Провадження №2/748/12/19
Єдиний унікальний № 737/400/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"20" травня 2019 р.м. Чернігів

Чернігівський районний суд Чернігівської області

в складі :

головуючого - судді Меженнікової С.П.

при секретарі Решітько А.Д., Сидор А.В.,

з участю позивача ОСОБА_1 , її представника - адвоката Литовченко В.П., відповідача ОСОБА_2 , її представника - адвоката Серкіна К.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в місті Чернігові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_3 до територіальної громади села Горбове Куликівського району Чернігівської області в особі Куликівської селищної ради Куликівського району Чернігівської області, ОСОБА_2 про визнання недійсними рішення, свідоцтв про право особистої власності та про право на спадщину за заповітом, скасування державної реєстрації прав власності на нерухоме майно та визнання права власності на частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами в порядку спадкування,

треті особи, що не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Чернігівська районна державна нотаріальна контора, комунальне підприємство «Чернігівське міжміське бюро технічної інвентаризації»,-

В С Т А Н О В И В:

Позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_3 звернулися до суду з позовною заявою, в якій просять:

-визнати недійсним та скасувати рішення Виконкому Горбівської сільської ради від 24.09.1999 року № 34 «Про оформлення права особистої власності» на житловий будинок розташований за адресою: АДРЕСА_1 , на ім`я померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 , як голови колгоспного двору без зазначення часток інших членів колгоспного двору;

-визнати недійсним та скасувати свідоцтво про право особистої власності Виконавчого комітету Горбівської сільської ради Куликівського району Чернігівської області від 29 жовтня 1999 року на житловий будинок розташований за адресою: АДРЕСА_1 , видане в цілому на ім`я ОСОБА_4 та зареєстроване Чернігівським бюро технічної інвентаризації 29 жовтня 1999 року в реєстрову книгу №1 за рєстровим №119;

-визнати недійсним та скасувати свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 03 листопада 1999 року виданого державним нотаріусом Куликівської державної нотаріальної контори Чміль Г.І. №924 на ім`я ОСОБА_5 , після померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 , на житловий будинок в цілому, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , та зареєстрованого Чернігівським бюро технічної інвентаризації 11.11.1999 року в книзі №1 за №119;

-скасувати державну реєстрацію права власності за ОСОБА_5 на житловий будинок, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , яка була проведена Чернігівським бюро технічної інвентаризації 11.11.1999 року в книзі №1 за №119 на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 03 листопада 1999 року виданого державним нотаріусом Куликівської державної нотаріальної контори Чміль Г.І.;

- визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , право власності на 1/4 частин житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: на 1/12 частину як за спадкоємцем за законом після смерті чоловіка ОСОБА_6 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_4 та на 1/6 частину як за членом колишнього колгоспного двору;

-визнати за ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , право власності на 1/4 частин житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: на 1/12 частину як за спадкоємцем за законом після смерті батька ОСОБА_6 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_4 та на 1/6 частину як за членом колишнього колгоспного двору.

