ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1628/19 Справа № 206/2836/18 Суддя у 1-й інстанції - Румянцев О.П. Суддя у 2-й інстанції - Лаченкова О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2019 року

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - Лаченкової О.В.

суддів - Варенко О.П., Свистунової О.В.

при секретарі - Кошара О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпрі

апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк"

на рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 03 серпня 2018 року

по справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

ВСТАНОВИЛА:

В травні 2018 року до Самарського районного суду м. Дніпропетровська надійшов позов Публічного акціонерного Товариства Комерційний Банк "ПриватБанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 03 серпня 2018 року у задоволенні позову Публічного акціонерного Товариства Комерційний Банк "ПриватБанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - відмовлено.

В апеляційній скарзі Акціонерне Товариство Комерційний Банк "ПриватБанк" просить рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 03 серпня 2018 року в цивільній справі № 206/2836/18 за позовом Публічного акціонерного Товариства Комерційний Банк "ПриватБанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги ПАТ КБ "ПриватБанк" в повному обсязі.

У відзиві ОСОБА_1, на апеляційну скаргу Акціонерного Товариства Комерційний Банк "ПриватБанк" на рішення Самарського районного суду м.Дніпропетровська від 03 серпня 2018 року, просить апеляційну скаргу Акціонерного Товариства Комерційний Банк "ПриватБанк" залишити без задоволення, а рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 03 серпня 2018 року по справі №206/2836/18 залишити без змін.

Вислухавши доповідь судді, пояснення осіб, які з`явилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, 17.10.2009 року ОСОБА_1 підписавши Анкету-Заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у «ПриватБанку», стала клієнтом ЗАТ КБ «ПриватБанк» (правонаступник АТ КБ "ПриватБанк"), отримала платіжну карту «Універсальна» НОМЕР_1 зі встановленим кредитним лімітом на платіжну карту у сумі 10000,00 грн. та зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом (а.с.7-13).

Відповідач неналежно виконувала свої зобов'язання з повернення кредитних коштів та процентів за ними , однак станом на 30.04.2018 року утворилася заборгованість в сумі 39657,22грн., яка складається з заборгованості по кредиту в сумі 2162,02грн., заборгованості по процентам за користування кредитом в сумі 32225,29грн., заборгованість за пенею та комісією в сумі 2905,28грн., 500,00 грн. штраф (фіксована частина) та 1864,63 грн. штраф (процентна складова) (а.с. 4-6).

Як вбачається з наданої ПАТ КБ "ПриватБанк" виписки по рахунку від 17.10.2009 року НОМЕР_1 ОСОБА_1 користувалася коштами ПАТ КБ «Приватбанк», частково погашала заборгованість за договором і знову користувалася кредитними коштами (а.с.4-6).

12 червня 2014 року по рахунку НОМЕР_1 за угодою від 17.10.2009 року була проведена операція «переказ коштів на карту або рахунок при закритті договору», сума у валюті операції «28,87», сума у валюті картки «28,87», сума комісій «0,00», сума знижок «0,00», залишок після операції «0,00» (а.с.46).

12 червня 2014 року за вих. №140612/812 ОСОБА_1 співробітником банку Христофоровим М.О. була видана довідка, підписана головним бухгалтером банку Коротиною Л.І., якою ПАТ КБ «ПриватБанк» повідомив ОСОБА_1 про те, що її картка НОМЕР_1 та всі технічні рахунки, які використовувались для її роботи, закриті (а.с. 32).

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Згідно із статтею 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до вимог ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відмовляючи в задоволенні заявленого по справі позову, суд першої інстанції дійшов до правильного та обґрунтованого висновку, що позивачем не доведено наявність непогашеної заборгованості у ОСОБА_1 перед банком у сумі 39657, 22грн.

Посилання банку в апеляційній скарзі на те, що між сторонами існують правовідносини,оскільки відповідач не погасила заборгованість по кредитній картці, не можуть бути прийнятті до уваги, оскільки суперечать наявним в матеріалах справи доказам, а саме довідці №140612/812 від 12 червня 2014 року виданої співробітником банку Христофоровим М.О. в якій зазначено, що картка НОМЕР_1 (видана ОСОБА_1) та всі технічні рахунки, які використовувались для її роботи, закриті (а.с. 32).

Жодних належних та допустимих доказів на спростування зазначеного ні у суді першої, ні апеляційної інстанцій АТ КБ "ПриватБанк", не надано.

Таким чином, надане ОСОБА_1 письмове повідомлення на підтвердження закриття кредитної картки НОМЕР_1 і всіх її технічних рахунків, свідчить про те, що кредитна картка дійсно закрита та заборгованість ОСОБА_1 перед ПАТ КБ "Приватбанк" відсутня.

Доводи апелянта про те, що позичальник отримав кредитний ліміт на кредитну картку у сумі 10000,00 грн. та користувався кредитним лімітом Банку, а також прослідковується у розрахунку по картці заборгованість, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки факт отримання кредитної картки та користування нею відповідачем не заперечується, однак картка12.06.2014 року закрита.

Як вбачається з наданого банком розрахунку по картці, 12 червня 2014 року була проведена операція «переказ коштів на карту або рахунок при закритті договору», сума у валюті операції «28,87», сума у валюті картки «28,87», сума комісій «0,00», сума знижок «0,00», залишок після операції «0,00», а тому заборгованість по кредитній картці НОМЕР_1 погашена.

Приведені в апеляційній скарзі інші доводи про те, що суд не дав оцінки наданих ним доказам не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вони зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці, та особистого тлумачення апелянтом норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст.89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному та об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідно до рішення «Проніна проти України» № 63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року, п. 1 статті 6 Конвенції ( 995_004 ) зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Таким чином, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно ст.141 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишаючи рішення суду без змін не змінює розподіл судових витрат.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" - залишити без задоволення.

Рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 03 серпня 2018 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий суддя О.В.Лаченкова

Судді О.П.Варенко

О.В. Свистунова