21.03.2019 227/5841/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

21 березня 2019 року. м. Добропілля

Добропільський міськрайонний суд Донецької області в складі:

головуючої судді: Мацишин Л.С.,

за участю секретаря судового засідання: Харькової Л.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Добропілля в порядку спрощеного позовного провадження та заочного розгляду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2018 року позивач звернулась до Добропільського міськрайонного суду Донецької області з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1.

В обґрунтування позову зазначила, що згідно договору купівлі-продажу від 25 квітня 2018 року вона придбала у ОСОБА_2 квартиру за адресою: АДРЕСА_1, яка належала останньому на підставі свідоцтва про спадщину за законом від 28 грудня 2010 року. На час укладання договору купівлі-продажу у зазначеній квартирі були зареєстровані ОСОБА_2 та його дружина ОСОБА_3, які за умовами договору зобов'язалися знятися з реєстраційного обліку протягом одного місяця з моменту нотаріального посвідчення відчуження квартири, тобто до 25 травня 2018 року, однак станом на 26 грудня 2018 року свої зобов'язання відповідачі не виконали, чим порушили право позивача. Домовленість між позивачем та відповідачами щодо придбання квартири була досягнута ще в 2015 році, відтоді позивач разом зі своєю сім'єю постійно проживають в ній. Позивач зазначила, що відповідачі не є членами сім'ї позивача, не сплачують комунальні послуги, не приймають участі в утриманні та вже понад двох років не були у вищезазначеній квартирі, тому просить їх визнати такими, що втратили право користування житловим приміщенням.

Позивач в судове засідання не з'явилась, про дату, час, та місце слухання справи була повідомлена належним чином.

Представник позивача ОСОБА_4, який діє на підставі довіреності від 18 березня 2019 року, в судове засідання не з'явився, про дату, час, та місце слухання справи був повідомлений належним чином. Надав до суду заяву про розгляд справи без участі позивача та представника позивача, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти заочного рішення не заперечує.

Відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в судове засідання не з'явились, були належним чином повідомлені, шляхом розміщення оголошення про виклик до суду на офіційному веб-сайті Добропільського міськрайонного суду Донецької області http://dpm.dn.court.gov.ua, однак доказів поважності своєї неявки, відзиву на позовну заяву або заяви про розгляд справи у їх відсутність, надано не було.

У відповідності до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до ст. 223 ЦПК України, неявка в судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті.

На підставі ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за умови належного повідомлення відповідача про дату, час та місце судового засідання, неявки останнього в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин, неподання ним відзиву і якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

З урахуванням зазначених вимог Закону, суд вбачає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача і ухвалити заочне рішення.

Дослідивши матеріали цивільної справи, оцінивши усі наявні докази у їх сукупності, суд вважає, що позов про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням є обґрунтованим та підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 25 квітня 2018 року між ОСОБА_2 (за якого на підставі довіреності діє ОСОБА_5 (а.с.7) та ОСОБА_1 укладено договір купівлі - продажу квартири серії ННВ715214, який посвідчено приватним нотаріусом Краматорського міського нотаріального округу ОСОБА_6 та зареєстровано в реєстрі за № 479, відповідно до якого ОСОБА_2 продав, а ОСОБА_1 купила в приватну власність 1/2 частину житлового будинку з надвірними побудовами і спорудами за адресою: АДРЕСА_1. (а.с.4-5)

Відповідно до п. 9.7 зазначеного вище Договору купівлі - продажу, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 зобов'язуються знятися з реєстраційного обліку протягом одного місяця з моменту нотаріального посвідчення цього договору.

Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 121983930 від 25 квітня 2018 року, ОСОБА_1 на підставі договору купівлі продажу квартири від 25 квітня 2018 року, зареєстрованому в реєстрі за № 479, придбала у приватну власність 1/2 частину житлового будинку з надвірними побудовами і спорудами за адресою: АДРЕСА_1. (а.с.6)

Довідкою виконавчого комітету Білозерської міської ради № 02/02-71 від 18 січня 2019 року підтверджується, що ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 зареєстрований за адресою: Донецька область місто Добропілля місто Білозерське, вул. Горького, 109/2 з 01 жовтня 2003 року по теперішній час. Також довідкою виконавчого комітету Білозерської міської ради № 02/02-74 від 18 січня 2019 року підтверджується, що ОСОБА_3 разом з дітьми ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_3, зареєстрована за адресою: Донецька область місто Добропілля місто Білозерське, вул. Горького, 109/2 з 08 квітня 2011 року по теперішній час.

Відповідно до ч. 1ст. 16 ЦК України, особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Статтею 41 Конституції України, ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону №475/97-ВР від 17 липня 1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів N 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст. ст. 316.317,319,321 ЦК України).

Частиною 1 ст. 317 ЦК України передбачено, що власникові належать право володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно із частиною 1 статті 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь яких осіб будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю.

Пунктом 3 частини 1 статті 346 ЦК України передбачено, що право власності припиняється у разі припинення права власності на майно, яке за законом не може належати цій особі.

Як роз'яснено у пункті 34 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07 лютого 2014 року № 5, під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім'ї, попередніми членами його сім'ї, а також членами сім'ї попереднього власника житла. Так, власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення (пункт 3 частини першої статті 346 ЦК) із зняттям останнього з реєстрації.

Матеріалами справи встановлено, що позивач по справі ОСОБА_1 є власником спірної квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1, натомість, відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 зареєстровані в цій квартирі як колишні власники.

На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що, уклавши договір купівлі - продажу спірної квартири, колишній власник житла ОСОБА_2 та його дружина ОСОБА_3 втратили право користування цією квартирою, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення, а тому заявлені ОСОБА_1 позовні вимоги підлягають задоволенню.

Враховуючи положення ст. 141 ЦПК України, а також те, що позов повністю задоволений, то з відповідачів слід стягнути в користь позивача витрати по сплаті судового збору в розмірі 704,80 грн. з кожного.

Керуючись ст. ст. 317, 319, 321, 346, 391 Цивільного Кодексу України, ст. ст.12, 81,63, 265, 274-279, 353-355 Цивільного процесуального Кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1, адреса місця проживання: АДРЕСА_1) до ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_2, адреса місця реєстрації: АДРЕСА_1 ), ОСОБА_3 (РНОКПП: НОМЕР_3, адреса місця реєстрації: АДРЕСА_1), про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - задовольнити.

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4, визнати такими, що втратили право користування квартирою АДРЕСА_1

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_5 понесені витрати по сплаті судового збору в розмірі 352,40 грн. (триста п'ятдесят дві гривні 40 копійок).

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4 на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_5 понесені витрати по сплаті судового збору в розмірі 352,40 грн. (триста п'ятдесят дві гривні 40 копійок).

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення може бути оскаржено позивачем до Донецького апеляційного суду через Добропільський міськрайонний суд Донецької області або безпосередньо до Донецького апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя Л.С. Мацишин

21.03.2019