Справа № 414/2081/18
Провадження № 22-ц/810/327/19
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 червня 2019 Луганський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого Назарової М.В.,

суддів Дронської І.О., Єрмакова Ю.В.,

за участю секретаря Сінько А.І.,

позивача ОСОБА_2,

учасники справи: позивач -ОСОБА_2 , відповідачі - Публічне акціонерне товариство «Луганськнафтопродукт», ОСОБА_3 , треті особи: Товариство з обмеженою відповідальністю «Професіонал», приватний нотаріус Черняк Андрій Леонідович,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Луганського апеляційного суду в м. Сєвєродонецьку в порядку спрощеного провадження,

апеляційну скаргу ОСОБА_3

на ухвалу Кремінського районного суду Луганської області від 28 березня 2019 року, постановленуКремінським районним судом у складі: судді Ковальова В.М. в приміщенні того ж суду,

у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Луганськнафтопродукт» в особі директора ОСОБА_5 та ОСОБА_3 , треті особи: Товариство з обмеженою відповідальністю «Професіонал», приватний нотаріус Черняк Андрій Леонідович, про визнання окремої частини правочину недійсним та застосування наслідків недійсності правочину,

в с т а н о в и в:

У березні 2019 року позивач ОСОБА_2 звернулась з заявою про забезпечення позову шляхом накладення арешту на будівлю складу бочкотари літ. Л-2,л загальною площею 281,60 кв.м та будівлю складу матеріального літ. М,м, загальною площею 279,30 кв.м, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , а також заборони відчуження цього майна, посилаючись на те, що на розгляді в Кремінському районному суді Луганської області знаходиться справа № 414/2081/18 за позовом ОСОБА_2 до ПАТ «Луганськнафтопродукт», ОСОБА_3 про визнання окремої частини правочину недійсним та застосування наслідків недійсності правочину. Позивачем оспорюється частина правочину за Договором купівлі-продажі від 30.07.2016 року в частині продажу ПАТ «Луганськнафтопродукт» ОСОБА_3 будівлі складу бочкотари літ. Л-2,л загальною площею 281,60 кв.м та будівлі складу матеріального літ. М,м, загальною площею 279,30 кв.м, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1, та ставиться питання про застосування наслідків недійсності правочину шляхом повернення ПАТ «Луганськнафтопродукт» спірного нерухомого майна, отриманого за договором купівлі-продажу від 30.07.2016 року.

Підставою застосування заходів забезпечення позову зазначено, що у позивача є підстави побоюватися, що відповідач ОСОБА_3 може розпорядитися даним майном та відчужити його на користь третіх осіб, що ускладнить або навіть зробить неможливим виконання рішення суду у разі задоволення позову, оскільки після відкриття провадження у справі невідомими особами вчинялись спроби фізично заволодіти спірним майном, яке знаходиться у фактичному користуванні позивача.

Також є сумніви з приводу того, що відповідач Публічне акціонерне товариство «Луганськнафтопродукт» з початку проведення антитерористичної операції і до теперішнього часу не перереєструвався на територію, підконтрольну українській владі. Від імені Публічного акціонерного товариства «Луганськнафтопродукт» діє голова правління, місце проживання якого вказано у м. Києві. Організатором аукціону було обрано ТОВ «Професіонал», яке знаходиться у м. Харкові. Покупцем став відповідач ОСОБА_3 , який за даними протоколу про визнання переможця аукціону проживає в м. Сєвєродонецьк Луганської області , а в Договорі купівлі продажу - в м. Києві.

Позивач погоджується на виконання вимог п. 6 ч. 1 ст. 151, ст. 154 ЦПК України щодо зустрічного забезпечення та внесення на депозитний рахунок суду грошових коштів у розмірі, визначеному судом при задоволенні даної заяви.

Ухвалою Кремінського районного суду Луганської області від 28 березня 2019 рокузаяву ОСОБА_2 про забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно та заборонити його відчуження задоволено.

Накладено арешт на будівлю складу бочкотари літ. Л-2,л, інвентаризаційний номер 581, та будівлю складу матеріального літ. М,м., інвентаризаційний номер 556, загальною прощею 281,60 кв.м, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 .

