Дата документу 13.06.2019 Справа № 333/1724/16-ц
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 333/1724/16 Головуючий у 1 інстанції
№ провадження 22-ц/807/1940/19 Варнавська Л.О.
Доповідач: Бєлка В.Ю.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 червня 2019 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого: Бєлки В.Ю.

Суддів: Крилової О.В.

Онищенко Е.А.

За участю секретаря: Книш С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 04 березня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» про захист прав споживачів та визнання кредитного договору недійсним та за зустрічним позовом Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення боргу за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ПАТ «ОТП Банк» про захист прав споживачів та визнання кредитного договору недійсним, посилаючись на те, що 20 березня 2008 року між ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_1 був підписаний кредитний договір в якому відсутні істотні умови кредитного договору щодо умов виконання зобов`язання кредитодавця надати грошові кошти (кредит) позичальникові.

Також, 20 березня 2008 року сторони кредитного договору №CNL-204/055/2008 не визначили та не узгодили у письмовій формі порядок надання кредиту відповідно до норм цивільного законодавства та нормативно-правових актів НБУ.

Кредитний договір №CNL-204/055/2008 від 20.03.2008 року є та залишається до цього часу безгрошовим зобов`язанням.

Відповідно до п.п.2.1.1 цього кредитного договору банк зобов`язався надати позивачу 30000 доларів США, але не надав їх до теперішнього часу.

Згідно п.п. 1.7.2 кредитного договору позичальник вважається таким, що отримав кредит, після зарахування банком кредитних коштів на поточний рахунок позичальника, з позичкового рахунку позичальника, який попередньо дебетується банком.

Вважає кредитний договір №CNL-204/055/2008 недійсним з моменту його підписання, тому що цей правочин здійснено з порушенням ЗУ «Про захист прав споживачів», з ненаданням кредиту у сумі 30000 доларів США в порушення вимог ЦК України, крім того банком використано нечесну підприємницьку практику та не було повідомлено позичальника про відсутність генеральної ліцензії на здійснення валютних операцій на час підписання кредитного договору.

Вказує, що готівкова іноземна валюта у вигляді кредиту в сумі 30000 доларів США не була видана з операційної каси відділення «Соборне» ЗАТ «ОТП Банк» м. Запоріжжя з поточного рахунку фізичної особи за кредитним договором №CNL-204/055/2008 від 20.03.2008 р., в порушення «Інструкції про касові операції в банках України» затверджену Постановою Правління НБУ №337 від 14.08.2003 р. Банківський позичковий рахунок позичальнику не був відкритий та дебатування позичкового рахунку в сумі 30000 доларів США не було здійснено. Банк не виконав п. 1.7.2, 2.1. кредитного договору №CNL-204/055/2008 та не надав кредит в сумі 30000 доларів США.

Зазначає, що жодного погашення кредиту ним не було здійснено.

Посилаючись на зазначені обставини просив суд визнати кредитний договір №CNL-204/055/2008 від 20.03.2008 року підписаний ОСОБА_1 недійсним.

У червні 2016 року ПАТ «ОТП Банк» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором, в якому зазначає, що 20.03.2008 року між ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_1 був укладений вказаний кредитний договір за яким позивач здійснив видачу кредитних коштів позичальнику в сумі 30000 доларів США шляхом їх безготівкового переказу на поточний рахунок позичальника.

Відповідно до п.1.1. частини №2 кредитного договору банк надає позичальнику кредит в розмірі та валюті, що визначений в частині №1 цього договору, а позичальник приймає кредит, зобов`язується належним чином використати та повернути банку суму отриманого кредиту, а також оплатити відповідну плату за користування кредитом та виконати інші обов`язки, як це вказано в договорі.

Згідно з пунктом 3 частини №1 кредитного договору проценти за користування кредитом розраховуються банком на основі плаваючої процентної ставки, яка складається з фіксованої процентної ставки у розмірі 5,99% річних та FIDR.

Відповідно до п.1.5.1 частина №2 кредитного договору погашення відповідної частини кредиту здійснюється позичальником щомісяця у розмірі та строки, визначені в графіку повернення кредиту та сплати процентів, шляхом безготівкового перерахування на поточний рахунок.

Датою остаточного повернення кредиту є 20 березня 2023 року.

Станом на 25.03.2016 року заборгованість відповідача за кредитним договором складає 21390,45 доларів США - сума заборгованості за тілом кредиту; 797,82 доларів США - сума заборгованості за нарахованими відсотками за період з 20.12.2015 року по 24.03.2016 року.

У зв`язку з невиконанням позивальником умов договору щодо повернення суми кредиту та сплати відсотків на підставі п.1.9 кредитного договору банком було здійснено вимогу про дострокове виконання відповідачем зобов`язань за кредитним договором в повному обсязі.

На адресу позичальника направлено досудову вимогу №200/12-4-7/264 від 28.03.2016 р. про погашення заборгованості за кредитним договором в строк не пізніше 30 календарних днів з дати відправлення банком відповідної вимоги.

В якості забезпечення наданого кредиту 20.03.2008 року між ЗАТ «ОТП Банк» та відповідачем ОСОБА_2 укладено договір поруки №SRCNL-204/055/2008 від 20.03.2008 р. згідно з яким остання зобов`язалась відповідати перед банком за повне та своєчасне виконання позичальником боргових зобов`язань за кредитним договором в повному обсязі таких зобов`язань.

Відповідно до п.1.2 вказаних договорів поруки, поручитель та боржник відповідають як солідарні боржники, і банк може звернутися з вимогою про виконання боргових зобов`язань як до боржника так і до поручителя чи до обох одночасно.

На адресу відповідача ОСОБА_2 було направлено досудову вимогу №200/12-4-7/265 від 28.03.2016 р. про погашення заборгованості за кредитним договором, які були залишені без задоволення.

Посилаючись на зазначені обставини просило суд стягнути солідарно з відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь банку суму заборгованості за кредитним договором в загальному розмірі 22188,27 доларів США, та стягнути судові витрати по справі.

Ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 07 липня 2016 року об`єднано в одне провадження позов ОСОБА_1 до ПАТ «ОТП Банк» про захист прав споживачів та визнання кредитного договору недійсним та позов ПАТ «ОТП Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення боргу за кредитним договором.

Ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 17 листопада 2016 року по справі призначено судову бухгалтерську експертизу.

Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 04 березня 2019 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» про захист прав споживачів та визнання кредитного договору недійсним - відмовлено в повному обсязі.

Цивільний позов Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення боргу за кредитним договором - задоволено.

Стягнуто солідарно зі ОСОБА_1 як з позичальника відповідно до умов кредитного договору та з ОСОБА_2 як з поручителя згідно умов договорів поруки на користь Акціонерного товариства «ОТП Банк» суми заборгованості за кредитним договором CNL-204/055/2008 від 20.03.2008 року в сумі 22188,27 доларів США, що включає 21390,45 доларів США - сума заборгованості за тілом кредиту; 797,82 доларів США - сума заборгованості за нарахованими відсотками за період з 20.12.2015 р. по 24.03.2016 р.

Стягнуто зі ОСОБА_1 та з ОСОБА_2 користь Акціонерного товариства «ОТП Банк» судовий збір 4368,67 грн. з кожного.

У апеляційній скарзі ОСОБА_1 зазначає, що рішення суду постановлено з порушенням норм матеріального і процесуального права. Апеляційну скаргу мотивує тим, що суд в судовому рішенні не виклав чітко мотиви на підставі яких ним не було прийнято висновок судово-економічної експертизи, яким встановлено безгрошовість договору про надання споживчого кредиту та встановлено відсутність санкціонованих бухгалтерських документів про видачу та отримання кредиту. При розгляді справи суд не визначився з виниклими правовідносинам, не враховані вимоги ч.1 ст.11 ЗУ «Про захист право споживачів», не застосовано положення ч.2 ст.640, ч.ч.1.2 ст.1054 ЦК України. Суд дійшов помилкового висновку, що при наданні послуг з кредитування банком було надано усю необхідну інформацію споживачу при пропонуванні таких послуг фізичній особі. Просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким його позовом задовольнити в повному обсязі, позовні вимоги банку залишити без задоволення.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, що з`явилися, вивчивши апеляційну скаргу та матеріали справи, колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України за результатами розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, апеляційний суд має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні первісного позову у цій справі у повному обсязі суд першої інстанції виходив із необґрунтованості та недоведеності позовних вимог позивача у цій справі.

Такі висновки суду першої інстанції є правильними, оскільки основані на доказах, поданих сторонами, які оцінені судом у відповідності до вимог ст. 263 ЦПК України, до встановлених правовідносин вірно застосовані норми матеріального права, відсутні порушення норм процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення цієї справи.

Судом встановлено і підтверджено матеріалами справи, що 20 березня 2008 року між ЗАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір про надання споживчого кредиту № CNL-204/055/2008 для особистих потреб, згідно п. 1.2. частини № 1 якого, банк зобов`язався надати позичальнику, а позичальник зобов`язався прийняти, належним чином використовувати і повернути банку кредит (грошові кошти) в іноземній валюті в сумі 30 000 доларів США та сплатити проценти, комісії в порядку і на умовах, визначених цим договором.

Відповідно до копії меморіального ордеру № 1 від 20 березня 2008 року АТ ОТП «Банк» було перераховано на рахунок ОСОБА_1 зазначену в кредитному договорі суму.

Також 20 березня 2008 року між ЗАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_2 було укладено договір поруки № SRCNL-204/055/2008, відповідно до умов якого поручитель зобов`язалася відповідати за повне і своєчасне виконання боржником його зобов`язань за спірним кредитним договором, в повному обсязі таких зобов`язань.

В період з 2008 року до 2016 року позивач здійснював виплати в погашення кредиту. У зв`язку з неналежним виконанням позивачем своїх обов`язків з погашення заборгованості за спірним кредитним договором, станом на 25 березня 2016 року утворилася заборгованість у розмірі 22 188 дол. США 27 центів, яка складається з 797 дол. США 82 центи - заборгованість за відсотками за користування кредитом та 21 390 дол. США 45 центів - заборгованість за тілом кредиту.

З урахуванням викладеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позивачем не доведено факту неотримання кредиту від банку, що в свою чергу не є підставою для визнання кредитного договору недійсним. Також колегія погоджується з висновком суду про доведеність банком вимог за зустрічним позовом про стягнення зі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 заборгованості за кредитним договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Колегія суддів вважає, що відповідачем доведено факт виконання банком зобов`язань, покладених на нього кредитним договором, оскільки відповідно до наданих банком виписок з особового рахунку позивача вбачається, що він здійснював погашення заборгованості за спірним кредитним договором протягом більш ніж 7 років, а отже погоджувався на умови кредитного договору та вважав його дійсним. Позивач не спростовує та не заперечує даний факт.

Що стосується посилання позивача в апеляційній скарзі на неврахування судом першої інстанції висновку експерта, яким визнано порушення збоку банку, які можуть бути підставою для визнання кредитного договору недійсним, колегія суддів приходить до висновку, що враховуючи правову позицію, викладену Верховним Судом в постанові від 11 квітня 2018 року по справі № 383/502/15 (провадження № 61-1536св17), що такі висновки експерта не можуть бути підставою для визнання всього договору недійсним.

Окрім того, відповідно до ст. 110 ЦПК України висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні. Отже у суду не має обов`язку беззаперечно дотримуватися позиції експерта, викладеної у його висновку.

Разом з тим, позивач має право на пред`явлення позову до банку про стягнення кредитних коштів від банку на виконання кредитного договору. Але у будь-якому випадку подібні доводи позивача про, нібито, неотримання позивачем кредиту, не є підставою, з урахуванням обставин по цій справі, для визнання договору недійсним.

Окрім того, колегія суддів відхиляє посилання скаржника на порушення судом норм процесуального права внаслідок не дослідження всіх доказів, оскільки колегія вважає, що факт відсутності в рішенні суду відповіді на кожен довід позовної заяви не свідчить, що судом не було досліджено докази та доводи в їх сукупності та взаємозв`язку. Так, ЄСПЛ в своєму рішенні у справі «Трофимчук проти України» (заява № 4241/03) від 28 жовтня 2010 року зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.

Інші докази та обставини, на які посилається скаржник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального і процесуального права.

Таким чином, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення, а тому не є суттєвими і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 382, 383 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 без задоволення.

Рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 04 березня 2019 року по цій справі залишити без змін.

Дата складання повної постанови 18 червня 2019 року.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий: В.Ю. Бєлка

Судді: О.В. Крилова

Е.А. Онищенко