П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 червня 2019 року м. Київ

Справа № 22-6022 Головуючий у1-й інстанції - Марфіна Н. В.

Унікальний №755/18095/18 Доповідач - Пікуль А. А.

Київський апеляційний суд. Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ у складі:

головуючого Пікуль А. А.

суддів Гаращенка Д. Р.

Невідомої Т. О.

за участю секретаря Пузикової В. В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою Концерну радіомовлення, радіозв`язку та телебачення на рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 30 січня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Концерну радіомовлення, радіозв`язку та телебачення, третя особа - Професійна спілка Концерну радіомовлення, радіозв`язку та телебачення, про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,-

у с т а н о в и л а:

У листопаді 2018 року ОСОБА_1 пред`явив в суд позов до Концерну радіомовлення, радіозв`язку та телебачення про визнання незаконним та скасування наказу відповідача про звільнення позивача з посади бухгалтера-ревізора 1-ї категорії відділу внутрішнього аудиту Концерну РРТ в зв`язку з прогулами без поважних причин за п. 4 ст. 40 КЗпП України; поновлення позивача на посаді бухгалтера-ревізора 1-ї категорії відділу внутрішнього аудиту Концерну РРТ; стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 09 жовтня 2018 по день ухвалення рішення у справі.

Позов обґрунтований тим, що позивач з 21 липня 2008 року працював у Концерні радіомовлення, радіозв`язку та телебачення, був прийнятий на посаду бухгалтера-ревізора 2 категорії, а з 01 грудня 2011 року переведений на посаду бухгалтера-ревізора 1 категорії. Згідно наказу генерального директора Концерну РРТ №89/ок від 12 листопада 2014 року позивач був звільнений з займаної посади у зв`язку зі скороченням чисельності та штату працівників за п. 1 ст. 40 КЗпП України відповідно до наказу Концерну РРТ №378 від 12 серпня 2014 року. Наказом № 512 від 18 листопада 2014 року встановлена дата звільнення позивача 18 листопада 2014 року. 26 червня 2018 року рішенням Дніпровського районного суду м. Києва у справі №755/32663/14, залишеним без змін постановою Апеляційного суду м. Києва від 05 вересня 2018 року, позивача поновлено на попередній роботі. Наказом Концерну РРТ від 06 липня 2018 року на підставі рішення Дніпровського районного суду м. Києва позивача поновлено на попередній роботі. 09 жовтня 2018 року наказом Концерну РРТ №25/ОК позивача звільнено з посади бухгалтера-ревізора 1 категорії відділу внутрішнього аудиту Концерну РРТ за п. 4 ст. 40 КЗпП України (в зв`язку з прогулами без поважних причин, відсутність на робочому місці з 11 липня 2018 по 09 жовтня 2018 року).

За наведених обставин позивач вважає, що звільнення було проведене з порушенням процедури звільнення з займаної посади без наявності прогулів, оскільки ОСОБА_1 знаходився у відпустці з 10 липня 2018 року, а під час відпустки перебував на лікарняному з 03 вересня 2018 по 07 вересня 2018 року. Крім того, позивач зазначає, що його звільнення з займаної посади відбулось без попередньої згоди первинної профспілкової організації, членом якої він є з 12 березня 2015 року.

Наведене є грубим порушенням трудових прав позивача та суттєво впливає на його конституційні права.

Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 30 січня 2019 року позовні вимоги задоволені частково.

Суд визнав незаконним та скасував наказ Концерну радіомовлення, радіозв`язку та телебачення №25/ОС від 09 жовтня 2018 року про припинення трудового договору, яким звільнено 09 жовтня 2018 року ОСОБА_1 з посади бухгалтера-ревізора І категорії відділу внутрішнього аудиту Концерну радіомовлення, радіозв`язку та телебачення в зв`язку з прогулами без поважних причин за п. 4 ст. 40 КЗпП України.