Позовні вимоги мотивовані тим, що станом на 15.04.1991 спірне домоволодіння мало статус колгоспного двору, головою якого була ОСОБА_4 , а членами - ОСОБА_5 , ОСОБА_7 , ОСОБА_6 та позивачі - ОСОБА_3 і ОСОБА_1 , а тому на підставі статей 120, 123 ЦК УРСР, кожен з них мав право на 1/6 частину в праві сумісної власності. Після смерті ІНФОРМАЦІЯ_6 ОСОБА_6 - чоловіка позивача ОСОБА_1 та батька позивача ОСОБА_3 , позивачі прийняли спадщину, кожна на 1/12 частину зазначеного вище домоволодіння, і стали мати право кожна по ј частині як спадкоємці та як колишні члени колгоспного двору. В травні 2017 року нотаріусом було відмовлено позивачам у видачі свідоцтва про право на спадщину на частину спірного домоволодіння, оскільки у них був відсутній правовстановлюючий документ на ім`я спадкодавця і як було з"ясовано нотаріусом, домоволодіння в цілому було зареєстровано на ОСОБА_5 відповідно до свідоцтва про право на спадщину. В подальшому, з відповіді КП ЧМБТІ від 28.03.2018, наданої на адвокатський запит, позивачам стало відомо про те, що раніше право власності на зазначений житловий будинок з надвірними будівлями було зареєстровано за ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про право власності від 29.10.1999, виданого на підставі рішення виконкому Горбівської сільської ради №34 від 24.09.1999, в той час коли остання померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Вважаючи, що рішенням виконкому Горбівської сільської ради №34 від 24.09.1999, свідоцтвом про право особистої власності на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, виданим на ім`я ОСОБА_4 на підставі цього рішення та свідоцтвом про право на спадщину виданого на ім`я ОСОБА_5 після померлої ОСОБА_4 , порушено їх право власності на частку в майні колгоспного двору, а тому просили визнати рішення виконкому, свідоцтво про право власності на житловий будинок та свідоцтво про право на спадщину недійсними і скасувати державну реєстрацію права власності за ОСОБА_5 на нерухоме майно, а також визнати за ними право власності за кожною на ј частину спірного домоволодіння.

10 травня 2018 року до Чернігівського районного суду Чернігівської області за правилами статті 31 ЦПК України із Куликівського районного суду було передано справу за вищезазначеним позовом.

Ухвалою Чернігівського районного суду Чернігівської області від 11 травня 2018 року прийнято цивільну справу до свого провадження, відкрито провадження та призначено підготовче засідання.

Ухвалою суду від 20 грудня 2018 року закрито підготовче провадження у справі та призначено її до судового розгляду по суті в загальному позовному провадженні.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та її представник - адвокат Литовченко В.П. позовні вимоги підтримали та просили задовольнити, посилаючись на обставини, що викладені в позовній заяві. Додатково адвокат Литовченко В.П. пояснила, що після смерті чоловіка у позивача ОСОБА_1 не було сумніву, що частина спірного будинку могла належати не їй, тому спадщину після смерті чоловіка оформляла поступово в зв`язку з матеріальними труднощами. У 2017 році позивачці нотаріус роз`яснила, що для оформлення своєї частини на спірний будинок їй необхідно звернутися до суду. Під час розгляду справи у Куликівському районному суді, позивачці стало відомо про наявність оспорюваного рішення виконкому, свідоцтва про право власності та свідоцтва про право на спадщину, тому попередній позов було залишено без розгляду у квітні 2018 року, а на початку травня 2018 року, позивач звернулася до суду з даним позовом, тому вважає, що строк позовної давності пропущено не було.

В судовому засіданні відповідно до ст.92 ЦПК України була допитана як свідок позивач ОСОБА_1 , яка пояснила, що у спірному будинку вона проживає 35 років, з дня коли вийшла заміж за ОСОБА_6 . З цього часу вона разом з чоловіком та свекрами постійно проживала у спірному будинку як одна сім"я, вели спільне господарство, проводили ремонті роботи в будинку, зробили іншу піч, провели газ. Після смерті свекрухи, у 2000 році в сім`ї почалися негаразди, тому її чоловік вирішив, що їм потрібно проживати окремо від батька. У 2001 році їй чоловік повідомив, що у сільській раді вони з батьком ОСОБА_5 оформили добровільний розподіл спірного будинку та господарських споруд. Після цього їм сільська рада надала дозвіл на перепланування спірного будинку. Потім вони з чоловіком до будинку добудували приміщення. Оформленням документів займався її чоловік. За життя чоловік не встиг оформити добудови. Вони з чоловіком вважали себе господарями частини спірного будинку. Після смерті чоловіка вона продовжували проживати разом з дочкою у будинку, і свекор їй ніколи не говорив, що їй з дитиною потрібно виселятися та, що він є власником будинку. Про те, що було видано спірне свідоцтво про право власності на будинок не повідомляли їй і в сільській раді. Вона продовжувала вважати, що частина будинку належить їй, тому незадовго до смерті свекра, який помер у 2015 році , перекрила в сараї та у гаражі кришу. Оформленням спадщини на частину спірного будинку вона після смерті чоловіка одразу не займалася, оскільки одна виховувала дочку та перубувала у скрутному матеріальному становищі. Через деякий час після смерті свекра, відповідач ОСОБА_2 їй повідомила, що будинок належить їй. Після цього вона пішла до нотаріуса, яка роз`яснила, що для вирішення спору їй необхідно звертатися до суду, що вона і зробила.

