ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

24 травня 2019 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 750/7230/17

Головуючий у першій інстанції Логвіна Т. В.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/301/19

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого-судді: Мамонової О.Є.,

суддів: Бечка Є.М., Євстафіїва О.К.,

із секретарем: Зіньковець О.О.,

сторони:

позивач: ОСОБА_1 ,

відповідач: ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні з повідомленням учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 05 грудня 2018 року (ухвалене о 14:17, повний текст рішення складено 15 грудня 2018 року) у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист честі, гідності, ділової репутації та стягнення моральної шкоди, -

У С Т А Н О В И В:

У липні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , у якому просила:

- визнати такими, що містять недостовірну інформацію та принижують гідність, честь та ділову репутацію позивачки ОСОБА_1 , аудіофайли, розміщені відповідачем 30 травня 2017 року в інтернет-ресурсах соціальній мережі Facebook за посиланням https://www.facebook.com/profile.php?id =99952&lst-01525%3А99952%3А в розділі «Хроніка» за дату 30.05.2017 та на відеохостинговому сайті YouTube за посиланням https://www.youtube.com/watch?v=NhulNaxK1-Q із накладенням субтитрів та фотографії позивачки, з використанням її прізвища, ім`я, по-батькові, посади позивачки;

- зобов`язати відповідача спростувати таку недостовірну інформацію шляхом опублікування в 10-денний строк із дня набрання рішенням суду законної сили вступної та резолютивної частини тексту судового рішення в даній справі в мережі Інтернет на сайті www.gorod.cn.ua в розділі «Новини» і в соціальній мережі Facebook на сторінці відповідача в розділі «Хроніка»;

- зобов`язати відповідача видалити аудіофайли, розміщені 30 травня 2017 року в інтернет-ресурсах соціальній мережі Facebook за посиланням https://www.facebook.com/profile.php?id=99952&1st=01525%3A99952%3A в розділі «Хроніка» за дату 30.05.2017 та на відеохостинговому сайті YouTube за посиланням https://www.youtube.com/watch?v=NhulNaxK1-Q із накладенням субтитрів та фотографії позивача, з використанням її прізвища, ім`я, по-батькові, посади позивача;

- зобов`язати відповідача видалити фотографії ОСОБА_1 , видалити ім`я та назву її посади;

- визнати неправомірним використання імені та фотографії позивачки без згоди останньої;

- стягнути з відповідача на користь позивачки моральну шкоду в розмірі 50 000 грн та судові витрати по справі.

Позов обґрунтовувала тим, що зміст запису, субтитри та ідентифікація відповідачем факту, що позивачка є співрозмовником на цьому аудіозаписі, про що свідчить використання її фотографії, імені, посади є недостовірною інформацією, яка принижує гідність, честь та ділову репутацію позивачки, оскільки, зазначені аудіофайли нібито містять зміст розмови, учасником якої є позивачка, і яка нібито застосовувала в розмові нецензурну лексику. Даний аудіозапис відповідно до статистики відеохостингового сайту YouTube проглянули 6277 разів, що свідчить про свідоме масове публічне поширення такої інформації відповідачем. Вказана інформація носить негативний характер, направлена на підрив не тільки її гідності і честі як фізичної особи, але і на підрив ділової репутації як посадової особи, оскільки позивачка є директором Чернігівського ліцею № 32. Посилаючись на ст. 277 ЦК України позивачка виявила намір на спростування недостовірної інформації.

Також, керуючись приписами ч. 2, 6 ст. 296 ЦК України, Закону України «Про захист персональних даних», позивачка вважає, що використання її імені в мережі Інтернет разом з аудіозаписами, розміщеними за вищевказаними посиланнями у Facebook та YouTube та фотографії без її дозволу, порушує її право на використання імені та на захист персональних даних.

У зв`язку з неправомірним поширенням відповідачем широкому колу осіб недостовірної негативної інформації відносно позивачки, остання знаходиться у стані постійного нервового напруження та стресу, на неї здійснюється тиск, здійснюються погрози з вимогами піти з посади через поширення в Інтернеті вищевказаних записів з її фото, іменем та посадою. В результаті чого, вона перебуває в пригніченому емоційному стані, змушена відволікатись від встановленого режиму роботи та звичного соціального життя на захист від інформаційних нападів на неї та виправдовування.

