ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4641/19 Справа № 199/3669/18 Суддя у 1-й інстанції - Якименко Л. Г. Суддя у 2-й інстанції - Єлізаренко І. А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 травня 2019 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді Єлізаренко І.А.,

суддів Красвітної Т.П., Свистунової О.В.,

за участю секретаря Черкас Є.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 17 січня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Університету митної справи та фінансів, третя особа Державна фіскальна служба України про зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И Л А:

У травні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Університету митної справи та фінансів, третя особа Державна фіскальна служба України про зобов`язання вчинити певні дії.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що 10 грудня 2007 року між ним та Академією митної служби України був укладено договір найму службової квартири № АДРЕСА_1 , яка була придбана Дніпропетровською митницею Державної митної служби України на підставі договору купівлі-продажу від 29 грудня 2006 року та наразі перебуває у власності держави. 21 січня 2008 року виконавчим комітетом Амур-Нижньодніпровської районної ради народних депутатів був виданий ордер на вказане жиле приміщення №00393, на підставі якого він вселився у квартиру. Наразі Академію митної служби України реорганізовано шляхом приєднання до Університету митної справи та фінансів, який відповідно до пункту 2 наказу Міністерства освіти і науки України від 17 лютого 2015 №159 «Деякі питання припинення Академії митної служби України та Дніпропетровської державної фінансової академії» УМСФ є правонаступником усіх прав і обов`язків АМСУ. Згідно з п. 4.1. Договору найму після десяти років його роботи в Академії митної служби України та десяти років проживання в наданій службовій квартирі наймодавець зобов`язується направити клопотання до Державної митної служби України про виключення жилого приміщення з числа службових. Однак, вказаного обов`язку відповідач не виконав, а тому з підстав, передбачених ст.ст.526, 530, 639 ЦК України, просив суд зобов`язати Університет митної справи та фінансів, направити клопотання до Державної фіскальної служби України про виключення жилого приміщення, а саме квартири АДРЕСА_1 , з числа службових (а.с.8)

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 17 січня 2019 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Університету митної справи та фінансів, третя особа Державна фіскальна служба України про зобов`язання вчинити певну дію було відмовлено (а.с. 102-104).

З таким рішенням не погодився позивач ОСОБА_1 , звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи та неповне їх з`ясування, порушення норм матеріального права, просив його скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги у повному обсязі (а.с. 107-111).

У відзивах на апеляційну скаргу Університет митної справи та фінансів та Державна фіскальна служба України просили апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін, посилаючись на його законність та обґрунтованість (а.с.130-132, 134-138).

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ч.1ст. 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи позивач ОСОБА_1 працював в Академії Митної служби України за основним місцем роботи на посаді доцента кафедри менеджменту зовнішньоекономічної діяльності з 17 грудня 2002 року по 27 січня 2003 року, з 01 вересня 2006 року по 30 червня 2007 року, з 01 вересня 2007 року по 30 червня 2008 року, з 01 вересня 2008 року по 30 червня 2009 року, з 01 вересня 2009 року по 30 червня 2010 року, з 26 серпня 2010 року по 31 травня 2015 року, з 01 червня 2015 року по 31 серпня 2016 року, що підтверджується Довідкою Університету митної справи та фінансів від 30 березня 2017 року №21/21 (а.с.10).

Відповідно до договору найму службової квартири від 11 грудня 2007 року, укладеного між Академією митної служби України та позивачем, ОСОБА_1 було надане у користування службове житло за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.8).

21 січня 2008 року виконавчим комітетом Амур-Нижньодніпровської районної ради народних депутатів був виданий ордер №00393, із позначкою службовий, на вказане жиле приміщення, на підставі якого ОСОБА_1 вселився у вищевказану квартиру. Зазначений ордер був виданий на сім`ю із трьох осіб: наймач - ОСОБА_1 , дружина - ОСОБА_2 та син - ОСОБА_3 (а.с.9).

На підставі витягу з протоколу № 2 від 25 серпня 2016 року засідання вченої ради факультету управління, наказом ректора Університету митної справи та фінансів Куземко В.А . № 695-к від 31 серпня 2016 року позивач ОСОБА_1 був звільнений з роботи на підставі п.2 ч.1 ст.36 КЗпП України - у зв`язку із закінченням строку трудового договору.

01 лютого 2017 року Університетом митної справи та фінансів позивачу було направлено повідомлення №16-37/01/77 про необхідність звільнити службове житло (а.с.35-36).

Даний лист позивач не отримав та він повернувся до відправника у зв`язку із закінченням терміну зберігання на пошті (а.с.37).

Наказом Міністерства освіти і науки України №159 від 17 лютого 2015 року Академію було припинено шляхом реорганізації (приєднання) до Університету митної справи та фінансів. Підпунктом 2.1 зазначеного наказу встановлено, що Університет є правонаступником усіх прав і обов`язків Академії.

Згідно з ч.1 ст. 118 Житлового кодексу Української PCP, службові жилі приміщення призначаються для заселення громадянами, які у зв`язку з характером їх трудових відносин повинні проживати за місцем роботи або поблизу від нього. Жиле приміщення включається до числа службових рішенням виконавчого комітету районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів. Під службові жилі приміщення виділяються, як правило, окремі квартири.

Відповідно до ч.1 ст. 122 Житлового кодексу Української PCP на підставі рішення про надання службового жилого приміщення виконавчий комітет районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів видає громадянинові спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення у надане службове жиле приміщення.

Відповідно до ст.124 Житлового кодексу Української PCP робітники і службовці, що припинили трудові відносини з підприємством, установою, організацією підлягають виселенню з службового жилого приміщення з усіма особами, які з ними проживають, без надання іншого жилого приміщення.

Відповідно до пункту 6 Положення «Про порядок надання службових жилих приміщень і користування ними» затвердженого Постановою Ради Міністрів Української PCP від 04.02.1988 №37 зі змінами жиле приміщення виключається з числа службових, якщо відпала потреба в такому його використанні, а також у випадках, коли в установленому порядку воно виключено з числа жилих. Сам по собі факт проживання в службових жилих приміщеннях робітників і службовців, які припинили трудові відносини з підприємством, установою, організацією, а також громадян, яких виключено з членів колгоспу, або тих, які вийшли з колгоспу за власним бажанням, не є підставою для виключення цих приміщень з числа службових. Виключення жилого приміщення з числа службових провадиться на підставі клопотання підприємства, установи, організації рішенням виконавчого комітету відповідної районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів.

Згідно з абзацом 6 пункту 1.3 Договору найму від 11 грудня 2007 року, укладеного між ОСОБА_1 та Академією митної служби України, позивач та члени його сім`ї зобов`язані звільнити службове житло при припиненні трудових відносин з Академією та здати його Академії у належному технічному і санітарному стані (а.с.8).

Відповідно до п.4 Договору найму після десяти років роботи ОСОБА_1 в Академії та десяти років проживання в наданій квартирі наймодавець зобов`язується направити клопотання до Державної митної служби про виключення жилого приміщення з числа службових (а.с.8).

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 отримав ордер на заселення у спірну службову квартиру 21 січня 2008 року, та відповідно до вищевказаних умов Договору, наймодавець зобов`язаний подати клопотання про виключення вказаної квартири з числа службових не пізніше 21 січня 2018 року.

Однак, до спливу вказаного терміну - 31 серпня 2016 року позивач був звільнений з Університету митної справ та фінансів, який є правонаступником Академії митної служби України, а тому ОСОБА_1 втратив право на проживання у зазначеній службовій квартирі, як особа, яка звільнена з посади.

З матеріалів справи вбачається, позивач ОСОБА_1 з 06 грудня 2016 року працює у Харківському національному технічному університеті сільського господарства ім.П.Василенка м.Харків (а.с.139).

Університет митної справи та фінансів 10 квітня 2017 року звернувся до Амур-Нижньодніпровського районного суду із позовом про виселення ОСОБА_1 із службового жилого приміщення з наданням іншого жилого приміщення, та рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 20 лютого 2018 року ОСОБА_1 виселено із займаної службової квартири за адресою: АДРЕСА_2 із наданням іншого жилого приміщення за адресою: АДРЕСА_3 , житловою площею 16,9 кв.м. (а.с.43-45).

Зазначене рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 20 лютого 2018 року не набрало законної сили та оскаржується позивачем в апеляційному порядку (а.с.95, 96).

Таким чином, позивач ОСОБА_1 отримав ордер на заселення у службову квартиру 21 січня 2008 року, та відповідно до вищевказаних умов Договору, наймодавець зобов`язаний подати клопотання про виключення вказаної квартири з числа службових не пізніше 21 січня 2018 року, але до спливу вказаного терміну - 31 серпня 2016 року позивач був звільнений з роботи з Університету митної справ та фінансів, який є правонаступником Академії митної служби України.

В статті 16 ЦК України визначені способи захисту цивільних прав та інтересів.

Встановивши вказані обставини, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про зобов`язання Університет митної справи та фінансів направити клопотання до Державної фіскальної служби України про виключення спірної квартири з числа службових, слушно зауваживши, що позивачем обрано спосіб захисту своїх прав та інтересів, що не передбачений ст.16 ЦК України.

Зазначений висновок суду відповідає обставинам справи, узгоджується із нормами матеріального та процесуального права, які правильно застосовані судом першої інстанції.

Доводи апеляційної скарги про невідповідність висновків суду обставинам справи, неповне з"ясування обставин справи є безпідставними.

Приведені в апеляційній скарзі інші доводи зводяться до тлумачення діючого законодавства, незгоди з рішенням суду, переоцінки висновків рішення суду та не спростовують правильність рішення суду першої інстанції.

Будь-яких інших доказів, що спростовують правильність рішення суду в апеляційній скарзі не наведено, тому рішення суду підлягає залишенню без змін, а апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 17 січня 2019 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя

Судді