Справа № 635/3357/17
Провадження № 2/635/794/2019
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
20 травня 2019 року Харківський районний суд Харківської області у складі:
головуючого судді Шинкарчука Я.А.,
секретар судового засідання Желізова О.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт Покотилівка Харківського району Харківської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу, визнання 9/20 частин будинку об`єктом права спільної сумісної власності подружжя та визнання права власності на 9/40 частину житлового будинку з земельною ділянкою в порядку спадкування за законом, -
19 червня 2017 року позивач звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 , в якому просила суд:
-встановити факт спільного проживання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 , однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу у період з 1993 року по ІНФОРМАЦІЯ_3 ;
-визнати спільною частковою власністю ОСОБА_2 та ОСОБА_3 9/20 частин житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель, або квартиру АДРЕСА_1 та земельну ділянку площею 0,0829 га для будівництва та обслуговування житлового будинку АДРЕСА_2 селищної ради Харківського району та області, смт АДРЕСА_2 -д Жовтневий АДРЕСА_3 , в рівних частинах;
-визнати за ОСОБА_4 право власності в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , на 1/2 частину 9/20 частин, що складається 9/40 частин житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель, або квартиру АДРЕСА_1 та 1/2 частину земельної ділянки площею 0,0829 га для будівництва та обслуговування житлового будинку Покотилівської селищної ради Харківського району та області, смт АДРЕСА_2 -д Жовтневий (Лесі Українки НОМЕР_1 АДРЕСА_4 5;
-стягнути з відповідача понесені судові витрати.
Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 21 червня 2017 року позовна заява залишена без руху, у зв`язку з недотриманням вимог статті 119 ЦПК України (в редакції, чинній на момент надходження позовної заяви до суду).
27 червня 2017 року до канцелярії суду від представника позивача адвоката Надоля Є.В. надійшла заява про вжиття заходів забезпечення позову у даній справі, в якій останній просив суд вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення заборони вчинення дій по відчуженню ОСОБА_2 належних йому 9/20 частин житлового будинку з відповідною часткою надвірних будівель, або квартиру АДРЕСА_1 та земельну ділянку площею 0,0829 га для будівництва та обслуговування житлового будинку АДРЕСА_2 селищної ради Харківського району та області, смт АДРЕСА_2 -д Жовтневий (Лесі Українки), 5.
03 липня 2017 року на усунення визначених ухвалою суду від 21.06.2017 надано до суду документи, разом з уточненою позовною заявою.
На підставі ухвали Харківського районного суду Харківської області від 05 липня 2017 року у даній справі відкрито провадження та призначено слухання справи.
Згідно з ухвалою від 05 липня 2017 року задоволено клопотання представника позивача адвоката Надоля Є.В. про забезпечення позову та вжито заходи забезпечення шляхом накладення заборони відповідачу у даній справі вчиняти дії по відчуженню нерухомо майна, що є предметом спору (частина житлового будинку та земельна ділянка).
28 вересня 2017 року від представника позивача адвоката Надоля Є.В. надійшла заява про забезпечення доказів, зокрема, щодо витребування інвентарної справи на спірний будинок.
На підставі ухвали Харківського районного суду Харківської області від 28 вересня 2017 року клопотання представника позивача задоволено частково та витребувано з Комунального підприємства «Харківське районне бюро технічної інвентаризації» належним чином завірену копію інвентарної справи на будинок з надвірними спорудами по в`їзду АДРЕСА_5 . В іншій частин вимог відмовлено.
15 грудня 2017 року набрала чинності нова редакція ЦПК України.
Так, відповідно до пункту 9 статті 1 Перехідних положень ЦПК України, справи у судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
17 січня 2018 року до суду надійшла з Комунального підприємства «Харківське районне бюро технічної інвентаризації» копія інвентарної справи на будинок з надвірними спорудами по в`їзду АДРЕСА_5 .