Суд поновив ОСОБА_1 на посаді бухгалтера-ревізора І категорії відділу внутрішнього аудиту Концерну радіомовлення, радіозв`язку та телебачення та стягнув з Концерну радіомовлення, радіозв`язку та телебачення на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 19 677 грн 06 коп. з урахуванням обов`язкових податків та зборів. Суд вирішив питання розподілу судових витрат між сторонами.

Не погодившись з рішенням суду в частині задоволених позовних вимог, Концерн радіомовлення, радіозв`язку та телебачення в особі виконуючого обов`язки генерального директора Мікрюкова С. А. подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до постановлення незаконного та необґрунтованого рішення, просить рішення суду в означеній частині скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволені позовних вимог ОСОБА_1 (а.с.181-185).

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_1 , адвокат Стащук В. А., заперечував проти її задоволення та вказав, що рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 30 січня 2019 року ухвалено відповідно до норм матеріального та процесуального права, з урахуванням усіх обставин справи. Відзив аргументований тим, що ОСОБА_1 був звільнений з посади без попередньої згоди профспілкової організації.

З огляду на викладене, представник позивача просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін (т.2, а.с.2-12).

В суд апеляційної інстанції представник третьої особи не з`явився, про місце та час апеляційного розгляду повідомлений належним чином, про що свідчать завірені штемпелем поштового відділення та підписом начальника відділення зв`язку зворотні повідомлення про вручення судових повісток 17 травня 2019 року та 20 травня 2019 року (т.2, а.с.22, 27).

Суд ухвалив розглядати справу у відсутність представника третьої особи, оскільки відповідно до положень ч.2 ст.372 ЦПК неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді Пікуль А. А., пояснення учасників справи: представника відповідача, ОСОБА_2 , який підтримав подану апеляційну скаргу та просив суд її задовольнити, представника позивача, адвоката Стащука В. А., який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, з`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія доходить висновку про те, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.

В рамках даної справи районним судом встановлені наступні обставини.

Наказом №25/ОС про припинення трудового договору, позивач був звільнений з посади бухгалтера-ревізора І категорії відділу внутрішнього аудиту Концерну радіомовлення, радіозв`язку та телебачення в зв`язку з прогулами без поважних причин за п.4 ст.40 КЗпП України (відсутність на робочому місці з 11.07.2018 по 09.10.2018).

09 жовтня 2018 року за номером 15 в трудовій книжці позивача здійснений запис про його звільнення в зв`язку з прогулами без поважних причин, п.4 ст.40 КЗпП України.

Відповідно до змісту протоколу Професійної спілки Концерну радіомовлення, радіозв`язку та телебачення №1 від 12 березня 2015 року до ПС Концерну РРТ був прийнятий, зокрема, ОСОБА_1

За змістом свідоцтва про легалізацію профспілки, об`єднання профспілок від 16 квітня 2015 року №110 зареєстровано Професійну спілку Концерну радіомовлення, радіозв`язку та телебачення зі статусом первинної профспілкової організації, сфера діяльності - галузева, мета діяльності - представництво та захист трудових, соціально-економічних прав та інтересів членів профспілки, місцезнаходження - 08300, Київська область, м. Бориспіль, вул. Київський шлях, 1/37, кв. 4.

Відповідач не звертався до профспілки, членом якої є позивач, для надання згоди на його звільнення.

За таких умов суд дійшов висновку про порушення відповідачем порядку звільнення позивача, який передбачений ст. 43 КЗпП України.

При цьому суд виходив з того, що оскільки відповідачем порушена процедура звільнення, передбачена ст.43 КЗпП України щодо попереднього звернення до первинної профспілкової організації за наданням згоди на звільнення працівника, відсутні підстави для здійснення правового аналізу та встановлення обставин звільнення позивача за п.4 ст.40 КЗпП України.

Суд дійшов висновку про відсутність підстав для застосування положень ч.9 ст.43 КЗпП України щодо зупинення провадження по справі та запитування виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) стосовно дачі згоди на звільнення працівника, оскільки з пояснень третьої особи у справі вбачається, що Професійна спілка Коценрну РРТ, членом якої є позивач, виступає проти звільнення позивача посилаючись на те, що позивача звільнено незаконно.