Позивач ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилася, через канцелярію суду надала заяву про розгляд справи без її участі та письмові пояснення, в яких зазначила, що позовні вимоги підтримує та просить задовольнити ( т.1 а.с.205-211).

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, вважає, що законно було видано свідоцтво про право власності на будинок в цілому на ім`я ОСОБА_4 , оскільки на її думку господарство ОСОБА_4 не відносилось до колгоспного двору і позивачі членами колгоспного двору не були, а тому не мають права взагалі на будь-яку частку в спірному будинку. А отже, на її думку, відсутні підстави для визнання недійсним свідоцтва про право власності, свідоцтва про право на спадщину, скасування державної реєстрації та визнання за позивачами права власності на частину спірного будинку. Крім того просила застосувати строк позовної давності. Також пояснила, що її рідний брат - ОСОБА_6 працював у колгоспі, у 1985 році одружився на позивачці ОСОБА_1 і у 1985 році у них народилася дочка - ОСОБА_3 . Брат разом з сім`єю проживав у спірному будинку, згодом вони здійснили добудову до спірного будинку. Просить в задоволенні позову відмовити.

Представник відповідача ОСОБА_2 - адвокат Серкін К.Ю. в судовому засіданні в задоволені позовних вимог просив відмовити, вказуючи, що відповідач ОСОБА_2 не порушувала права позивачів, до того ж позивачем ОСОБА_1 не надано доказів на підтвердження того, що вона приймала участь у веденні господарства колгоспного двору. Також вважає, що строк позовної давності позивачами пропущений, а питання про його поновлення вони не ставлять.

Відповідач - територіальна громада села Горбове Куликівського району Чернігівської області в особі Куликівської селищної ради Куликівського району Чернігівської області в судове засідання явку свого представника не забезпечила, надала заяву про розгляд справи без участі їх представника, свою позицію щодо позовних вимог не висловила (т.2 а.с. 32).

Відзиву на позовну заяву відповідачами не подано.

Треті особи - Чернігівська районна державна нотаріальна контора та Комунальне підприємство «Чернігівське міжміське бюро технічної інвентаризації» , про день та час розгляду справи повідомлені належним чином, про що свідчать поштові повідомлення. Чернігівська районна державна нотаріальна контора надала клопотання про розгляд справи у відсутності їх представника ( т.1 а.с. 240, 247).

Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та ОСОБА_15 підтвердили в судовому засіданні, що станом на 15.04.1991 позивачі постійно проживали у спірному будинку, позивачка ОСОБА_3 була на той час неповнолітньою, а її мати - позивачка ОСОБА_1 приймала участь разом з іншими членами родини у веденні особистого підсобного господарства.

Вислухавши учасників судового розгляду, свідків, дослідивши матеріали справи, матеріали погосподарської книги №3 Горбівської сільської Ради народних депутатів на 1991-1995 роки, інвентаризаційну справу на домоволодіння АДРЕСА_1 матеріали цивільної справи №737/317/17, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 та ОСОБА_3 про визнання недійсними рішення, свідоцтв про право особистої власності та про право на спадщину за заповітом, скасування державної реєстрації прав власності на нерухоме майно та визнання права власності на частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами в порядку спадкування, підлягають задоволенню частково з таких підстав.