21 червня 2018 року від представника позивача адвоката Надоля Є.В. до суду надійшла заява про уточнення позовних вимог, у зв`язку з перейменуванням об`єктів топоніміки згідно з рішенням ІV сесії ІІV скликання Покотилівської селищної ради від 18.02.2016 «Про перейменування вулиць, провулків, в`їздів селища Покотилівка» та позачергового скликання ІV сесії ІІV скликання Покотилівської селищної ради від 21.06.2016 «Про внесення змін до рішення ІV сесії ІІV скликання Покотилівської селищної ради від 18.02.2016 «Про перейменування вулиць, провулків, в`їздів селища Покотилівка». Так, остаточно позовні вимоги просить викласти у наступній редакції:
-встановити факт спільного проживання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 , однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу у період з 1993 року по ІНФОРМАЦІЯ_3 ;
-визнати спільною частковою власністю ОСОБА_2 та ОСОБА_3 9/20 частин житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель, за адресою: квартиру АДРЕСА_7 та земельну ділянку площею 0,0829 га для будівництва та обслуговування житлового будинку Покотилівської селищної ради Харківського району та області, АДРЕСА_2 , в рівних частинах;
-визнати за ОСОБА_4 право власності в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , на 1/2 частину 9/20 частин, що складається 9/40 частин житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель, за адресою: квартиру АДРЕСА_7 та 1/2 частину земельної ділянки площею 0,0829 га для будівництва та обслуговування житлового будинку Покотилівської селищної ради Харківського району та області, АДРЕСА_2 ;
-стягнути з відповідача понесені судові витрати.
15 листопада 2018 року в ході судового засідання було допитано в якості свідка ОСОБА_9 , 1976 року народження, який пояснив, що він особисто знав ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які мешкали в одному з ним населеному пункту смт Покотилівка Харківського району Харківської області. ОСОБА_3 він знав все своє життя, яку хрестив батько свідка. Більш тісно свідок розпочав спілкуватися з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 близько з 1994 року, йому було відомо про придбання будинку в смт Покотилівка, на який сім`я спільно збирала кошти, а також свою допомогу надавали батьки ОСОБА_10 . До вказаного будинку сім`я переїхала після того як його відремонтували. Ввесь час мешкали там разом.
Відомості, витребувані доказів на підставі ухвали від 15 листопада 2018 року, від приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Вахрушевої Ольги Олександрівни надійшли до суду 19 грудня 2018 року.
30 січня 2019 року в ході проведення судового засідання було допитано в якості свідка ОСОБА_11 , 1963 року народження, яка пояснила, що з 1995 року була дільничною медсестрою Покотилівкій поліклініці Харківського району Харківської області. ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , які були батьками ОСОБА_14 , мешкали у смт Покотилівка по АДРЕСА_8 Калініна. Близько 1996 та 1997 роки свідок познайомилась з ОСОБА_15 та ОСОБА_16 , з якими в подальшому розпочала з ними спілкуватися більш тісно. Знала родину добре. Їй відомо про те, що родина ОСОБА_17 батьки ОСОБА_14 ) фінансово надавали допомогу ОСОБА_18 та ОСОБА_19 , адже один у одно могли перезаймати кошти. Також свідку було відомо про те, що ОСОБА_20 із ОСОБА_21 , оскільки у останнього був роман. Проте невдовзі вони зійшлися знову і у них народилась донька ОСОБА_22 . Таушан Ігоря свідок знала як дуже зразкового батька, який завжди був з донькою, більш того оскільки ОСОБА_23 працювала. Те, що родина Таушан мешкала у будинку по в`їзду Жовтневому, 5 в смт Покотилівка і робили в ньому спільно ремонт, свідок знає, адже її чоловік працював у них та здійснював установку дверей.
В судове засідання позивач ОСОБА_4 повідомлена належним чином про час, дату та місце розгляду справи не з`явилась. Надала до суду заяву, в якій вказала, що просить суд розглядати справу у її відсутність та позовну заяву задовольнити в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує.
В судове засідання відповідач ОСОБА_2 повторно не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини своєї неявки суду не повідомив, заяв про відкладення розгляду справи або про розгляд справи в його відсутність не надав, відзив на позов до суду не надав. Відповідно до вимог частин першої статті 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними права не допускається. У відповідності до вимог частин сьомої статті 128 ЦПК України у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається юридичним особам та фізичним особам - підприємцям - за адресою місцезнаходження (місця проживання), що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, а фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місяця проживання чи місця перебування, зареєстровано у встановленому законом порядку.
Враховуючи повторну неявку належним чином повідомленого про дату, час та місце судового засідання відповідача в судове засідання, який не повідомив про причини неявки та не подав відзив, відповідно до статті 280 ЦПК України суд, за згодою позивача, вважає за можливе проводити заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення.