З огляду на викладене суд дійшов висновку про наявність правових підстав для визнання незаконним та скасування наказу Концерну радіомовлення, радіозв`язку та телебачення №25/ОС від 09 жовтня 2018 року, поновлення ОСОБА_1 на роботі та стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

При перевірці указаних висновків районного суду у контексті доводів апеляційної скарги представника відповідача апеляційний суд виходить з наступного.

В своїй апеляційній скарзі відповідач посилається на те, що в Концерні РРТ діє первинна профспілкова організація, яка відповідно до укладеного Колективного договору забезпечує захист прав вивільнюваних працівників, а також Об`єднана профспілкова організація Концерну РРТ, до складу якої входять первинні профспілкова організації Концерну РРТ. На час прийняття рішення про звільнення позивача, він не був членом ППО Концерну РРТ, тому відповідач не звертався до ППО Концерну РРТ з поданням на погодження звільнення позивача. Крім того, відповідач вважає, що позивач не довів того, що є членом ПС Концерну РРТ, а згідно вимог чинного законодавства України, статус первинних мають профспілки, які діють на підприємстві. Натомість ПС Концерну РРТ зареєстрована на приватній квартирі в м. Бориспіль , а не на підприємстві, ця профспілка не діє на підприємстві та не входить до ОПО Концерну РРТ.

Наведені доводи апеляційної скарги аналогічні за змістом запереченням відповідача, викладеним у відзиві на позовну заяву ОСОБА_1 (т.1, а.с.87-91), які отримали належну оцінку районного суду.

Висновки районного суду щодо відхилення указаних заперечень відповідача, нормативно-правові акти, якими керувався суд, повно та послідовно викладені у мотивувальній частині оскаржуваного рішення (т.1, а.с.166-169).

Апеляційна скарга не містить будь-яких доводів щодо невідповідності указаних висновків суду обставинам справи або щодо неправильного застосування судом норм матеріального права.

Апеляційна скарга відповідача містить доводи про те, що відповідно до змісту рішення суду першої інстанції основною підставою для поновлення позивача на роботі було те, що відповідач не звертався до Професійної спілки Концерну радіомовлення, радіозв`язку та телебачення, членом якої був на той час позивач. Однак таке не звернення не є підставою для поновлення позивача, а відповідно до ч. 9 ст. 43 КЗпП України є підставою для зупинення провадження у справі та звернення суду із запитом про надання згоди/відмови виборного органу первинної профспілкової організації на звільнення. Суд першої інстанції не запитував згоду Професійної спілки Концерну радіомовлення, радіозв`язку та телебачення, а на власний розсуд трактував пояснення третьої особи як відмову у наданні згоди на звільнення ОСОБА_1

Відповідно до ч. 1, 9 ст. 43 КЗпП України розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2-5, 7 статті 40 і пунктами 2 і 3 статті 41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, крім випадків, коли розірвання трудового договору із зазначених підстав здійснюється з прокурором, поліцейським і працівником Національної поліції, Служби безпеки України, Державного бюро розслідувань України, Національного антикорупційного бюро України чи органу, що здійснює контроль за додержанням податкового законодавства.

Якщо розірвання трудового договору з працівником проведено власником або уповноваженим ним органом без звернення до виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника), суд зупиняє провадження по справі, запитує згоду виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) і після її одержання або відмови виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) в дачі згоди на звільнення працівника (частина перша цієї статті) розглядає спір по суті.

За змістом роз`яснень п.15 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06 листопада 1992 року "Про практику розгляду судами трудових спорів" (із змінами, внесеними згідно з Постановами Пленуму Верховного Суду України N 4 ( v0004700-94 ) від 01.04.94, N 18 ( v0018700-95 ) від 26.10.95, N 15 ( v0015700-98 ) від 25.05.98 ) розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу допускається лише за попередньою згодою профспілкового органу, крім випадків, передбачених статтями 43 і 43(1) КЗпП ( 322-08 ).

Звільнення погоджується з органом профспілки, яка утворена і діє на підприємстві, і членом якої є працівник.

Встановивши, що звільнення працівника проведено власником або уповноваженим ним органом без звернення до профспілкового органу, суд зупиняє провадження по справі, запитує згоду профспілкового органу і після її одержання або відмови профспілкового органу в дачі згоди на звільнення працівника розглядає спір по суті. Не буде суперечити закону, якщо до профспілкового органу в такому випадку звернеться власник чи уповноважений ним орган або суддя при підготовці справи до судового розгляду. Аналогічним чином вирішується спір про поновлення на роботі, якщо згоду профспілкового органу на звільнення визнано такою, що не має юридичного значення. Відмова профспілкового органу в згоді на звільнення є підставою для поновлення працівника на роботі.

Київський апеляційний суд ухвалою від 14 травня 2019 року задовольнив частково клопотання представника позивача, адвоката Стащука В. А.; запитав згоду виборного органу ПС Концерну радіомовлення, радіозв`язку та телебачення на звільнення ОСОБА_1 відповідно до п. 4 ст. 40 КЗпП України у зв`язку з відсутністю на роботі з 11 липня 2018 року до 09 жовтня 2018 року (а.с.233-235).

На виконання вимог ухвали апеляційного суду від 14 травня 2019 року Професійна спілка Концерну радіомовлення, радіозв`язку та телебачення 01 червня 2019 року надіслала до суду Протокол №19 засідання профспілкового комітету ПС Концерну радіомовлення, радіозв`язку та телебачення від 29 травня 2019 року (т.2, а.с.29-37).

Ураховуючи, що районний суд в порушення вимог ч. 9 ст. 43 КЗпП України не запитав згоду профспілкового органу на звільнення ОСОБА_1 , а також те, що клопотання про зупинення провадження у справі та запит згоди профспілки на звільнення представник позивача подав (направив поштою) до суду першої інстанції завчасно, однак указане клопотання надійшло до суду після ухвалення рішення суду по суті спору, апеляційний суд ухвалив приєднати до матеріалів справи та дослідити в якості нового доказу Протокол №19 засідання профспілкового комітету ПС Концерну радіомовлення, радіозв`язку та телебачення від 29 травня 2019 року.

Відповідно до указаного Протоколу профспілковим комітетом ПС Концерну радіомовлення, радіозв`язку та телебачення прийнято рішення про відмову в наданні згоди на звільнення ОСОБА_1 з посади бухгалтера-ревізора 1-ї категорії відділу внутрішнього аудиту Концерну РРТ відповідно до п. 4 ст. 40 КЗпП України у зв`язку з відсутністю на роботі з 11 липня 2018 року до 09 жовтня 2018 року.

Рішення про відмову в наданні згоди на звільнення ОСОБА_1 обґрунтоване тим, що ОСОБА_1 мав поважні причини відсутності його на роботі у період з 11 липня 2018 року по 09 жовтня 2018 року.

Так, профспілковий комітет ПС Концерну РРТ зазначає, що відповідач не мав права відмовляти ОСОБА_1 у наданні щорічної відпустки, яку він просив у відповідача за період роботи 2014-2018 роки з 10 липня 2018 року. ОСОБА_1 знаходився у відпустці з 10 липня 2018 року, а під час відпустки перебував з 03 вересня 2018 року по 07 вересня 2018 року на лікарняному.

Отже ОСОБА_1 звільнено з займаної посади без законної підстави та з порушенням приписів частин 1, 2 статті 43 Кодексу законів про працю України (без попередньої згоди профспілкового органу), частини 9 статті 10 Закону України "Про відпустки", частини 3 статті 40 Кодексу законів про працю України (не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності, а також у період перебування працівника у відпустці), пункту 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.1992 "Про практику розгляду судами трудових спорів", статті 39 Закону України "Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності", частини 3 статті 149 КЗпП України (при обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника) (т.2, а.с.29-37)

Відповідно до частини сьомої статті 43 КЗпП України та частини шостої статті 39 Закону України "Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності" рішення профспілки про ненадання згоди на розірвання трудового договору має бути обґрунтованим. У разі, якщо в рішенні немає обґрунтування відмови у згоді на звільнення, роботодавець має право звільнити працівника без згоди виборного органу профспілки.