В судовому засіданні встановлено, що господраство АДРЕСА_1 відносилось до категорії „колгоспний двір", головою якого станом на 15 квітня 1991 року була ОСОБА_4 , а членами колгоспного двору були ОСОБА_5 , ОСОБА_7 , ОСОБА_6 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , що підтверджується записами в погосподарській книзі №3 за 1991-1995 роки та довідкою виконкому Куликівської селищної ради №127 від 27.02.2018 (т.1 а.с.24).

Вирішуючи питання щодо зарахування спірного будинку до суспільної групи господарств - колгоспний двір, суд виходить із такого.

Згідно з положеннями ст. 120 Цивільного кодексу УРСР, що був чинним на час виникнення спірних відносин, колгоспний двір є сімейно-трудовим об`єднанням осіб, які використовують на праві спільної власності майно двору для ведення підсобного господарства та сімейних потреб. Сім`я селянина-колгоспника складає основу колгоспного двору, а належність до неї - одна з умов членства в колгоспному дворі.

Постановою Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» вказано, що положення ст.ст. 17, 18 Закону України «Про власність» щодо спільної сумісної власності поширюються на правовідносини, що виникли після введення в дію цього закону. До правовідносин, які виникли раніше, застосовується діюче на той час законодавство, а отже спори щодо майна колишнього колгоспного двору мають вирішуватись за нормами, які регулювали власність цього двору, зокрема: право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглось після припинення його існування, мають ті члени двору, які до 15 квітня 1991 року не втратили право на частку у його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею та коштами у веденні спільного господарства двору. Розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних.

Порядок ведення погосподарського обліку в сільських радах визначався Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими постановою Державного комітету статистики СРСР від 12 травня 1985 року № 5-24/26 (далі - Вказівки № 5-24/26), а згодом - Вказівками № 69.

Згідно зі змістом Вказівок № 5-24/26 і № 69 суспільна група господарства визначалась залежно від роду занять голови господарства (сім`ї).

Як зазначалося вище, головою господарства була ОСОБА_4 , яка станом на 15.04.1991 була пенсіонеркою, колишнім членом колгоспу, про що свідчить запис в погосподарській книзі, і відповідно до Вказівок № 5-24/26 і № 69 такі господарства слід відносити до господарств колгоспників, а тому суд вважає, що зарахування спірного будинку до суспільної групи господарств - колгоспний двір, є правильним. Позивач ОСОБА_1 була зареєстрована на проживала разом з головою колгоспного двору ОСОБА_4 , яка була бабусею її чоловіка і приймала участь разом з нею у веденні особистого підсобного господарства, що підтверджується поясненнями свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 і не втратила статус члена колгоспного двору. В той період, також проживала дочка позивача ОСОБА_1 та правнука голови колгоспного двору ОСОБА_4 - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , яка була на той час неповнолітньою.

Відповідно до частини першої статті 120 ЦК УРСР (у редакції, що була чинною на час виникнення спірних правовідносин) майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності.

Відповідно до ч.2 ст.123 цього Кодексу розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних.

Оскільки встановлено, що спірний будинок належав до суспільної групи господарств - колгоспний двір, а тому голова колгоспного двору - ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , ОСОБА_7 , ОСОБА_6 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , які були членами цього двору, мають право на частину в праві сумісної власності на підставі статей 120, 123 ЦК УРСР.

Отже, ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_7 , ОСОБА_6 , ОСОБА_3 та ОСОБА_1 мали рівне право на майно колгоспного двору, а значить, і на вказаний вище житловий будинок з господарськими будівлями, тобто по 1/6 частині кожен.