Враховуючи, що розгляд справи відбувався у відсутність сторін, відповідно до частини другої статті 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі, виходячи з наступних висновків.
Відповідно до вимог статей 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути припинення дії, яка порушує право та примусове виконання обов`язку в натурі.
Правилами частини третьої статті 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно частини другої статті 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).
Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Судом встановлено та відповідачем не заперечувалось, що вперше між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 шлюб зареєстровано 29 березня 1986 року. 15 січня 1992 року шлюб між ними розірвано, про що свідчить копія свідоцтва про розірвання шлюбу серії НОМЕР_2 , виданого 15 січня 1992 року, за актовим записом №35 (а.с. 17, Т.1). Після розірвання шлюбу ОСОБА_3 присвоєно прізвище - « ОСОБА_24 ».
ІНФОРМАЦІЯ_4 народилась ОСОБА_25 , що підтверджено копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 , виданого 13.04.1994, місце реєстрації - Палац АДРЕСА_9 (а.с.9, Т.1), а також копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_4 , виданого повторно 22 лютого 2008 року відділом реєстрації актів цивільного стану по м.Харкову №3 Харківського міського управління юстиції (а.с.10, Т.1), за актовим записом №1363 від 13.04.1994. В графі батько дитини значиться ОСОБА_2 , а в графі мати - ОСОБА_26 .
У відповідності до копії свідоцтва про встановлення батьківства серії НОМЕР_5 , виданого 13.04.1994, місце реєстрації - Палац АДРЕСА_9 (а.с.19, Т.1), громадянин ОСОБА_2 визнаний батьком дитини ОСОБА_27 , яка народилась ІНФОРМАЦІЯ_4 у громадянки ОСОБА_26 , про що в книзі реєстрації актів встановлення батьківства від 13.04.1994 зроблено запис №87.
28 квітня 2000 року ОСОБА_2 укладено договір купівлі-продажу 9/20 частин житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель, або квартиру АДРЕСА_7 (а.с.21, Т.1), який посвідчено державним нотаріусом Першої Харківського району державної нотаріальної контори Ольховською Л.М. та зареєстрований в реєстрі за №І-730.
Також 16 травня 2000 року ОСОБА_2 укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,0829 га, яка розміщена на землях, що знаходяться у віданні Покотилівської селищної ради Харківського району та області, смт Покотилівка, в-д Жовтневий, 5, передана для будівництва та обслуговування житлового будинку (а.с.22, Т.1), який посвідчено державним нотаріусом Першої Харківського району державної нотаріальної контори Ольховською Л.М. та зареєстрований в реєстрі за №І-842.
29 березня 2001 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 знову зареєстрували шлюб, що підтверджено копією свідоцтва про одруження серії НОМЕР_6 виданого 29.03.2001 Міським відділом реєстрації актів громадського стану Харківського обласного управління юстиції (а.с.18, Т.1).
А вже 15 жовтня 2008 року шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 розірвано, про що свідчить копія свідоцтва про розірвання шлюбу серії НОМЕР_7 , виданого 01 квітня 2015 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського районного управління юстиції у Харківській області, за актовим записом №453 (а.с. 20, Т.1). Після розірвання шлюбу ОСОБА_3 присвоєно прізвище - « ОСОБА_28 .
ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , про що свідчить копія свідоцтва про смерть виданого Виконавчим комітетом Покотилівської селищної ради Харківського району Харківської області 10 липня 2015 року серії НОМЕР_8 , за актовим записом №86 (а.с.6, Т.1).
Після її смерті відкрилась спадщина, яка складалась зі всього належного померлій на момент смерті майна.
У встановлений законом шестимісячний строк із заявою про прийняття спадщини після померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 звернулась її донька ОСОБА_4 .
Відтак, факт спорідненості позивача із померлою ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 та відповідачем ОСОБА_2 прослідковується із таких доказів:
-копія свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 , виданого 13.04.1994, місце реєстрації - Палац АДРЕСА_9 (а. АДРЕСА_10 9 АДРЕСА_4 Т.1);
-копія свідоцтва про народження серії НОМЕР_4 , виданого повторно 22 лютого 2008 року відділом реєстрації актів цивільного стану по м.Харкову №3 Харківського міського управління юстиції (а.с.10, Т.1);
-копія свідоцтва про встановлення батьківства серії НОМЕР_5 , виданого 13.04.1994, місце реєстрації - АДРЕСА_9 (а. АДРЕСА_10 19, Т.1);
-копія свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_9 , виданого виконавчим комітетом Покотилівської селищної ради Харківського району Харківської області 24 грудня 2015 року (а.с.11, Т.1);
-копія паспорту громадянина України серії НОМЕР_10 , виданого Харківським РВ ГУ ДМСУ в Харківській області 29 грудня 2015 року (а.с.7, Т.1).