Суд, розглядаючи трудовий спір, повинен з`ясувати, чи містить рішення профспілкового комітету власне правове обґрунтування такої відмови. І лише у разі відсутності у рішенні правового обґрунтування відмови у наданні згоди на звільнення працівника власник або уповноважений ним орган має право звільнити працівника без згоди виборного органу первинної профспілкової організації і таке звільнення є законним у разі дотримання інших передбачених законодавством вимог для звільнення.

В аспекті положень частини сьомої статті 43 і частини шостої статті 39 Закону України "Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності" та з урахуванням вище зазначеного висновку слідує, що оскільки необґрунтованість рішення профспілкового комітету породжує відповідне право власника на звільнення працівника, а обґрунтованість такого рішення виключає виникнення такого права, то суд зобов`язаний оцінювати рішення профспілкового органу на предмет наявності чи відсутності ознак обґрунтованості.

Враховуючи, що у зазначених нормах зміст поняття обґрунтованості рішення профспілкового органу закон не розкриває, то така обґрунтованість повинна оцінюватись судом виходячи із загальних принципів права і засад цивільного судочинства та лексичного значення (тлумачення) самого слова "обґрунтований", яке означає "бути достатньо, добре аргументованим, підтвердженим науково, переконливими доказами, доведеним фактами".

Отже рішення профспілкового органу про відмову в наданні згоди на розірвання трудового договору повинно бути достатньо, добре аргументованим та містити посилання на правове обґрунтування незаконності звільнення працівника або посилання на неврахування власником фактичних обставин, за яких розірвання трудового договору з працівником є порушенням його законних прав.

Такий правовий висновок викладений в постанові Верховного Суду України від 01 липня 2015 року у справі №6-703цс15.

Дослідивши матеріали справи в частині, яка стосується обґрунтування рішення профспілкового комітету ПС Концерну радіомовлення, радіозв`язку та телебачення про відмову в наданні згоди на звільнення ОСОБА_1 апеляційний суд доходить висновку, що указане рішення є в достатній мірі аргументованим та містить посилання на правове обґрунтування незаконності звільнення ОСОБА_1 , а також посилання на неврахування керівництвом Концерну РРТ фактичних обставин, а саме - порушення права позивача на отримання відпустки за попередні роки.

При цьому, як пояснив в судовому засіданні в ході апеляційного розгляду представник відповідача, ОСОБА_2 , ОСОБА_1 безумовно мав право на відпустку за попередні роки, однак йому таку відпустку не було надано у зв`язку з порушенням позивачем порядку її отримання.

В матеріалах справи відсутні докази, які б свідчили, що при звільненні, визнаному рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 26 червня 2018 року, що набрало законної сили, ОСОБА_1 була виплачена грошова компенсація за невикористані дні щорічної відпустки за попередні роки.

Враховуючи викладене, рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 30 січня 2019 року хоч і ухвалене з порушенням вимог процесуального закону в частині повноти судової перевірки, однак висновок суду першої інстанції по суті спору про наявність правових підстав для визнання звільнення позивача незаконним та поновлення ОСОБА_1 на роботі є правильним, тому підстави для його скасування відсутні.

Інших доводів щодо неправильності оскаржуваного рішення апеляційна скарга відповідача не містить.

Керуючись ст. ст. 367-368, 374-375, 381-384 ЦПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Концерну радіомовлення, радіозв`язку та телебачення залишити без задоволення.

Рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 30 січня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 12 червня 2019 року.

Головуючий А. А. Пікуль

Судді Д. Р. Гаращенко

Т. О. Невідома