Проте, виконавчим комітетом Горбівської сільської ради Куликівського району Чернігівської області, 24 вересня 1999 року прийнято рішення № 34 про оформлення свідоцтва про право особистої власності на домоволодіння по АДРЕСА_1 в цілому за ОСОБА_4 , а 29 жовтня 1999 року на підставі цього ж рішення на ім`я ОСОБА_4 було видано свідоцтво про право особистої власності на спірне домоволодіння, на підставі якого право власності за ОСОБА_4 було зареєстровано в Чернігівському міжміському бюро технічної інвентаризації під №119 ( т.1 а.с. 30, 203).

До того ж, як встановлено судом, що прийняття виконавчим комітетом Горбівської сільської ради рішення №34 від 24.09.1999 щодо оформлення права власності на ОСОБА_4 , видача свідоцтва про право особистої власності від 29.10.1999 та реєстрація права власності, було здійснено на померлу особу - ОСОБА_4 , так як, згідно копії актового запису про смерть №29 від 25.12.1998, вона померла ІНФОРМАЦІЯ_2 (т.1 а. с. 80).

Оскільки, у судовому засіданні встановлено, що позивачам ОСОБА_1 та ОСОБА_3 як членам колишнього колгоспного двору належало по 1/6 частині домоволодіння по АДРЕСА_1 , то суд робить висновок, що прийняття рішення виконавчим комітетом Горбівської сільської ради про оформлення права особистої власності на увесь житловий будинок за померлою особою ОСОБА_4 та видача свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок на ім`я померлої особи ОСОБА_4 було здійснено з порушенням права власності позивачів, які мали право на частину вказаного вище домоволодіння та з порушенням вимог ст.120 ЦК УРСР (1963 року).

Відповідно до ч. 1 ст. 57 ЗУ "Про власність", яка діяла на час винесення оспорюваного рішення та видання оспорюваного правовстановлюючого документа, якщо в результаті видання акта органом державного управління або місцевим органом державної влади, що не відповідає законові, порушуються права власника та інших осіб щодо володіння, користування чи розпорядження належним їм майном, такий акт визнається недійсним за позовом власника або особи, права якої порушено.

Ураховуючи встановлені обставини, суд приходить до висновку, що рішення виконавчого комітету Горбівської сільської ради Куликівського району Чернігівської області №34 від 24.09.1999, яким ОСОБА_4 надано дозвіл на оформлення права особистої власності на домоволодіння в цілому по АДРЕСА_1 , не відповідає вимогам закону та порушує права позивачів, а тому підлягає визнанню недійсним та скасуванню частково у частині надання ОСОБА_4 дозволу на оформлення права власності на домоволодіння в цілому.

Оскільки рішення виконавчого комітету Горбівської сільської ради Куликівського району Чернігівської області №34 від 24.09.1999 в частині оформлення права власності на спірне домоволодіння за ОСОБА_4 є незаконним і в цій частині підлягає скасуванню, то, відповідно, і свідоцтво про право особистої власності від 29.10.1999 на житловий будинок, яке видане на підставі цього рішення на ОСОБА_4 , підлягає визнанню недійсним та скасуванню.

Отже, позовні вимоги позивача щодо визнання недійсним та скасування рішення виконавчого комітету Горбівської сільської ради №34 від 24.09.1999 в частині оформлення права особистої власності на ОСОБА_4 , визнання недійсним та скасування свідоцтва про право особистої власності від 29.10.1999, виданого на ім`я ОСОБА_4 підлягають задоволенню.

Із копії спадкової справи до майна померлої ОСОБА_4 №134/1999 на т.1 а.с.87-98 вбачається, що спадщину після її смерті прийняв за заповітом її син - ОСОБА_5 , якому 03 листопада 1999 року видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом на житловий будинок з господарськими будівлями по АДРЕСА_1 в цілому, в той час як судом встановлено, що ОСОБА_4 на день смерті мала право на 1/6 частку спірного домоволодіння.

Оскільки судом в ході розгляду справи не здобуто доказів правомірного набуття за життя ОСОБА_4 права власності на житловий будинок в цілому по АДРЕСА_1 , а тому даний житловий будинок не може бути успадкований в цілому її спадкоємцями, зокрема сином ОСОБА_5 .

