу між сторонами.

Оскільки позивачем, у зв`язку з розглядом даної справи, понесено судові витрати на надання професійної правничої допомоги в розмірі 6678,80 грн, розмір яких підтверджено належними доказами, відповідач клопотання про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу не подав, їх не співмірність не довів, тому суд, керуючись ст. 137, ст. 141 ЦПК України, беручи до уваги задоволення позовних вимог позивача, вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача 6678,80 грн, в рахунок відшкодування понесених витрат на професійну правничу допомогу.

Керуючись ст. ст. 10-13, 76-81, 89, 137, 141, ч. 2 ст. 247, 263-265, 280-282 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Цивільний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики, - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , борг за договором позики від 15.12.2018 у сумі 15000 (п`ятнадцять тисяч) гривень 00 копійок.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 768 (сімсот шістдесят вісім) гривень 40 копійок та витрати на правничу допомогу у розмірі 6678 (шість тисяч шістсот сімдесят вісім) гривень 80 копійок.

Ознайомитись з повним текстом судового рішенням, в електронній формі, сторони можуть за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua/.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яка подається протягом тридцяти днів з дня його складання та підписання.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його складення та підписання, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, тобто протягом тридцяти днів з дня його складання та підписання, шляхом подання апеляційної скарги до апеляційного суду Дніпропетровської області через Криворізький районний суд Дніпропетровської області.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його складення та підписання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення та подання апеляційної скарги на заочне рішення, може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом встановлених процесуальним законом строків, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя: