КИЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ПОЛТАВИ
Справа №552/1672/19
Провадження № 2/552/739/19
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
31.05.2019 року Київський районний суд м. Полтави в складі:
Головуючого судді - Турченко Т.В.
При секретарі - Силка І.О.
За участю адвоката Іщерякова В.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Полтаві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, стягнення аліментів та визначення місця проживання дитини, -

ВСТАНОВИВ:

В березні 2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, стягнення аліментів та визначення місця проживання дитини. Позов обґрунтовуючи тим, що 04.10.2003 року вони з відповідачем уклали шлюб, який був зареєстрований Полтавським міським відділом реєстрації актів громадянського стану Полтавського обласного управління юстиції. Від спільного шлюбу мають дитину- ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Спільне життя з відповідачем не склалося через несумісність характерів та втрати поваги один до одного. Також вказувала, що дитина проживає та буде проживати з нею, відповідач матеріально їй та спільній дитині не допомагає, участі у вихованні дитини не приймає, а тому у неї не має можливості самій утримувати неповнолітнього сина. Просить суд розірвати шлюб, укладений між нею та відповідачем. Стягнути з відповідача аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 у розмірі ј частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дня подачі позову, і до досягнення дитиною повноліття. Крім того, просила визначити місце проживання ОСОБА_3 разом з нею.

Позивач ОСОБА_1 та її представник адвокат Іщерякова В.М. в судовому засіданні позов підтримали, просили задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засідання позов визнав частково, а саме щодо розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини не заперечував, а щодо аліментів не заперечував щодо стягнення з нього 1/5 частини всіх видів заробітку (доходу).

Суд, вислухавши позивача ОСОБА_1 , адвоката Іщерякову В.М., відповідача ОСОБА_2 , вивчивши та дослідивши матеріали справи, приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що 04.10.2003 року між ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , укладено шлюб, який був зареєстрований Полтавським міським відділом реєстрації актів громадянського стану Полтавського обласного управління юстиції, актовий запис № 1532, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії НОМЕР_1 від 04.10.2003 року (а.с. 5).

Також встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 є батьками неповнолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.6).

Дитина проживає разом з позивачем за адресою: АДРЕСА_1 .

Також судом встановлено, що між сторонами спільне господарство не ведеться.

Шлюбні відносини сторони припинили та до цього часу не підтримують. Сторонами вживались заходи до примирення, але позитивного результату вони не дали, примирення не досягнуто.

За нормами ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Позивач просить шлюб розірвати, не бажає миритися з відповідачем, наполягає на розірванні шлюбу, що вбачається з її позову.

Таким чином, судом встановлено відсутність вільної згоди позивача перебувати в шлюбі з відповідачем.

Згідно з ч. 1 ст. 51 Конституції України та ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Примушення жінки чи чоловіка до шлюбу не допускається.

Відповідно до ст. 111 СК України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства.

Приймаючи до уваги те, що позивач заперечує проти примирення з відповідачем та не бажає відновлювати сімейні відносини, посилаючись на те, що між ними відношення погіршились до того рівня, що відновлення їх неможливе, суд вважає недоцільним надавати їм строк для примирення.

Враховуючи вищевикладене, а також те, що сім`я розпалась остаточно, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їх інтересам, а також інтересам їх дитини, позов необхідно задовольнити, а шлюб зареєстрований між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 розірвати.

Відповідно до ст.ст.141, 155, 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності, проживання батьків окремо від дитини не звільняє їх від обов`язків щодо дитини.

Згідно ст. 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1989 року, батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Батьки зобов`язані утримувати своїх дітей незалежно від того, перебувають вони в шлюбі чи шлюб між ними розірвано.

Відповідно до статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів, суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають значення.

Суд, враховуючи обставини, передбачені ст.182 СК України, в тому числі, стан здоров`я та матеріальне становище неповнолітнього та позивача, а також ту обставину, що відповідач працездатний, не інвалід, має можливість працювати та надавати матеріальну допомогу на утримання дитини, приходить до висновку про задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача на користь позивача аліменти на утримання малолітньої дитини у розмірі 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, та до досягнення дитиною повноліття.

Відповідно до ч.2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Тому суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання неповнолітнього ОСОБА_3 у розмірі ј частини від всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, до досягнення дитиною повноліття.

Згідно ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

Тому стягнення аліментів необхідно розпочати з 27.03.2019 року - дня звернення позивача до суду з позовом до відповідача про стягнення аліментів.

Згідно ст. 150 СК України батьки мають обов`язки щодо виховання та розвитку дитини, в тому числі батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Відповідно ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.

Згідно з нормами ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

Судом встановлено, що неповнолітній ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 проживає спільно з матірю ОСОБА_1 . І відповідач не заперечує проти проживання дитини з матір`ю, суд приходить до висновку про доцільність визначення місця проживання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 спільно з матір`ю ОСОБА_1 .

Тому позовні вимоги ОСОБА_1 про визначення місця проживання дитини є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судові витрати.

Керуючись ст. ст., 263-265 ЦПК України,суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Шлюб, зареєстрований 04 жовтня 2003 року, актовий запис №1532 в Полтавському міському відділі реєстрації актів громадянського стану Полтавського обласного управління юстиції між ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 - розірвати.

Після розірвання шлюбу чоловіку залишити прізвище ОСОБА_6 , дружині залишити прізвище ОСОБА_6 .

Дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 залишити проживати з матір`ю ОСОБА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженець м.Полтави, ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , проживає АДРЕСА_2 , працює у військовому коледжі військової частини НОМЕР_3 займає посаду військовослужбовець на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі ј частини від всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, до повноліття дитини, починаючи з 27 березня 2019 року.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 сплачений позивачем судовий збір в сумі 1 568 грн. 40 коп.

Рішення може бути оскаржене до Полтавського апеляційного суду через Київський районний суд м.Полтави шляхом подання протягом 30 днів з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Повний текст рішення складено 03.06.2019 року.

Головуючий Т.В.Турченко