Отже, свідоцтво на спадщину за заповітом, виданого після смерті ОСОБА_4 на ім`я спадкоємця ОСОБА_5 , яким посвідчено належність останньому спадкового майна - житлового будинку з господарськими спорудами за адресою: АДРЕСА_1 слід визнати недійсним, так як його видачею порушуються права позивачів.

Строк позовної давності для звернення до суду з даними позовними вимогами позивачами, суд вважає не пропущеним, оскільки позивачі дізналися про порушене своє право при розгляді справи №737/317/17 за їх позовом до Горбівської сільської ради Куликівського району Чернігівської області про визнання права власності по Ѕ частині на квартиру АДРЕСА_2 , за результатами розгляду якої винесено 27.04.2018 ухвалу суду про залишення позову без розгляду, з даним позовом позивачі звернулися згідно поштового конверту 28.04.2018, тобто настпуного дня після закінчення попередньої справи, а відповідно до правил ст.76 ЦК Української РСР (1963 року) перебіг строку позовної давності починається з дня виникнення права на позов, а право на позов виникає з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого права.

Із копії спадкової справи до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_9 ОСОБА_5 встановлено, що спадщину за заповітом прийняла його донька ОСОБА_2 , відповідач по справі (т.1 а.с.180-185). Згідно довідки державного нотаріуса на а.с.51 т.1, вчинення нотаріальної дії щодо видачі відповідачу ОСОБА_2 свідоцтва про право на спадщину на вказаний вище житловий будинок зупинено до вирішення справи щодо спадкового майна в суді.

Із копії спадкової справи до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_6 (т.1 а.с.139-167) встановлено, що спадщину за законом прийняли його донька ОСОБА_3 та дружина ОСОБА_1 , позивачі по справі. Як зазначалося вище, ОСОБА_6 як член колишнього колгоспного двору набув право на 1/6 частину спірного домоволодіння, яка підлягає поділу в рівних частинах між спадкоємцями, які прийняли спадщину - ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , тобто по 1/12 частині. У видачі позивачам свідоцтва про право на спадщину на частину житлового будинку АДРЕСА_1 , державним нотаріусом відмовлено в зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документа на даний будинок на ім`я спадкодавця, про що свідчить постанова нотаріуса від 11.05.2017.

Відповідно до довідки №179 від 27.03.2018, виконкомом Горбівської сільської ради Куликівського району Чернігівської області 11.11.2015 прийнято рішення про перейменування вулиці Коцюбинського на вулицю Калинова (т.1 а.с.40).

Вирішуючи позовну вимогу позивачів про визнання за ними по ј частині за кожною права власності на спірний житловий будинок у порядку спадкування за законом після смерті батька та чоловіка ОСОБА_6 та як за колишніми членами колгоспного двору, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 1267 ЦК України частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними.

Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Відповідно до статті 41 Конституції України та п. 2 ч. 1 ст. 3, ст. 321 ЦК України ніхто не може бути позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених Конституцією та законом.

Згідно з ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності набувається правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Розглядаючи позов в межах заявлених позовних вимог, враховуючи ту обставину, що позивачам ОСОБА_1 та ОСОБА_3 як членам колишнього колгоспного двору належить по 1/6 частині спірного житлового будинку, а також ту обставину, що вони прийняли спадщину після смерті ОСОБА_6 , і їх частки у спадщині відповідно до ч. 1 ст. 1267 ЦК України є рівними, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 та ОСОБА_3 в частині визнання права власності за кожною по 1/4 частині житлового будинку з господарсткими будівлями по АДРЕСА_1 , як за спадкоємцями за законом після смерті ОСОБА_6 , та як за членами колишнього колгоспного двору ( 1 / 6 +1/12 ), підлягають задоволенню.