Заборонено відчуження будівлі складу бочкотари літ. Л-2,л, інвентаризаційний номер 581, та будівлі складу матеріального літ. М,м., інвентаризаційний номер 556 , загальною прощею 281,60 кв.м, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 .

Одночасно у оскаржуваній ухвалі вирішено питання про прийняття зустрічного позову, проте в наведеній частині судове рішення не оскаржується.

Не погодившись з вказаною ухвалою, відповідач ОСОБА_3 08.04.2019 року звернувся до суду з апеляційною скаргою, вважає, що оскаржувана ухвала винесена судом з порушенням норм процесуального права та просить скасувати ухвалу в частині вжиття заходів забезпечення позову та постановити в цій частині нову ухвалу про відмову в задоволенні заяви ОСОБА_2 про забезпечення позову.

Доводами апеляційної скарги є те, що суд неправильно застосував п. 1 ч. 1 ст. 150 ЦПК України, накладаючи арешт на спірне майно, яке на даний момент знаходиться у користуванні позивача, зміст позовних вимог ОСОБА_2 свідчить про відсутність позовних вимог про належність майна позивачу або про передачу його ОСОБА_2 ; мотивів обґрунтування застосування заходів забезпечення позову відповідними доказами суд не навів і не обґрунтував реальність загрози невиконання чи ускладнення виконання рішення суду про задоволення позову; фактично суд завуальовано висловив свою позицію щодо обгрунтованості позовних вимог до розгляду справи по суті, висловившись про дієвість та ефективність застосованого забезпечення позову.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17.04.2019 року визначено головуючим суддею (суддею-доповідачем) Коротенка Є.В., склад колегії суддів - Дронської І.О., Луганської В.М.

Апеляційне провадження у справі відкрито 22 квітня 2019 року.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу справ від 03.05.2019 року вилучено суддю Луганську В.М. у зв`язку із перебуванням у відпустці, новий суддя у складі суду Єрмаков Ю.В.

Ухвалою суду від 03 травня 2019 року справу призначено до апеляційного розгляду о 10-й год. 21 травня 2019 року.

Згідно розпорядження т.в.о. керівника апарату Савчука О.І. від 10 травня 2019 року здійснено повторний автоматизований розподіл справи у зв`язку з призначенням на посаду судді Верховного Суду у Касаційний цивільний суд Коротенка Євгена Васильовича , згідно з Указом Президента України «Про призначення суддів Верховного Суду» від 07 травня 2019 року №195/2019.

Справу передано до канцелярії суду для повторного розподілу судової справи між суддями.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу справ між суддями від 10.05.2019 року вилучено суддю Коротенка Є.В. у зв`язку із закінченням терміну повноважень, новий головуючий суддя (суддя-доповідач) Назарова М.В., у складі колегії:- Дронської І.О., Єрмакова Ю.В.

Відзив на апеляційну скаргу не надійшов.

В суді апеляційної інстанції позивач ОСОБА_2 заперечувала проти задоволення скарги та пояснила, що вона до теперішнього часу володіє спірним майном на підставі укладеною між нею та ПАТ «Луганськнафтопродукт» договору оренди від 30.04.2012 року строком на 8 місяців і наразі по справі відсутній спір про її будь-яке речове право щодо цього майна.

Інші учасники справи, належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, не з`явилися, що відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, позивача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає скаргу такою, що підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Статтею 124 Конституції України визначений принцип обов`язковості судових рішень, який із огляду на положення статей 18, 153 ЦПК України поширюється також на ухвалу суду про забезпечення позову. При цьому відповідно до частини другої статті 149 ЦПК України забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову

За змістом статті 151 ЦПК України заява про забезпечення позову повинна містить, зокрема, обґрунтування необхідності забезпечення позову.

Положеннями статті 152 ЦПК України встановлені види забезпечення позову. Одним із видів такого забезпечення є накладення арешту на майно, заборона вчиняти певні дії, тощо.

Відповідно до частини третьої статті 152 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам (пункт 4 Постанова Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову»).

