ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 червня 2019 року

м. Харків

Справа № 644/6483/17

Провадження № 22-ц/818/2364/19

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - судді Бровченка І.О.,

суддів: Бурлака І. В., Колтунової А. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 15 лютого 2019 року в складі судді Клименка А.М.,

в с т а н о в и в:

У жовтні 2017 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до свого колишнього чоловіка - ОСОБА_2 і просила визнати за нею право власності на Ѕ частину квартири АДРЕСА_1 , житловою площею 40,9 кв.м, загальною площею 55,4 кв.м.

Позов мотивовано тим, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 24 січня 2004 року по 22 травня 2015 року. 05 серпня 2013 року відповідач за договором купівлі - продажу придбав у власність за спільні кошти квартиру АДРЕСА_1 , яка є спільною сумісною власністю подружжя, хоча і оформлена на відповідача.

Відповідач в судове засідання не прибув, про час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений, причину неявки суду не повідомив.

Представник відповідача в судовому засіданні надав пояснення, які цілком співпадають з його відзивом на позов, згідно якого рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова № 644/7710/14-ц від 16 грудня 2014 року шлюб між сторонами розірвано. Рішення набрало законної сили 29 грудня 2014 року.

Спірна квартира була придбана 05 липня 2013 року, а з літа 2012 року відповідач припинив шлюбні відносини з поповичем. З рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова № 644/7710/14-ц вбачається, що сторони припинили шлюбно - сімейні відносини влітку 2012 року, з того часу спільне господарство не ведуть, ніяких сімейних відносин не підтримують. На момент придбання спірної квартири відповідач вже припинив шлюбні відносини з позивачем. Спірна квартира була придбана 05 липня 2013 року відповідачем за особисті кошти. В цей день його матір продала свою однокімнатну квартиру за адресою: АДРЕСА_2 , за 202022 грн., що еквівалентно 25400 доларів США, та передала кошти відповідачу. Відповідач додав свої особисті кошти в розмірі 113701 грн. і придбав у власність спірну квартиру. Ці обставини підтверджуються відповідними договорами купівлі - продажу.

Крім того, саме мати відповідача додала 2/3 частини вартості спірної квартири. 30 травня 2013 року мати давала завдаток продавцю спірної квартири в розмірі 8130 грн., що еквівалентно 1000 доларів США, та підтверджується копією договору завдатку. Вона ж укладала договір на інформаційно - довідкове обслуговування з АН «Город», що підтверджується копією відповідного договору.

Відповідач працює приватним підприємцем з 2004 року. Згідно з декларацією за 2013 рік він заробив 97280 грн.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 15 лютого 2019 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя задоволено частково.

Визнано за ОСОБА_1 право власності на 18/100 частин квартири АДРЕСА_1 .

Визнано за ОСОБА_2 право власності на 82/100 частини квартири АДРЕСА_1 , замість права власності на всю квартиру, яке належало йому на підставі договору купівлі - продажу, посвідченого 05 липня 2013 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Шуть О.Г. за реєстровим № 5555.

В задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_1 - відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 704 грн. 80 коп.

Судове рішення мотивовано тим, що частина грошових коштів у сумі 25400 доларів США, які були витрачені відповідачем ОСОБА_2 на придбання спірної квартири, не є спільно нажитими сторонами коштами, а тому придбана за них частина квартири не є спільною власністю подружжя і розподілу не підлягає. Інша частина грошових коштів у сумі 14100 доларів США, які були витрачені сторонами на придбання вказаної квартири, є спільно нажитими сторонами під час зареєстрованого шлюбу грошовими коштами, а тому придбана за них частина квартири є спільною власністю подружжя і підлягає розподілу як спільне майно подружжя.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильного застосування норм матеріального права, невідповідність висновків суду обставинам справи просить суд апеляційної інстанції ухвалити нове рішення, яким задовольнити її позовні вимоги у повному обсязі.

В обґрунтування скарги зазначає, що суд першої інстанції не вірно застосував норми матеріального права поділивши квартиру (визнав за позивачем 18/100 частини, а за відповідачем 82/100 частини), без врахування інтересів неповнолітніх дітей, які проживають з матір`ю, порушивши при цьому презумпцію рівності часток подружжя при поділі спільної сумісної власності подружжя. Договір купівлі-продажу укладався в інтересах сім`ї. Якщо суд першої інстанції хотів відступити від рівності часток подружжя, в сторону збільшення частки одного із подружжя, то треба зазначити, що позивач має на утриманні двох неповнолітніх дітей, які проживають разом із нею, а тому у неї були всі підстави для збільшення своєї частки на підставі ч. 3 ст. 70 СК України. Суд першої інстанції не надав жодної оцінки показанням свідка ОСОБА_1 , а також не звернув уваги та не надав оцінки та суперечливі покази свідка ОСОБА_3 Суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що відповідач ОСОБА_2 вклав у придбання спірної квартири 25400 дол. США, які не були спільно нажитими коштами подружжя, та врахував ці кошти як особисте майно відповідача.

