Справа № 204/2073/19
Провадження № 2/204/943/19
КРАСНОГВАРДІЙСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
28 травня 2019 року Красногвардійський районний суд м.Дніпропетровська у складі:
головуючої судді Токар Н.В.,
при секретарі Голушко В.В.,
розглянувши у судовому засіданні в залі суду у м.Дніпро цивільну справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки, -
У березні 2019 року позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій просив ухвалити рішення, яким:
- в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № СNL -301/443/2007 від 25.07.2007 року, укладеного з ЗАТ «ОТП Банк» у сумі 488852,23 грн., на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна», звернути стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки № РСL-301/247/2007 від 25.07.2007 року, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М., реєстровий № 8468 - квартиру, загальною площею 40.5 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та належить ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на праві власності, шляхом проведення прилюдних торгів за початковою ціною, визначеною за процедурою, яка передбачена Законом України «Про виконавче провадження», на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, визначеної на підставі оцінки майна, проведеної суб`єктом оціночної діяльності або незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій;
- передати в управління іпотекодержателю - Товариству з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» предмет іпотеки - квартиру, загальною площею: 40,5 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом надання права Товариству з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» примусового входу до предмета іпотеки, обладнання предмета іпотеки охоронними пристроями, заміни замків, а також укладання договорів про надання охоронних послуг щодо предмета іпотеки зі спеціалізованими підприємствами, установами, організаціями;
- стягнути з відповідачів на користь позивача судові витрати.
В судове засідання представник позивача не з`явився, подавши через канцелярію суду письмову заяву про розгляд справи за його відсутності.
У судове засідання відповідачі не з`явилися без поважних причин; належним чином були повідомлені про дату, час і місце судового засідання; не подали відзив; позивач не заперечував проти такого вирішення справи та ухвалення заочного рішення, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України, та у зв`язку з ненаданням відповідачами відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Вивчивши та дослідивши письмові матеріали справи у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають, у зв`язку з наступним.
Відповідно до ст.4 ЦПК України при здійсненні правосуддя у цивільних справах суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом.
Згідно ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ для захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності.
Відповідно до ч. 3 ст.12 та ч. 1 ст. 81 ЦПК України саме на сторони покладено обов`язок довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, до яких дана справа не відноситься.
23 березня 2011 року між Публічним акціонерним товариством «ОТП Банк» та ОСОБА_3 укладено Додатковий договір № 1 до кредитного договору № СNL -301/443/2007 від 25 липня 2007 року, відповідно до якого сторони домовились внести зміни та доповнення до кредитного договору наступного змісту: на період з 21 березня 2011 року до повного виконання боргових зобов`язань за кредитним договором для розрахунку процентів за користування кредитом буде використовуватись фіксована процентна ставка -1 в розмірі - 10,99 % річних. У випадку невиконання чи неналежного виконання позичальником умов кредитного договору, документів забезпечення та/чи додаткового договору пільговий період скасовується (арк.с.9-13).
Як вбачається з договору купівлі-продажу кредитного портфелю від 12 листопада 2010 року Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» продало право на кредитний портфель Публічному акціонерному товариству «ОТП Банк» (арк.с.20-27).
Відповідно до договору про відступлення права вимоги від 20.11.2010 року, укладеного між ТОВ «ОТП Факторинг Україна» та Публічним акціонерним товариством «ОТП Банк», у зв`язку з укладенням договору купівлі - продажу кредитного портфелю № б/н від 12 листопада 2010 року, клієнт передав фактору права вимоги за кредитними договорами. За договором до фактора переходять всі права клієнта, як сторони, що іменується «Іпотекодержатель»/ «Заставодержатель» у зобов`язаннях, які виникли на підставі договорів (арк.с.27 зворот-31).
23 березня 2011 року між Публічним акціонерним товариством «ОТП Банк» та ОСОБА_1 , ОСОБА_2 укладено Додатковий договір № 1 до договору іпотеки № РСL-301/247/2007 від 26 липня 2007 року, відповідно до п. 6.3. якого звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на вибір іпотекодержателя: за рішенням суду, та/або на підставі виконавчого напису нотаріуса, та/або в позасудовому порядку, та/або в іншому порядку, передбаченому чинним законодавством України (арк.с.17-18).
Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна квартира за адресою: АДРЕСА_1 належить ОСОБА_2 та ОСОБА_1 (арк.с.34-35,57-58).
Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору й вимогами ЦК України. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Згідно з п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки, відшкодування збитків.
За правилом ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Згідно з ч. 2 ст. 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно зі ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.
Встановлено, що рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 19 грудня 2016 року позов Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитними зобов`язаннями задоволено: стягнуто солідарно з ОСОБА_3 , ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» суму заборгованості за кредитним договором у розмірі 485213 грн. 13 коп.; стягнуто з ОСОБА_3 , ОСОБА_1 в рівних частинах судовий збір у розмірі 3639 грн. 10 коп. (арк.с.32). Зазначене судове рішення набрало законної сили, а тому відповідно до частини 4 статті 82 ЦПК України встановлені у ньому обставини є преюдиційними при розгляді зазначеної справи.
Згідно з ч. 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом.
Однак, наявність судового рішення про стягнення з боржника на користь кредитора заборгованості за кредитним договором, яке набрало законної сили, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум шляхом звернення стягнення на передане боржником в іпотеку нерухоме майно (постанова Верховного Суду України від 04 вересня 2013 року у справі № 6-573цс13). Разом із тим, задоволення подібних позовних вимог можливе лише у разі, коли суду надані беззаперечні докази того, що попередні заходи не призвели до належного виконання зобов`язання.
Відповідно до ч. 1 ст. 39 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що в разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації.
Відповідно до ст.ст.12, 81 ЦПК України передбачено обов`язок сторін доводити ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно вимог ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
За змістом ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Однак, судом встановлено, що матеріали справи не містять доказів того, що на час розгляду справи, рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 19 грудня 2016 року не виконано. Зазначені докази не подані позивачем, з зв`язку з чим не виконані вимоги ст.ст.12, 81 ЦПК України; не заявлено відповідних клопотань про витребування доказів, що передбачено ст.84 ЦПК України.
Звертаючись з позовом, позивач просив звернути стягнення на предмет іпотеки у рахунок погашення заборгованості в сумі 488852, 23 грн., при цьому, відповідних розрахунків, з чого складається вказана сума, суду не надав. Крім того, позивач не надав доказів, на підтвердження погашення, часткового погашення, а також не можливість погашення суми заборгованості ОСОБА_3 та ОСОБА_1 .
Крім того, зазначена позивачем сума заборгованості у позовній заяві у сумі 488852, 23 грн. є відмінною від суми, яка стягнута з ОСОБА_3 , ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» у розмірі 485213 грн. 13 коп., розрахунків на підтвердження різниці зазначених сум, позивачем також не надано.
Тому, суд приходить до висновку, що позивач звернувся до суду з вимогами про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором, розмір якої встановлено рішенням про стягнення заборгованості за кредитним договором, яке набрало законної сили, доказів про виконання або не виконання рішення в примусовому порядку, позивачем не надано, так як у разі виконання рішення суду на час розгляду справи може вплинути на обсяг кінцевого боргового зобов`язання позичальника.
Суд зазначає, що не приймає за належний та достатній доказ лише одні доводи позивача, що заборгованість за кредитним договором № СNL-301/443/2007 від 25.07.2007 року становить 488852, 23 грн., з огляду на те, що позивачем не надано належних та допустимих доказів, які б підтверджували зазначений розмір заборгованості, а саме, первинні документи, оформлені у відповідності до вимог ст.9 Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність (платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки тощо), що дозволило б здійснити суду відповідні розрахунки.
Одночасно суд наголошує, що позивач у позовній заяві лише вказує тільки кінцеву суму боргу, який, на його думку, існує у ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , однак не надав безпосередньо розрахунку заборгованості, а тому не може беззаперечно доводити вірність даної суми заборгованості.
Згідно з практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.
Таким чином, суд приходить до висновку про недоведеність обставин, якими позивач обґрунтовував заявлені позовні вимоги, зокрема розмір заборгованості за кредитним договором, що виникла у позичальника перед позивачем та її складові.
За таких обставин, суд приходить до висновку про наявність підстав для відмови у задоволенні позовних вимог. Інші посилання позивача є безпідставними та не ґрунтується на законі.
Відповідно до ст.141 ЦПК України, судові витрати віднести на рахунок позивача.
На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст.12, 13, 76-82, 141, 259, 263-265, 273, 280-282 ЦПК України, ст.ст.525, 526, 530, 629, 611, 1049, 1050, 1054 ЦК України, Законом України «Про іпотеку», суд -
В задоволенні позовної заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки - відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подачі протягом тридцяти днів з дня його проголошення апеляційної скарги. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя Н.В. Токар