Оскільки інформація, поширена відповідачем через мережу Інтернет є негативною, неправдивою (недостовірною) та такою, що підлягає спростуванню, використання імені та фотографії здійснено без згоди позивачки, такими діями останній завдана моральна шкода, в рахунок відшкодування якої ОСОБА_1 просить стягнути 50 000 грн.

Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 05 грудня 2018 року в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 звернулася з апеляційною скаргою, в якій посилається на неповне з`ясування та недоведеність судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати вказане рішення на ухвалити нове рішення, по суті позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що аудіозапис з фрагментами розмови позивачки від 09.03.2017, викладений відповідачем у мережі Інтернет 30.02.2017 із накладенням субтитрів та фотографії позивачки, є недостовірною інформацією. Належним, допустимим та достовірним доказом недостовірності вищевказаної інформації є висновок експертного дослідження від 14.06.2017 № 9/5, який встановив, що викладений в мережі Інтернет аудіозапис містить ознаки монтування, а отже дана інформація є неповною, а значить і недостовірною.

Заявниця зазначає, що суд надумано констатував, що розмова 09 березня 2017 року, фрагменти якої виклав відповідач, відбулась на нараді вчителів, однак відповідно до витягу з Книги нарад при директорові Чернігівського ліцею № 32 в березні 2017 року в таку дату жодних нарад взагалі не проводилось.

Заявниця вказує, що в порушення вимог ч. 6 ст. 296 та ч. 1 ст. 308 ЦК України в оскаржуваному рішенні без правової оцінки залишилися вимоги позивачки про усунення порушення її немайнових прав видалення, викладеного в мережі Інтернет 30.05.2017, її імені, прізвища, по батькові без згоди останньої та видалення фото позивачки.

ОСОБА_1 наголошує, що суд послався на ч. 3 ст. 277 ЦК України, яка була виключена 27.03.2014.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення представників позивачки адвокатів Чуха В.С. та Кручек О.О., які просили задовольнити апеляційну скаргу, представника відповідача адвоката Кінебаса О.М., який наполягав на законності рішення суду першої інстанції, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано суду доказів, які підтверджують підстави щодо задоволення вимог про захист честі, гідності та ділової репутації, а тому відсутні підстави і для стягнення моральної шкоди.

З такими висновками районного суду погоджується апеляційний суд, оскільки вони ґрунтуються на матеріалах справи та відповідають вимогам чинного законодавства.

Судом у справі встановлено, що ОСОБА_1 займає посаду директора Чернігівського ліцею № 32.

30.05.2017 у соціальній мережі Facebook за посиланням https://www.facebook.com/profile.php?id=99952&lst-01525% 3А99952%3А в розділі «Хроніка» та на відеохостинговому сайті YouTube за посиланням https://www. youtube.com/watch?v=NhulNaxK1-Q Левенком І.О. було розміщено аудіозапис із накладенням субтитрів, фотографії позивачки із зазначенням її прізвища, ім`я, по-батькові та посади (а.с. 10-12).

Аудіофайл, викладений на відеохостинговому сайті YouTube за посиланням https://www. youtube.com/watch?v=NhulNaxK1-Q має назву «Директор школи №32 Людмила Тарасюк про ФБ, малохольних Атрошенка й Білогуру та про гроші на ремонт».

Факт розміщення аудіозапису та розміщення його відповідачем визнаний сторонами в судовому засіданні.

У судовому засіданні районного суду пояснення позивачки не були конкретними, вона зазначала, що голос на аудіозаписі міг бути її, можливо він містить фрагменти з її бесід, однак в навчальному закладі ненормативною лексикою вона ніколи не користувалась, саме в такому ракурсі розмови не було, фрагментарно викладена відповідачем у мережі Інтернет інформація є спотвореною та такою, що умисно розповсюджена без її згоди у такий спосіб, що негативно впливає на ділову репутацію позивачки, підриває її авторитет, оскільки є негативного змісту.

Відповідач пояснив суду, що він змонтував та виклав у мережі Інтернет розмову за участі позивачки, яка була записана його дружиною на телефон, при цьому наклав субтитри та фотографію позивачки.

Згідно висновку експертного дослідження, проведеного за заявою ОСОБА_1 , Київським НДЕКЦ МВС України від 14.06.2017 № 9/5 відеозвукозапис у файлі «Директор школи № 32 Людмила Тарасюк про ФБ, малохольних Атрош», що скопійований з мережі Ютуб на диск для лазерних систем зчитування «Axent» CD-R 700 MB 80 min 52X, містить ознаки монтування (а.с. 38-41).

