справа № 274/4357/18
провадження № 2/0274/705/19
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
31.05.19 року м. Бердичів
Бердичівський міськрайонний суд Житомирської області в складі: головуючого - судді Замеги О.В., за участю секретаря судового засідання Павлюк-Жук А.В., розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про розірвання договору та повернення грошових коштів,-
28.08.2018 позивач звернувся до суду із зазначеним позовом.
В судове засідання сторони не з`явилися.
Позивач у наданій заяві просить проводити розгляд справи у його відсутності, позов підтримує.
Відповідачка в судове засідання не з`явилася, відзиву не надала. Причини неявки не повідомила. Про день, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, про що свідчить розписка про вручення судової повістки. Тобто, відповідачка свідомо знехтувала своїми процесуальними правами та обов`язками, не з`являючись у судові засідання та не цікавлячись розглядом справи.
Враховуючи наведені обставини та строки розгляду справи, суд вважає за можливе розглядати справу за відсутності відповідачки, за наявними матеріалами справи.
Відповідно до вимог ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Згідно вимог ч.ч. 1, 2 ст. 280 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин, не подав відзив, суд може ухвалити заочне рішення якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У разі участі у справі кількох відповідачів заочний розгляд справи можливий у випадку неявки в судове засідання всіх відповідачів.
Суд, вивчивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, вважає позовні вимоги підлягаючими частковому задоволенню за наступних підстав.
Відповідно до ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.
Згідно ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Судом встановлено, що у вересні 2015 року відповідачем встановлено намогильні споруди на могилах ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на виконання умов договору на надання послуг по виготовленню та встановленню намогильної споруди в м. Шепетівка Хмельницької області на могилах ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , який 23 вересня 2016 року був укладений між позивачем, ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_2 магазин "ІНФОРМАЦІЯ_2"(а.с. 6).
Договором укладеним між сторонами передбачено, що "виконавець" зобов`язаний якісно виконати всі послуги по виготовленню та встановленню намогильної споруди. За невиконання чи неналежне виконання зобов`язань за даним договором "виконавець" несе відповідальність згідно вимог ЗУ "Про захист справ споживача", накладення штрафних санкцій у розмірі подвійної облікової ставки НБУ. У випадку мотивованих письмових претензій "замовником" до якості послуги "виконавця" останній в обумовлені протоколом терміни та за свій рахунок усуває виявлені недоліки. Договір підписано сторонами(а.с. 6).
Договір є обов`язковим для виконання сторонами(ст. 629 ЦК України).
Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору(ч. 1 ст. 638 ЦК України).
В позовній заяві позивач зазначає, що відповідачем неякісно виконано замовлені ним роботи, тому на кінець вересня 2015 року намогильна споруда почала розпадатися, порозколювалась, повідпадала намогильна плитка, доказів на спростування даних обставин сторонами суду не надано.
В листі від 10.12.2016, ОСОБА_2 , зобов`язується перед ОСОБА_1 усунути недоліки її роботи щодо плитки навкруги фундаменту, заробити шви на основній плиті із каменю до 01.07.2017(а.с. 9).
На заяву ОСОБА_1 , щодо недоліків в роботі відповідача(а.с. 10), ОСОБА_2 власноруч написала позивачу гарантійне зобов`язання, яким визнала всі вказані ним недоліки, без проведення експертизи і зобов`язалась їх усунути до 01.07.2018(а.с. 11).
Проте, відповідачка свої зобов`язання не виконала, недоліки в добровільному порядку не усунула, даний факт сторонами не оспорюється.
Будь - яких доказів на спростування доводів позивача, відповідачкою не надано.
Статтею 651 ЦК України встановлено, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.
У разі розірвання договору зобов`язання сторін припиняються (ч. 2 ст. 653 ЦК України).
Закон України «Про захист прав споживачів» регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту.
Відповідно до п. 22 ч. 1 ст. 1 ЗУ «Про захист прав споживачів», споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.