Разом з тим, позивач зазначає, що спірний житловий будинок та відповідно земельна ділянка не ввійшли до складу спадщини після смерті ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 , оскільки право власності на нього не було зареєстровано за померлою. Натомість позивач наполягає, що у період з 1993 року по ІНФОРМАЦІЯ_3 2001 ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_2 та ОСОБА_3 проживали однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу, вели спільне господарство, побут та бюджет, у зв`язку з чим, згідно вимог статті 17 Закону України «Про власність» спірне майно, придбане внаслідок спільної праці, є спільною сумісною власністю, оскільки інше не встановлено письмовою угодою між ними.
Відтак, стосовно вирішення спору в частині позовної вимоги ОСОБА_4 про встановлення факту спільного провадження ОСОБА_2 та ОСОБА_3 однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу у період з 1993 року по 29 березня 2001 року, суд прийшов до наступного висновку.
Правовідносини щодо відповідної позовної вимоги виникли до 01 січня 2004 року, тобто до набуття чинності СК України. За таких обставин до цих правовідносин підлягають застосуванню відповідні норми Кодексу про шлюб та сім`ю України (далі - КпШС України), Закону України «Про власність» та ЦК Української РСР 1963 року.
Відповідно до частини другої статті 13 КпШС України, який діяв в момент спірних правовідносин, права і обов`язки подружжя породжує лише шлюб, укладений у державних органах реєстрації актів громадянського стану.
За положеннями статті 22 КпШС України майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю.
Згідно статті 28 КпШС України в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними.
Відповідно до статті 29 КпШС України якщо між подружжям не досягнуто згоди про спосіб поділу спільного майна, то за позовом подружжя або одного з них суд може постановити рішення: про поділ майна в натурі, якщо це можливо без шкоди для його господарського призначення; про розподіл речей між подружжям з урахуванням їх вартості та частки кожного з подружжя в спільному майні; про присудження майна в натурі одному з подружжя, з покладенням на нього обов`язку компенсувати другому з подружжя його частку грішми. Поділ спільного майна подружжя може бути проведений як під час перебування в шлюбі, так і після розірвання шлюбу.
За роз`ясненнями, що містяться в пункті 12 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 1998 року № 16 «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім`ю України» (у редакції, яка була чинною на момент спірних правовідносин), спори про поділ майна осіб, які живуть однією сім`єю, але не перебувають у зареєстрованому шлюбі, мають вирішуватися згідно з пунктом 1 статті 17 Закону України «Про власність», відповідних норм ЦК Української РСР та з урахуванням пункту 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності». Правила статей 22, 28, 29 КпШС України в цих випадках не застосовуються.
Так, згідно із частиною першою статті 17 Закону України «Про власність», який був чинним на час виникнення спірних правовідносин, майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім`ї, є їх спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено письмовою угодою між ними.
Частиною другою статті 112 ЦК Української РСР визначено, що сумісною власністю є спільна власність без визначення часток.
За змістом пункту 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 29 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» розглядаючи позови, пов`язані з спільною власністю громадян, суди повинні виходити з того, що відповідно до чинного законодавства спільною сумісною власністю є не лише майно, нажите подружжям за час шлюбу (стаття 16 Закону «Про власність», стаття 22 КпШС України), а й майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім`ї, або майно, придбане внаслідок спільної праці громадян, що об`єдналися для спільної діяльності, коли укладеною між ними письмовою угодою визначено, що воно є спільною сумісною власністю (пункт 1 стаття 17, стаття 18, пункт 2 стаття 17 Закону України «Про власність»), тощо. Отже, майно, набуте під час спільного проживання особами, які не перебувають у зареєстрованому шлюбі між собою, є об`єктом їхньої спільної сумісної власності, якщо: 1) майно придбане внаслідок спільної праці таких осіб, як сім`ї (при цьому спільною працею осіб слід вважати їхні спільні або індивідуальні трудові зусилля, унаслідок яких вони одержали спільні або особисті доходи, об`єднані в майбутньому для набуття спільного майна, ведення ними спільного господарства, побуту та бюджету); 2) інше не встановлено письмовою угодою між ними. У зв`язку із цим суду під час вирішення спору щодо поділу майна, набутого сім`єю, слід установити не лише обставини щодо факту спільного проживання сторін у справі, а й ті обставини, що спірне майно було придбане сторонами внаслідок спільної праці. Сам факт перебування у фактичних шлюбних відносинах без установлення ведення спільного господарства, побуту та бюджету не є підставою для визнання права власності на половину майна за кожною зі сторін. Тільки в разі встановлення цих фактів положення частини 1 статті 17 Закону України «Про власність» вважається правильно застосованим.