ОСОБА_2 рішення суду першої інстанції не оскаржує. Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши наявні у справі докази, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 367 Цивільного процесуального кодексу України (надалі ЦПК України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п.4 ч.1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено наявними в матеріалах справи доказами, що сторони уклали шлюб 24 січня 2004 року.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова № 644/7710/14-ц від 16 грудня 2014 року шлюб сторін розірваний.

Рішенням Апеляційного суду Харківської області від 25 серпня 2015 року рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 16 грудня 2014 року змінено, з мотивувальної частини рішення виключено посилання щодо строку припинення шлюбно - сімейних відносин влітку 2012 року. Рішення набрало законної сили 25 серпня 2015 року (а.с. 9-11).

З рішення апеляційного суду вбачається, що ОСОБА_2 не заперечував про перебування у шлюбних відносинах з ОСОБА_1 у 2013 році.

30 травня 2013 року мати відповідача - ОСОБА_3 уклала з Агентством нерухомості «Город» договір на інформаційно - довідкове обслуговування, відповідно до якого АН «Город» прийняло на себе зобов`язання надати ОСОБА_3 послуги по вивченню ринку нерухомості та пошуку трикімнатної квартири для придбання у власність (а.с. 69-70).

В той же день мати відповідача - ОСОБА_3 уклала договір - зобов`язання, відповідно до якого прийняла на себе зобов`язання у строк до 05 червня 2013 року укласти договір купівлі - продажу квартири АДРЕСА_3 (а.с. 65-68).

05 липня 2013 року мати відповідача - ОСОБА_3 за договором купівлі - продажу продала однокімнатну ізольовану квартиру АДРЕСА_4 за 203022 грн. 20 коп., що на той час еквівалентно 25400 доларів США (а.с. 59-62).

З пункту 4 договору вбачається, що грошові кошти одержані продавцем від покупця повністю ще до підписання цього договору.

05 липня 2013 року на підставі договору купівлі-продажу від 05 липня 2013 року ОСОБА_4 продала, а ОСОБА_2 прийняв у власність спірну квартиру АДРЕСА_3 за 39500 доларів США, право власності на яку зареєстрували за відповідачем (а.с. 63, 64).

З п. 9 договору купівлі-продажу вбачається, що дружина покупця - ОСОБА_1 , на укладання цього договору, а сааме купівлі-квартири, висловлена у відповідній заяві справжність підпису на якій посвідчено 05 липня 2013 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Шуть О.Г., за реєстром № 5552.

З довідки КП «Жилкомсервіс» вбачається, що позивач разом з дітьми зареєстрована та постійно проживає з 10 липня 2013 року у квартирі АДРЕСА_1 .

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_3 показала, що вона мала намір придбати спірну квартиру. Разом з тим, при укладанні договору купівлі-продажу вона вирішила оформити квартиру на сина - відповідача по справі. Квартира була придбана за її особисті кошти, частину з яких булла отримана внаслідок продажу її однокімнатної квартири. В судовому засіданні свідок зазначила, що вона подарувала синові грошові кошти, за рахунок яких була придбана квартира АДРЕСА_5 . Зазначила, що позивач була присутня при огляді квартири до її придбання так і під час оформлення договору купівлі-продажу. Зазначила, що коли сторони у справі припинили шлюбні відносини їй не відомо, але з 2012 року син проживав з нею. При оформленні договору купівлі-продажу не повідомляла нотаріусу про придбання квартири за її особисті кошти. З позовом про визнання спірної квартири особистою приватною власністю не зверталась.

Свідок ОСОБА_5 , брат відповідача у справ, показав, що у 2012 році брат проживав з ним та матір`ю. Про припинення стосунків між сторонами у справі стало зрозуміло при звернення до суду з позовом про розірвання шлюбу. Про стосунки між подружжям до звернення до суду з позовом про розлучення йому не відомо. Про обставини придбання квартири покази не надавав.

Свідок ОСОБА_1 показала, що спірна квартира придбана за особисті кошти, шлюбні відносини з відповідачем були припинені на початку літа 2015 року. З приводу припинення шлюбних відносин у 2012 році заперечувала. Після придбання квартири проживає в ній постійно з дітьми.

Відповідно до пунктів 1-3 частини першої статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: майно, набуте нею, ним до шлюбу; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

Таким чином, у разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, це майно не може вважатися об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане.

Тому сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для надання такому майну статусу спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

При цьому конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом з тим зазначена презумпція може бути спростована одним із подружжя. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Згідно ч.2 ст.77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч.ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що ОСОБА_2 доведено, що частка в спірній квартирі в розмірі 25400 доларів США не може бути визнана спільною сумісною власністю подружжя тому, що зазначені кошти були надані ОСОБА_2 його матір`ю ОСОБА_3 .

Судова колегія погодитися з таким висновком суду не може, скільки він не відповідає наявним в матеріалах справи доказам та не ґрунтується на нормах матеріального права.

Згідно показів ОСОБА_3 , наданих в судовому засіданні 15 січня 2019 року, остання подарувала сину спірну квартиру за рахунок своїх особистих коштів. У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача зазначив, що відповідачем отримано від матері суму еквіваленту 25400 дол. США.

Відповідно до вимог ч. 5 статті 719 ЦК України договір дарування валютних цінностей фізичних осіб між собою на суму, яка перевищує п`ятдесятикратний розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

Відповідно до п. 1 ст. 1 Декрету КМУ «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» від 19.02.93 р. № 15-93 під «валютними цінностями» маються на увазі іноземна валюта, валюта України (гривня), банківські метали, платіжні документи та інші цінні папери (виражені в гривні, в іноземній валюті або банківських металах).

Отже, у разі укладення між ОСОБА_2 та його матір`ю договору дарування грошових коштів на суму 25400 доларів США, такий правочин не лише мав бути вчинений у письмовій формі, а й підлягав нотаріальному посвідченню.

Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно з частиною першою статті 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю (ч.1 ст. 216 ЦК України).

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов необґрунтованого висновку про доведеність факту отримання позивачем в особисту власність коштів у розмірі 25400 доларів США на придбання квартири від ОСОБА_3

Одночасно сам по собі факт визнання ОСОБА_2 отримання коштів у розмірі 25400 доларів на придбання квартири від презумпції спільної сумісної власності подружжя на спільну квартири не спростовує.

Відповідно до частин першої, третьої статті 65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена.

Вищевказана стаття визначає правила розпорядження подружжям майном, що є об`єктом їх спільної сумісної власності. Таке розпорядження здійснюється шляхом укладення дружиною та/або чоловіком різноманітних правочинів з іншими особами. Якщо правочин щодо спільного майна укладає один з подружжя, то воля другого з подружжя, його згода на укладення правочину має бути з`ясована окремо.

25 липня 2013 року ОСОБА_2 придбав спірну квартиру за згодою дружини - ОСОБА_1 , що підтверджується її заявою, адресованою приватному нотаріусу Шуть О.Г.. Справжність підпису ОСОБА_1 засвідчена нотаріально.

Оскільки спірна квартира була придбана в період шлюбу сторін за згодою ОСОБА_1 , то це майно є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, а та обставина, що воно зареєстроване на одного з подружжя, не позбавляє іншого права на частку в такому майні.

За таких обставин, суд не погоджується з визначеною судом першої інстанції розміром частки, у зв`язку з чим за ОСОБА_7 та ОСОБА_1 слід визнати право власності на Ѕ частину спірної квартири за кожним.

З урахуванням викладеного вище, апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції належить змінити, позов ОСОБА_1 задовольнити у повному обсязі.

Посилання в апеляційній скарзі, що суд першої інстанції вийшов за межі позовних вимог, оскільки в мотивувальній частині судового рішення визнав, що 64/100 частки спірної квартири не є спірною сумісною власністю подружжя, є помилковим. При здійсненні поділу спільного майна подружжя суд повинен встановити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні кошти або спільна праця подружжя. Неправильне застосування судом першої інстанції під час розгляду справи норм матеріального права не свідчить, що суд першої інстанції вийшов за межі позовних вимог при ухваленні судового рішення у справі про поділ майна подружжя.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 382 - 384 ЦПК України, суд -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 15 лютого 2019 року змінити.

Позов ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_6 ) до ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_7 ) про поділ майна подружжя - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на Ѕ частину квартири АДРЕСА_1 .

Визнати за ОСОБА_2 право власності на Ѕ частину квартири АДРЕСА_1 , замість права власності на всю квартиру, яке належало йому на підставі договору купівлі - продажу, посвідченого 05 липня 2013 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Шуть О.Г. за реєстровим № 5555.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку тільки у випадках передбачених ч. 3 ст. 389 ЦПК України безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Повне судове рішення складено 07 червня 2019 року.

Головуючий - І.О. Бровченко

Судді: І.В. Бурлака

А.І. Колтунова