Звертаючись з даним позовом, ОСОБА_2 просила: визнати правочин за Договором купівлі-продажі від 30.07.2016 року, посвідчений приватним нотаріусом Черняком Андрієм Леонідовичем, зареєстрованим в реєстрі за № 210, в частині продажу ПАТ «Луганськнафтопродукт» ОСОБА_3 будівлі складу бочкотари літ. Л-2,л загальною площею 281,60 кв.м та будівлю складу матеріального літ. М,м, загальною площею 279,30 кв.м, недійсним та застосувати наслідки недійсності правочину шляхом зобов`язання відповідача ОСОБА_3 повернути відповідачу ПАТ «Луганськнафтопродукт» нерухоме майно, отримане за договором купівлі-продажу від 30.07.2016 року, а саме: будівлю складу бочкотари літ. Л-2,л загальною площею 281,60 кв.м та будівлю складу матеріального літ. М,м, загальною площею 279,30 кв.м, розташованих за адресою: АДРЕСА_1 .

Жодних позовних вимог саме про свої речові права на вказану нерухомість, яка є предметом забезпечення позову, позивач з огляду на вимоги ст. 777, 203, 215 ЦК України, на які вона посилається у своїй заяві, не заявляла.

Прийшовши до висновку про задоволення заяви про забезпечення позову, суд на вказане уваги не звернув, не здійснив оцінку дійсності існування спору між сторонами і якого саме, обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів, не з`ясував співмірність виду забезпечення позову, який просила застосувати особа, яка звернулась з такою заявою, позовним вимогам, не оцінив рівноцінність заходів забезпечення позову змісту заявлених позовних вимог.

Тому доводи апеляційної скарги є слушними, оскільки при вирішенні даного питання не врахував обсяг позовних вимог та категорію спору.

Ухвала суду не вмотивована відповідно до вимог ст. 260 ЦПК України, її мотивувальна частина не відповідає висновкам, зробленим у резолютивній частині, оскільки роблячи висновок лише про необхідність накладення заборони відчуження спірного майна з огляду на його дієвість та ефективність захисту прав позивача на спірне майно, суд в резолютивній частині застосував крім цього і арешт на майно, не звернувши уваги, що майно знаходиться у фактичному користуванні позивача, та не взявши до уваги вимоги Закону України «Про виконавче провадження», що регулює питання саме арешту майна, та не зазначив, про захист яких саме прав позивача йдеться (оренди, переважного права на придбання арештованого майна тощо), оскільки вимоги позивача зводяться до передачі майна іншій особі - попередньому власнику.

Як арешт, так і заборона відчуження спірного майна застосовані до складу матеріального літ. М,м., інвентаризаційний номер 556 , загальною площею 281,60 кв.м, у той час, коли за матеріалами справи, його площа складає 279,30 км.м.

Крім того, сам позивач у своїй заяві вказував на застосування зустрічного забезпечення, на що суд не звернув увагу та, застосувавши заходи забезпечення позову, не застосував вимоги ст. 154 ЦПК України.

Звертає на себе увагу і відсутність в наданих до апеляційного суду відомостей про сплату позивачем судового збору за подачу заяви про забезпечення позову, як вказано позивачем ОСОБА_2 у розмірі 352,40 грн., так і у відповідності до вимог п. 4 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» станом на час подання такої заяви - 06.03.2019 року у розмірі 384,20 грн. Додана до відокремленого матеріалу копія квитанції про сплату позивачем судового збору у розмірі 552,40 грн. датована 27 вересня 2018 року, що на півроку передує подачі теперішньої заяви.

Вказана невідповідність заяви про забезпечення позову вимогам ст. 151 ЦПК України має наслідком застосування вимог пункту 9 статті 153 ЦПК України.

Наведене у своїй сукупності та зміст позовних вимог, відсутність у апеляційного суду можливості переглядати судове рішення у разі його невмотивованості та відсутності висновків щодо частини вимог (про арешт майна, невирішення частини вимог заявника про застосування зустрічного забезпечення), є підставою для застосування вимог пунктів 3 та 4 частини 1 статті 379 ЦПК України та скасування оскаржуваної ухвали суду та направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 379 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Ухвалу Кремінського районногосуду Луганської області від 28 березня 2019 року скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Дата складення повного тексту постанови - 06 червня 2019 року.

Головуючий

Судді: