Справа № 133/330/19
Провадження № 22-ц/801/1109/2019
Головуючий у суді 1-ї інстанції Сєчко В. Л.
Доповідач:Міхасішин І. В.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 червня 2019 рокуСправа № 133/330/19 м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з цивільних справ:

головуючого: Міхасішина І.В.,

суддів: Войтка Ю.Б., Сопруна В.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи в м. Вінниця цивільну справу №133/330/19 за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором кредиту

за апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 21 березня 2019 року, повний текст якого складено того ж дня, ухвалене у складі судді Сєчка В.Л.,

встановив:

У січні 2019 року Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі -АТ КБ «ПриватБанк») звернулося з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 02 червня 2016 року між банком та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір б/н, за умовами якого позичальнику надано кредит в розмірі 700 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, який складається із Анкети-заяви від 02 червня 2016 року про приєднання до «Умов та Правил надання банківських послуг у «ПриватБанку, «Умов та Правил надання банківських послуг у «ПриватБанку» та «Тарифів Банку», розміщених на сайті банку.

У зв`язку з неналежним виконанням позичальником умов кредитного договору станом на 13 січня 2019 року утворилась заборгованість у розмірі 11358,53 грн, яка складається з 334,29 грн - заборгованість за тілом кредиту, 678,29 грн - заборгованість за процентами за користування кредитом, 9328,88 грн - заборгованість за пенею, а також штрафи - 500 грн (фіксована частина), 517,07 грн (процентна складова).

Виходячи з чого позивач просив стягнути з відповідача 11358,53 грн заборгованості за кредитним договором б/н від 02 червня 2016 року.

Рішенням Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 21 березня 2019 року у задоволенні позову відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено, що позичальник ОСОБА_1 під час підписання анкети-заяви від 02 червня 2016 року була ознайомлена з «Умовами та Правилами надання банківських послуг у ПриватБанку», які долучені до позовної заяви, оскільки вони не містять підпису позичальника, а відтак, не доведено, що саме ці «Умови та Правила надання банківських послуг у «ПриватБанку» є складовою частиною договору від 02 червня 2016 року. Позивачем не надано належних та допустимих доказів, що підтверджують відкриття карткового рахунку, видачу кредитної картки, її вид та номер, а також правомірність нарахування заборгованості за кредитним договором у визначеному позивачем розмірі та відповідність вказаних нарахувань його умовам. Наданий позивачем розрахунок заборгованості за кредитним договором не є первинним бухгалтерським документом, який підтверджує наявність і розмір заборгованості за договором.

В апеляційній скарзі АТ КБ «ПриватБанк» просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове про задоволення позову, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права.

В апеляційній скарзі зазначав, що між банком та відповідачем було укладено кредитний договір шляхом підписання анкети-заяви від 02 червня 2016 року, в якій позичальник висловила згоду з формою договору та його умовами. Висновок ж суду першої інстанції про те, що додані до позовної заяви «Умови і правила надання банківських послуг» та «Тарифи банку» не підписані відповідачем, а тому не є складовою частиною договору є помилковими, оскільки відповідачем не спростовано, що самі ці «Умови і правила надання банківських послуг» були частиною укладеного договору, а відсутність на них підпису позичальника не спростовує укладення кредитного договору, оскільки за суттю договору приєднання, його умови визначаються стороною одноособово в формулярах чи інших стандартах, до яких інша сторона може лише приєднатися, висловивши певним чином згоду на них. Позивачем надані допустимі докази існування кредитних правовідносин та суми заборгованості, на підтвердження чого надано розрахунок, в яких вказані суми відсотків, пені та інші суми відповідно до умов кредитного договору.

Відзив на апеляційну скаргу станом на 13 червня 2019 року, від відповідача не надійшов.

Згідно з ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Колегія суддів, переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дійшла висновку, що скарга не підлягає до задоволення, з таких підстав.

Відповідно до частин першої - п`ятої ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

По справі встановлено, що 02 червня 2016 року ОСОБА_1 підписала анкету-заяву про приєднання до «Умов і Правил надання банківських послуг в «ПриватБанку» (а.с. 6).

Позичальник підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» і тарифами, правилами користування, основними умовами обслуговування і кредитування, розташованими в рекламному буклеті, складають між нею і банком договір про надання банківських послуг. Також підписуючи заяву, відповідач підтвердила, що ознайомлена з договором про надання банківських послуг до його укладення і згодна з його умовами, примірник договору про надання банківських послуг згодна отримати шляхом самостійної роздруківки із офіційного сайту: www.privatbank.ua. Зобов`язалася виконувати вимоги Умов і правил надання банківських послуг, а також регулярно ознайомлюватися із їх змінами на сайті ПриватБанку www.privatbank.com.ua.

До анкети-заяви позивачем додано витяг з «Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» за такими видами кредитних карток: «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», «Універсальна CONTRACT», «Універсальна GOLD» (а.с. 7).

Згідно з розрахунком, наданим позивачем, у зв`язку з неналежним виконанням ОСОБА_1 зобов`язань з кредитним договором, утворилася заборгованість, яка станом на 13 січня 2019 року, становить 11358,53 грн, і складається з 334,29 грн - заборгованість за тілом кредиту, 678,29 грн - заборгованість за процентами за користування кредитом, 9328,88 грн - заборгованість за пенею, а також штрафи - 500 грн (фіксована частина), 517,07 грн (процентна складова).