Вказаний висновок узгоджуються з правовими висновками, викладеними в постановах Верховного Суду України від 25 грудня 2013 року №6-135цс13 та від 23 вересня 2015 року №6-1026цс15.
При встановленні факту наявності у осіб спільного побуту доцільно враховувати ознаки, визначені у понятті домогосподарства.
Домогосподарство є сукупність осіб, які спільно проживають в одному житловому приміщенні або його частині, забезпечують себе всім необхідним для життя, ведуть спільне господарство, повністю або частково об`єднують та витрачають кошти. Взаємність прав та обов`язків передбачає наявність як у жінки, так і у чоловіка особистих немайнових і майнових прав та обов`язків, які можуть випливати, зокрема, із нормативно - правових актів, договорів, укладених між ними, звичаїв. Для встановлення цього факту важливе значення має з`ясування місця і часу такого проживання. Підтвердженням цього може бути їх реєстрація за таким місцем проживання, пояснення свідків, представників житлово-експлуатаційної організації. Щодо часу проживання слід зазначити, що за своєю природою проживання однією сім`єю спрямоване на довготривалі відносини.
Пунктом 6 рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року № 5-рп/99 встановлено, що до членів сім`ї належать особи, що постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, але й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т.п.
Відповідно до вимог пункту 5 частини першої статті 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу.
Натомість, із роз`яснень, які містяться в пункті 11 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 31 березня 1995 року, яка діяла на час виникнення правовідносин, вбачається, що заяви про встановлення факту перебування у фактичних шлюбних відносинах судовому розгляду не підлягають, тобто факт проживання однієї сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу за КпШС України не встановлювався.
Факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу набув юридичного значення після набрання чинності СК України та ЦК України з 01 січня 2004 року.
Разом з тим, позивачем позовну вимогу сформульовано саме як - встановлення факту спільного проживання її батьків однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу в період до 01 січня 2004 року, тоді як основні доводи позовної заяви викладені про те, що в період між офіційним розірванням шлюбу, її батьки фактично продовжувати мешкати разом та вели спільне господарство, мали спільний бюджет та побут.
Між тим, з огляду на доводи позивача, при доведенні факту спільного проживання однією сім`єю, нею доводились обставини, що її батьки у відповідний період (з 1993 року по 29 березня 2001 року) вели спільне господарство та побут, мали спільний бюджет, у зв`язку з чим вважалися членами однієї сім`ї, а відтак і спірне майно придбане за кошти отримані від спільної праці, для спільного користування, кошти на його утримання використовували спільні. Більш того, напротязі багатьох років після 2005 року, ОСОБА_3 самостійно підтримувала у належному стані спірне майно, а їй також допомагала позивач у справі та чоловік останньої.