Згідно роз`яснень, які містяться у листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року, право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК). За змістом ст. 392 ЦК належним відповідачем є особа - учасник цивільних правовідносин, яка не визнає або оспорює право власності спадкоємця на спадкове майно, зокрема, житловий будинок, земельну ділянку (п. 3.1). За таких обставин суд не може погодитися з твердженнями представника відповідача ОСОБА_2 - адвоката Серкіна К.Ю., що відповідач ОСОБА_2 є неналежним відповідачем.

Враховуючи, що позивачами не заявляються вимоги про виділ в натурі частки із спільного майна, суд не приймає до уваги по даній справі як доказ Акт від 18.01.2001 добровільного розподілу домогосподарства, здійсненого після припинення існування колгоспного двору ( т.1 а.с.41-42).

Згідно з технічним паспортом вартість спірного будинку станом на 31.03.2017 складає 361145 грн. (т.1 а. с. 45-49).

Вирішуючи позовну вимогу позивачів про скасування державної реєстрації права власності за ОСОБА_5 на спірний житловий будинок, суд приходить до висновку, що дані позовні вимоги задоволенню не підлягають виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (далі - Закон) записи до Державного реєстру прав вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень.

Згідно частини 2 статті 26 Закону у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав, а у разі скасування судом документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав до 1 січня 2013 року, або скасування записів про державну реєстрацію прав, інформація про які відсутня в Державному реєстрі прав, запис про державну реєстрацію прав вноситься до Державного реєстру прав та скасовується.

Для внесення записів про скасування державної реєстрації прав та скасування записів Державного реєстру прав заявник подає органу державної реєстрації прав або нотаріусу, заяву та рішення суду, що набрало законної сили.

Таким чином, позивачі не позбавлені можливості звернутися до відповідних органів у порядку, передбаченому чинним законодавством, щодо скасування державної реєстрації.

З огляду на викладене, позовна вимога про скасування державної реєстрації є передчасною, оскільки на даний час відсутнє порушення такого права позивачів. Таким чином, в задоволенні даної позовної вимоги слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 82, 141, 206, 259, 263, 265, 268, 273, 354, 355 ЦПК України, ст.120,123 Цивільного кодексу Української РСР, ст. 392, 1261, 1268 ЦК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Визнати недійсним та скасувати рішення Виконкому Горбівської сільської ради Куликівського району Чернігівської області від 24.09.1999 року № 34 «Про оформлення права особистої власності» в частині оформлення права особистої власності на житловий будинок розташований за адресою: АДРЕСА_1 , на ім`я ОСОБА_4 .

Визнати недійсним та скасувати свідоцтво про право особистої власності Виконавчого комітету Горбівської сільської ради Куликівського району Чернігівської області від 29 жовтня 1999 року на житловий будинок розташований за адресою: АДРЕСА_1 , видане в цілому на ім`я ОСОБА_4 та зареєстроване Чернігівським бюро технічної інвентаризації 29 жовтня 1999 року в реєстрову книгу №1 за рєстровим №119.

Визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 03 листопада 1999 року виданого державним нотаріусом Куликівської державної нотаріальної контори Чміль Г.І. на ім`я ОСОБА_5 після померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 , на житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , та зареєстроване в реєстрі №924.

Визнати за ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , мешканки: АДРЕСА_1 ) право власності на 1/4 частини житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: на 1/12 частину як за спадкоємцем за законом після смерті чоловіка ОСОБА_6 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_4 та на 1/6 частину як за членом колишнього колгоспного двору.

Визнати за ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , мешканки: АДРЕСА_5 ), право власності на 1/4 частини житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: на 1/12 частину як за спадкоємцем за законом після смерті батька ОСОБА_6 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_4 та на 1/6 частину як за членом колишнього колгоспного двору.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Чернігівського апеляційного суду через Чернігівський районний суд Чернігівської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 31.05.2019.

Суддя С. П. Меженнікова