Згідно висновку експертного дослідження Київського НДІСЕ Міністерства юстиції України від 07.07.2017 № 10634/17-35/10635/17-35 (а.с. 44-52), проведеного за заявою ОСОБА_2 , досліджуваний аудіозапис, що міститься у файлі з назвою 2017-03-09-10-42-30.amr в пам`яті телефону (microSD картці) не містить ознак монтажу або інших втручань в його цілісність. За своїми властивостями зазначений запис відповідає записам, що зафіксовані наданим на дослідження мобільним телефоном «Lenovo» із застосуванням програми «Диктофон». У відповідності до метаданих початок запису досліджуваної фонограми припадає на 09.03.2017 10:42:30, а закінчення запису 09.03.2017 11:26:42. За загальним правилом функціонування подібних пристроїв (мобільних телефонів тощо) дата та час здійснення записів формується у відповідності до налаштувань часу та дати у самому пристрої.

Відповідно до ст. 28, 68 Конституції України кожен має право на повагу до його гідності та ніхто не може бути підданий такому поводженню, що принижує його гідність. Кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Відповідно до ч. 4 ст. 32 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації.

Статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка відповідно до ст. 9 Конституції України, є частиною національного законодавства, передбачено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції.

Статтею 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів.

Згідно ст. 201 ЦК України честь, гідність і ділова репутація є особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством.

Стаття 275 ЦК України передбачає, що фізична особа має право на захист свого особистого немайнового права від протиправних посягань інших осіб. Захист особистого немайнового права здійснюється способами, встановленими главою 3 цього Кодексу. Захист особистого немайнового права може здійснюватися також іншим способом відповідно до змісту цього права, способу його порушення та наслідків, що їх спричинило це порушення.

У ч. 1 ст. 277 ЦК України передбачено, що фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.

Відповідно до ст. 297 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі.

Згідно зі ст. 299 ЦК України фізична особа має право на недоторканність своєї ділової репутації. Фізична особа може звернутися до суду з позовом про захист своєї ділової репутації.

У постанові пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності а честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» містяться наступні роз`яснення.

Так, під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної цінності, з честю пов`язується позитивна соціальна оцінка особи в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло, а під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов`язків. Під діловою репутацією юридичної особи, у тому числі підприємницьких товариств, фізичних осіб - підприємців, адвокатів, нотаріусів та інших осіб, розуміється оцінка їх підприємницької, громадської, професійної чи іншої діяльності, яку здійснює така особа як учасник суспільних відносин.

Юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.

Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Тлумачення ст. 277 ЦК України свідчить, що позов про спростування недостовірної інформації підлягає задоволенню за такої сукупності умов: поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; поширення інформації, що порушує особисті немайнові права; врахування положень ст. 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини щодо її застосування.

Посилаючись як на правову підставу позову на ст. 277 ЦК України, позивачка просить визнати такими, що містять недостовірну інформацію аудіофайли, розміщені в соціальних мережах Facebook та YouTube та зобов`язати відповідача спростувати таку недостовірну інформацію.

Аудіофайл як такий це компактний файл, який містить звукову інформацію. Позивачкою як в позовній заяві, так і в судовому засіданні районного суду не конкретизовано, яка саме інформація, що міститься на зазначених файлах є недостовірною та потребує спростування. За обставинами, викладеними в позовній заяві, ОСОБА_1 вважає, що недостовірною інформацією є ідентифікація її як співрозмовника у даних аудіозаписах. Зазначені обставини в розумінні ст. 277 ЦК України не можуть вважатись недостовірною інформацією та не можуть бути спростовані у спосіб, передбачений зазначеною нормою Закону.

Законом України від 27.03.2014 № 1170-VII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у зв`язку з прийняттям Закону України «Про інформацію» та Закону України «Про доступ до публічної інформації», який набрав чинності 19.04.2014, було виключено частину 3 статті 277 ЦК України, якою встановлювалась презумпція недостовірності поширеної інформації та обов`язок доведення протилежного лежав виключно на відповідачу.

Європейський суд з прав людини зауважує, що принцип «процесуальної рівності сторін» передбачає, що у випадку спору, який стосується приватних інтересів, кожна зі сторін повинна мати розумну можливість представити свою справу, включаючи докази, в умовах, які не ставлять цю сторону в істотно більш несприятливе становище стосовно протилежної сторони (DOMBO BEHEER B.V. v. THE NETHERLANDS, № 14448/88, § 33, ЄСПЛ, від 27 жовтня 1993 року).