Частиною 1 ст. 5 ЗУ «Про захист прав споживачів» встановлено, що держава забезпечує споживачам захист їх прав, надає можливість вільного вибору продукції, здобуття знань і кваліфікації, необхідних для прийняття самостійних рішень під час придбання та використання продукції відповідно до їх потреб, і гарантує придбання або одержання продукції іншими законними способами в обсязі, що забезпечує рівень споживання, достатній для підтримання здоров`я і життєдіяльності.
Статтею 22 ЗУ «Про захист прав споживачів» встановлено, що захист прав споживачів, передбачених законодавством, здійснюється судом. При задоволенні вимог споживача суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, що пов`язані з порушенням їх прав.
Частиною 9 ст. 12 ЗУ «Про захист прав споживачів» встановлено, що якщо всупереч вимогам цієї статті протягом установлених строків продавець (виконавець) не здійснює повернення сплаченої суми грошей за продукцію у разі розірвання договору, споживачеві виплачується неустойка в розмірі одного відсотка вартості продукції за кожний день затримки повернення грошей.
За положеннями ст. 17 ЗУ «Про захист прав споживачів», за всіма споживачами однаковою мірою визнається право на задоволення їх потреб у сфері торговельного та інших видів обслуговування. Встановлення будь-яких переваг, застосування прямих або непрямих обмежень прав споживачів не допускається, крім випадків, передбачених нормативно-правовими актами. Споживач має право на вільний вибір товарів і послуг. Забороняється примушувати споживача придбавати продукцію неналежної якості або не потрібного йому асортименту.
Згідно з п.п. 1, 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1996 року № 5 (із змінами, внесеними постановою від 25 травня 1998 року № 15) «Про практику розгляду цивільних прав за позовами про захист прав споживачів», ЗУ «Про захист прав споживачів» захищає права споживача, яким є лише громадянин (фізична особа), котрий придбаває, замовляє, використовує товари для власних побутових потреб. Крім того, вказаний Закон регулює відносини, що виникають між споживачем та підприємством чи громадянином - підприємцем, які продають товари, зокрема відносини, що виникають із договорів купівлі-продажу.
Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача 5000 грн. моральної шкоди, суд зазначає наступне.
Згідно зі ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.
Моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України відшкодовується собою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
При вирішенні питання про відшкодування моральної шкоди, суд керується роз"ясненнями постанови Пленума Верховного Суду України від 31.03.1995 (з наступними змінами та доповненнями) «Про судову практику у справах про стягнення моральної ( немайнової) шкоди».
Згідно п. 3 вищеназваної постанови під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань чи інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями чи бездіяльностю інших осіб.
Разом з тим, у п. 4 постанови вказується, що позивач зобов`язаний довести не тільки факт заподіяння моральних страждань, але і пояснити з яких міркувань він виходив, зазначаючи розмір шкоди та якими доказами це підтверджується.
На підтвердження заподіяння моральної шкоди, позивач не надав суду доказів. Окрім того, не довів факт заподіяння моральної шкоди та з яких міркувань він виходив визначаючи розмір моральної шкоди. Відтак, суд прийшов до висновку про відмову у задоволенні позову про стягнення моральної шкоди.
При зверненні до суду із зазначеним позовом ОСОБА_1 не сплачено судовий збір, оскільки позивач звільнений від його сплати.
Так, відповідно до ст. 22 ЗУ «Про захист прав споживачів», споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, що пов`язані з порушенням їх прав.
Таким чином, судовий збір відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, підлягає стягненню з відповідача.
Відповідно до ст.ст. 23, 93, 95, 570, 626, 627, 629, 635, 638, 651, 653 ЦК України, ЗУ «Про захист прав споживачів», керуючись ст.ст. 12, 13, 19, 23, 258-259, 264, 265, 273, 354 ЦПК України, суд,-
Позовну заяву ОСОБА_1 задовольнити частково.
Розірвати договір на надання послуг по виготовленню та встановленню намогильної споруди від 23.09.2016 укладеного між ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_2 .
Відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позову в частині стягнення моральної шкоди.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Житомирського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників Відповідно п.п.15.5 п. 15 Перехідних положень ЦПК України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги можуть також подаватися учасниками справи до або через відповідні суди.

Головуючий суддя О.В.Замега