Так, в підтвердження відповідних доводів, окрім показань свідків допитаних в судовому засіданні, позивачем до суду було надано наступні письмові докази:
-копія акту від 25 грудня 2009 року складеного у складі депутата Покотилівської селищної ради та членів вуличної комісії, з тексту якого вбачається, що ОСОБА_3 , 1966 року народження, проживає з 2002 року разом із сім`єю - дочкою ОСОБА_25 , 1993 року народження, та чоловіком ОСОБА_2 , за адресою: АДРЕСА_5 . Однак, з 2005 року за даною адресою не мешкає ОСОБА_2 , проте прописаний. Комунальні платежі здійснює ОСОБА_3 (а.с. 28, 58, Т1);
-копія довідки виданої виконавчим комітетом Покотилівської селищної ради Харківського району Харківської області за вих.№226 від 15.02.2010, з якої вбачається, що за адресою: АДРЕСА_5 , зареєстрований ОСОБА_2 , але фактично не мешкає за даною адресою з 2005 року. Донька ОСОБА_3 - ОСОБА_25 , 1993 року народження, постійно мешкає з матір`ю та фактично знаходиться на її утриманні (а.с.29, Т.1);
-копія типового договору №115686 про надання населенню послуг з газопостачання від 13.07.2011, укладеного між ПАТ «Харківгаз», в особі Мереф`янської філії ПАТ «Харківгаз» та ОСОБА_3 (а.с.30-33. Т.1);
-копія договору №589 від 07.10.2013 укладеного з ФОП ОСОБА_29 та ОСОБА_30 , щодо встановлення алюмінієвих або металопластикових конструкцій за адресою в-д Жовтневий АДРЕСА_3 / АДРЕСА_2 (а.с.34-35, Т.1).
Таким чином, оцінивши зібрані у справі докази у їх сукупності, допитавши свідків та керуючись приведеними вище нормами, суд приходить до висновку про задоволення вимоги позивача щодо встановлення факту спільного проживання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 , однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу, які були членами сім`ї, вели спільне господарство, побут та бюджет, у період з 1993 року по ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Відтак, оскільки судом встановлено факт спільного проживання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 , однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу, які були членами сім`ї, вели спільне господарство, побут та бюджет, у період з 1993 року по ІНФОРМАЦІЯ_3 , є підстави для визнання спільною сумісною власністю 9/20 частин житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель, за адресою: АДРЕСА_5 .
Натомість щодо вимоги визнання спільною сумісною власністю земельної ділянки площею 0,0829 га для будівництва та обслуговування житлового будинку Покотилівської селищної ради Харківського району та області, смт Покотилівка, провулок Успенський, 5, суд прийшов до висновку про відмову в її задоволенні, виходячи з наступного.
Так, згідно статті 6 Земельного кодексу України від 18 грудня 1990 року (№ 561-XII), змінами станом на момент виникнення спірних правовідносин (далі - ЗК України 1990 року), громадяни набувають право власності на земельні ділянки, зокрема, у разі одержання їх у спадщину, одержання частки землі у спільному майні подружжя, купівлі-продажу, дарування та обміну.
Документом, що посвідчує право власності на земельну ділянку згідно з положеннями статті 23 ЗК України 1990 року був державний акт, який видався і реєструвався сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів.
Відповідно до статті 22 ЗК України 1990 року, право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право.
Згідно частини третьої статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01 липня 2004 року, речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 01 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації.
На підтвердження доводів про виникнення у ОСОБА_2 права власності на спірну земельну ділянку, окрім копії договору купівлі-продажу від 16.05.2000, посвідченого державним нотаріусом Першої державної нотаріальної контори Харківського району Харківської області та зареєстрованим в реєстрі за №І-842, позивачем не було надано інших доказів, зокрема, державного акту на відповідну земельну ділянку. У зв`язку з викладеним, суд приходить до висновку, що позивачем не доведено обставини, що у ОСОБА_2 виникло право власності на земельну ділянку площею 0,0829 га для будівництва та обслуговування житлового будинку АДРЕСА_2 селищної ради Харківського району та області, АДРЕСА_2 , 5.
Відтак, в задоволенні приведеної вимоги слід відмовити, як і в задоволенні вимоги, яка нерозривно пов`язана і витікаєз неї, а саме, визнання за ОСОБА_4 права власності в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , на 1/2 частину земельної ділянки площею 0,0829 га для будівництва та обслуговування житлового будинку Покотилівської селищної ради Харківського району та області, АДРЕСА_2 .
З приводу позовної вимоги ОСОБА_4 про визнання за нею права власності в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , на 9/40 частин житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель, за адресою: АДРЕСА_9 , квартира АДРЕСА_11 , суд прийшов до наступного.
ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , про що свідчить копія свідоцтва про смерть виданого Виконавчим комітетом Покотилівської селищної ради Харківського району Харківської області 10 липня 2015 року серії НОМЕР_8 , за актовим записом №86 (а.с.6, Т.1).
Після її смерті відкрилась спадщина, яка складалась зі всього належного померлій на момент смерті майна.
Згідно статті 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
Статтею 1217 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом та за законом.