Статтею 2 ЦПК України встановлено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Одними із основних засад (принципів) цивільного судочинства є змагальність сторін та диспозитивність.

За ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Частинами 1, 3 ст. 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Приписами ч. 2 ст. 43 ЦПК України встановлено, що учасники справи, крім іншого, зобов`язані сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи та подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. (ст. 76 ЦПК України)

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 79, 80 ЦПК України).

Згідно приписів ст. 12, ч. 1, 5-7 ст. 81, ч. 1 ст. 89 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Належних та допустимих доказів на підтвердження того, що ОСОБА_3 не є співрозмовником записаної розмови остання не надала. Позивачкою не доведено, що монтування розмови відповідачем, здійснено із фрагментів, де позивачка дійсно не є співрозмовником.

У судових засіданнях суду першої інстанції представник відповідача адвокат Кінебас О.М. неодноразово пропонував допитати ОСОБА_1 як свідка з попередженням про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиве показання чи відмову від давання показань, однак позивачка відмовилась бути допитаною в якості свідка.

За поясненнями позивачки, вона допускає можливу наявність нарізок з певних її бесід, та категорично заперечує свою участь у розмові де наявна ненормативна лексика та висловлювання з приводу місцевих посадовців.

Тобто, достатніх доказів, на підставі яких суд міг би встановити, що позивачка участі у записаній та викладеній у мережі Інтернет розмові не брала, а отже зміст запису та ідентифікація відповідачем позивачки як співрозмовника, шляхом зазначення її прізвища, імені, по батькові та посади є неправомірним матеріали справи не містять.

Щодо позовних вимог ОСОБА_1 про усунення порушення її немайнових прав шляхом видалення, викладеного в мережі Інтернет 30.05.2017, імені, прізвища, по батькові позивачки без згоди останньої та видалення фото позивачки, колегія суддів виходить з наступного.

Згідно ч. ч. 2, 6 ст. 296 ЦК України (якими керується позивачка) використання імені фізичної особи в літературних та інших творах, крім творів документального характеру, як персонажа (дійової особи) допускається лише за її згодою, а після її смерті - за згодою її дітей, вдови (вдівця), а якщо їх немає, - батьків, братів та сестер. Ім`я учасника цивільного спору, який стосується особистого життя сторін, може бути використане іншими особами лише за його згодою.

Із змісту вказаних норм вбачається, що їх приписи на спірні відносини не розповсюджується, оскільки стосуються використання імені фізичної особи саме в літературних чи інших творах як персонажа (дійової особи). Положення ч. 6 ст. 296 ЦК України регламентують використання імені фізичної особи як учасника (сторони) цивільного спору, який стосується її особистого життя, тобто вже під час або після розгляду такого цивільного спору, наприклад, з метою висвітлення процесу розгляду справи, викладення обставин особистого життя сторони, які стали відомі саме під час розгляду цивільного спору тощо.

Разом з тим, ч. 3 ст. 296 ЦК України встановлено, що використання імені фізичної особи з метою висвітлення її діяльності або діяльності організації, в якій вона працює чи навчається, що ґрунтується на відповідних документах (звіти, стенограми, протоколи, аудіо-, відеозаписи, архівні матеріали тощо), допускається без її згоди.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 307 ЦК України фізична особа може бути знята на фото-, кіно-, теле- чи відеоплівку лише за її згодою. Згода особи на знімання її на фото-, кіно-, теле- чи відеоплівку припускається, якщо зйомки проводяться відкрито на вулиці, на зборах, конференціях, мітингах та інших заходах публічного характеру. Фізична особа, яка погодилася на знімання її на фото-, кіно-, теле- чи відеоплівку, може вимагати припинення їх публічного показу в тій частині, яка стосується її особистого життя. Витрати, пов`язані з демонтажем виставки чи запису, відшкодовуються цією фізичною особою.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 ЦК України фотографія, інші художні твори, на яких зображено фізичну особу, можуть бути публічно показані, відтворені, розповсюджені лише за згодою цієї особи, а в разі її смерті - за згодою осіб, визначених частиною четвертою статті 303 цього Кодексу. Таким чином, сферою застосування положень ч. 1 ст. 308 ЦК України є використання фотографії як художнього твору.

Представник позивачки ОСОБА_4 пояснила, що фото позивачки, яке використано відповідачем в спірних аудіофайлах, було відтворено останнім із фотографії, що була в загальному доступі. Таким чином особисто ОСОБА_2 її не фотографував, тобто відповідно до ч. 1 ст. 307 ЦК України припускається наявність згоди позивачки на публічний показ цього фото, і доказів на підтвердження зворотного останньою не надано.