Відповідно до ч.3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За змістом ст. 75 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом (ч.ч. 1,2 ст. 12 ЦПК України).

Відповідно до ч.1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори (п.1 ч. 2 ст. 11 ЦК),

Цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї (ч.ч. 1, 2 ст. 14 ЦК України).

Згідно зі статтею 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірах та на умовах, установлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Кредитний договір укладається у письмовій формі (частина перша статті 1055 ЦК України).

За змістом статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Згідно з частиною 1 статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору (ч.1 ст. 1054 ЦК України). Параграф 1 глави 71 ЦК України регулює питання позики та відповідного договору. Так, договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із п. 2.1.5.1 Витягу з «Умов та правил надання банківських послуг в «ПриватБанку» для відображення операцій, що проводяться з використанням платіжної картки, банк відкриває клієнту картрахунок.

Картрахунком є спеціальний картковий рахунок - рахунок фізичної особи, до якого випущена платіжна картка (п. 1.1.1.107 Витягу з «Умов та правил надання банківських послуг в «ПриватБанку»).

Згідно з п. 2.1.1.2.12 Витягу з «Умов та правил надання банківських послуг в «ПриватБанку», після настання зазначеного в картці останнього місяця терміну її дії банком випускається картка на новий термін, за що клієнтом вноситься плата згідно діючих тарифів.

02 червня 2016 року відповідачем підписано лише анкету-заяву про приєднання до «Умов і Правил надання банківських послуг у ПАТ КБ «ПриватБанк», в якій відповідні графи про оформлення платіжної картки взагалі не заповнені. Так, указана анкета-заява не містить відомостей щодо домовленості сторін про встановлення розміру кредиту, терміну його повернення, виду кредитної картки та її номера, розміру та підстав для нарахування відсотків, комісій, штрафу та пені.

Витяг з «Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», доданий позивачем до позовної заяви, не є належним доказом погоджених сторонами умов кредитного договору, оскільки в ньому зазначена загальна інформація щодо усіх типів кредитних карт «Універсальна», з наданого документа неможливо встановити який вид кредитної картки і які тарифи були погоджені ОСОБА_1 при підписанні анкети-заяви.

Розмір процентної ставки, яка встановлена відповідно до умов кредитного договору, за користування кредитними коштами, не вказується самим позивачем і в поданій позовній заяві.

Вищезазначене унеможливлює встановлення тривалості пільгового періоду по кредиту, процентної ставки на місяць за користування кредитом, розміру обов`язкового щомісячного платежу, розміру неустойки за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів тощо.

Наданий позивачем розрахунок заборгованості за кредитним договором від 02 червня 2016 року станом на 13 січня 2019 року не є належним доказом існування та розміру заборгованості за кредитним договором, оскільки такий розрахунок не є первинним документом відповідно до норм Закону України від «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», Положення про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 05 листопада 2014 року № 705, Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року № 254.

Суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що жоден із наданих позивачем доказів не містить ні підтвердження факту надання кредитних коштів відповідачу (у готівковій або безготівковій формі), ні факту видачі відповідачу відповідного платіжно-кредитного інструменту (платіжної картки), про що стверджував позивач, ні погодження умов кредитного договору, нарахування відповідно до таких умов відсотків, пені та штрафів, підстав та розміру заборгованості.

Водночас не можуть свідчити про отримання відповідачем кредитних коштів і посилання банку на факт погашення заборгованості за кредитом, оскільки здійснення таких операції відображено лише у розрахунку заборгованості, який сформований банком, без надання належних доказів взагалі факту їх здійснення, як і доказів того, що вказані операції проводилися відповідачем у справі.

У рішенні Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року

N 15-рп/2011 суд зазначив, що держава сприяє забезпеченню споживання населенням якісних товарів (робіт, послуг), зростанню добробуту громадян та загального рівня довіри в суспільстві. Держава забезпечує особливий захист більш слабкого суб`єкта економічних відносин, а також фактичну, а не формальну рівність сторін у цивільно-правових відносинах, шляхом визначення особливостей договірних правовідносин у сфері споживчого кредитування та обмеження дії принципу свободи цивільного договору. Це здійснюється через встановлення особливого порядку укладення цивільних договорів споживчого кредиту, їх оспорювання, контролю за змістом та розподілу відповідальності між сторонами договору. Тим самим держава одночасно убезпечує добросовісного продавця товарів (робіт, послуг) від можливих зловживань з боку споживачів.

Згідно з ч.2 ст. 13 ЦПК України збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Згідно з ч.6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Позивач на підтвердження своїх вимог не надав всі наявні у нього докази на обґрунтування кредитної заборгованості, її складових тощо.

Згідно із ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

За таких обставин, суд першої інстанції, повно та всебічно дослідивши обставини справи, надавши належну оцінку наявним у справі доказам, дійшов правильного висновку про відсутність правових підстав для стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором від 02 червня 2016 року.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, до яких суд дійшов шляхом повного та всебічного з`ясування обставин справи.

Рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Враховуючи наведене, керуючись ст. ст. 374, 375, 381,382, 384 ЦПК України, суд,

постановив :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» залишити без задоволення.

Рішення Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 21 березня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України, не підлягає.

Головуючий І.В. Міхасішин

Судді Ю.Б. Войтко

В.В. Сопрун