Відповідно до статті 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Згідно з положеннями статті 1257 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадщину у разі відсутність спадкоємців попередньої черги, усунення їх від спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 ЦК України.
За змістом статті 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.
Статтею 1261 ЦК України визначено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.
У встановлений законом шестимісячний строк із заявою про прийняття спадщини після померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 звернулась її донька ОСОБА_4 .
Як вбачається з інформації наданої приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Вахрушевою Ольгою Олександрівною за вих.№410/01-16 від 28.11.2018 (а.с.32, Т.2), на підставі заяви дочки спадкодавця - ОСОБА_31 від 13 жовтня 2015 року, про прийняття спадщини, яку зареєстровано в книзі обліку та реєстрації спадкових справ №49 було відкрито спадкову справі №15/2015 за ОСОБА_3 , 1966 року народження, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , про що внесена інформація у Спадковий реєстр 13.10.2015 за №58062155. Заяв від інших спадкоємців у встановлений законом шестимісячний строк не надходило. На день смерті спадкодавець, за даними КП «ЖИЛКОМСЕРВІС», була зареєстрована та проживала за адресою: АДРЕСА_12 , одна. За даними інформаційної довідки від 13.10.2015 №41790033 зі Спадкового реєстру відомості про складені заповіти від імені спадкодавця ОСОБА_3 відсутні. ІНФОРМАЦІЯ_2 серпня 2017 року ОСОБА_32 була подана заява з проханням про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом, яку зареєстровано в книзі обліку та реєстрації спадкових справ №60 та було видано Свідоцтво про право на спадщину за законом на ім`я ОСОБА_4 за реєстровим №976 після померлої ОСОБА_3 , 1966 року народження.
Враховуючи встановлені вище в даному судовому рішення факти, а саме, що на момент смерті ОСОБА_3 належала 1/2 частина зі спільної сумісної власності на 9/20 частини спірного житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель, а єдиним спадкоємцем першої черги спадкування після смерті ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 , є її донька ОСОБА_4 , остання набула у власність 9/40 частин житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель, що розташований за адресою: АДРЕСА_5 , в порядку спадкування за законом після смерті своєї матері.
Розподіл судових витрат між сторонами вирішується відповідно до статті 141 ЦПК України.
Керуючись статями 12, 81, 141, 200, 247, 263-265, 273, 280, 354 ЦПК України, суд,
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу, визнання 9/20 частин будинку об`єктом права спільної сумісної власності подружжя та визнання права власності на 9/40 частину житлового будинку з земельною ділянкою в порядку спадкування за законом задовольнити частково.
Встановити факт спільного проживання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 , однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу у період з 1993 року по ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Визнати спільною сумісною власністю ОСОБА_2 та ОСОБА_3 9/20 частин житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель, що розташований за адресою: АДРЕСА_5 .
Визнати з ОСОБА_4 право власності на 9/40 частин житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель, що розташований за адресою: АДРЕСА_5 , в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 .
В іншій частині позовних вимог - відмовити.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 судові витрати у розмірі 2852 (дві тисячі вісімсот п`ятдесят дві) гривні 00 (нуль) копійок.
Скасувати заходи забезпечення позову вжиті у даній справі на підставі ухвали Харківського районного суду Харківської області від 05 липня 2017 року, а саме, скасувати заборону вчинення дій по відчуженню ОСОБА_2 належних йому 9/20 частин житлового будинку з відповідною часткою надвірних будівель, або квартиру АДРЕСА_1 та земельну ділянку площею 0,0829 га для будівництва та обслуговування житлового будинку АДРЕСА_2 селищної ради Харківського району та області, смт Покотилівка АДРЕСА_13 -д Жовтневий (Лесі Українки), 5.
Відповідачем протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення може бути подана письмова заява про перегляд заочного рішення відповідно до вимог статей 284-285 ЦПК України. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Заочне рішення може бути оскаржене позивачем в загальному порядку шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення або з дня складання повного судового рішення у разі оголошення вступної та резолютивної частини рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи.
До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Харківський районний суд Харківської області.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом зазначених строків, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційної скарги, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Позивач ОСОБА_33 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , місце проживання: АДРЕСА_14 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_11 ;
Відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , місце проживання: АДРЕСА_15 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_12 ;
Повне рішення складено 31 травня 2019 року.

Суддя Я.А. Шинкарчук