У справі встановлено, що використання прізвища, ім`я, по-батькові, посади позивачки у підпису до аудіозапису було використане відповідачем для ідентифікації позивачки з метою висвітлення її діяльності як педагога та директора Чернігівського ліцею № 32 та не стосується її особистого життя, а тому підстави для видалення фотографії ОСОБА_1 з використанням її прізвища, ім`я, по-батькові та посади відсутні.

Щодо посилань позивачки на Закон України «Про захист персональних даних», апеляційний суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про захист персональних даних» цей Закон регулює правові відносини, пов`язані із захистом і обробкою персональних даних, і спрямований на захист основоположних прав і свобод людини і громадянина, зокрема права на невтручання в особисте життя, у зв`язку з обробкою персональних даних. Цей Закон поширюється на діяльність з обробки персональних даних, яка здійснюється повністю або частково із застосуванням автоматизованих засобів, а також на обробку персональних даних, що містяться у картотеці чи призначені до внесення до картотеки, із застосуванням неавтоматизованих засобів.

Стаття 2 вказаного Закону містить визначення термінів, таких як база персональних даних, володілець персональних даних, згода суб`єкта персональних даних, знеособлення персональних даних, картотека, обробка персональних даних, одержувач, персональні дані, розпорядник персональних даних, суб`єкт персональних даних, третя особа

За ч. 1, 2 ст. 5 Закону об`єктами захисту є персональні дані. Персональні дані можуть бути віднесені до конфіденційної інформації про особу законом або відповідною особою. Не є конфіденційною інформацією персональні дані, що стосуються здійснення особою, яка займає посаду, пов`язану з виконанням функцій держави або органів місцевого самоврядування, посадових або службових повноважень.

Посилання позивачки на приписи Закону України «Про захист персональних даних» є помилковим, оскільки його положення регулюють та поширюються на діяльність з накопичення (збирання, підбір, упорядкування тощо), зберігання, обробки та передачі персональних даних володільцем чи розпорядником персональних даних з визначеною метою, встановленням складу цих даних, процедури їх обробки та відповідно до вищевказаного Закону і не стосуються спірних правовідносин.

За викладених обставин, районний суд дійшов вірного висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Доводи позивачки про те, що єдиним належним, допустимим та достовірним доказом недостовірності вищевказаної інформації є висновок експертного дослідження від 14.06.2017 № 9/5, наданий позивачкою, який встановив, що викладений в мережі Інтернет аудіозапис містить ознаки монтування, не заслуговують на увагу, зважаючи на те, що встановлена експертним висновком наявність ознак монтування не спростовує факту участі позивачки у розмові записаній та викладеній в мережу Інтернет та того, що голос на аудіофайлі їй не належить.

Посилання ОСОБА_1 на те, що суд надумано констатував, що розмова 09 березня 2017 року, фрагменти якої виклав відповідач, відбулась на нараді вчителів, але такої не було в зазначену дату, не є слушними, оскільки у зазначеній справі місце запису розмови не має вирішального значення.

Доводи апеляційної скарги про те, що в порушення вимог ч. 6 ст. 296 та ч. 1 ст. 308 ЦК України в оскаржуваному рішенні без правової оцінки залишилися вимоги позивачки про видалення, викладеного в мережі Інтернет 30.05.2017, її імені, прізвища, по батькові без згоди останньої та видалення фото позивачки, а також про те, що суд послався на ч. 3 ст. 277 ЦК України, яка була виключена 27.03.2014, зважаючи на висновок суду про відмову в задоволенні позову ОСОБА_1 в цілому, не можуть бути підставою для його скасування.

Отже, з огляду на відсутність достатніх та достовірних доказів для встановлення та підтвердження недостовірності інформації, як юридичної складової правопорушення, правомірного використання відповідачем фото, імені та посади позивачки, висновок районного суду про відсутність підстав для задоволення позову ОСОБА_1 є вірним, ґрунтується на матеріалах справи та відповідає вимогам чинного законодавства.

Таким чином, апеляційна скарга не містить підстав та переконливих доводів для задоволення позову ОСОБА_1 , у зв`язку з чим, відповідно до приписів ст. 375 ЦПК України, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-384, 390 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 05 грудня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складно 29 травня 2019 року.

Головуючий Судді: