ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 603/507/18Головуючий у 1-й інстанції Іванчук В.М.
Провадження № 22-ц/817/523/19 Доповідач - Ходоровський М.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 червня 2019 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Ходоровський М.В.

суддів - Гірський Б. О., Ткач О. І.,

розглянув у письмовому провадженні без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Монастириського районного суду від 18 березня 2019 року (головуючий суддя Іванчук В.М., повний текст рішення складено 26 березня 2019 року) у цивільній справі № 603/507/18 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів,-

ВСТАНОВИВ:

У липні 2018 року ОСОБА_3 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 2000 грн. щомісячно.

Позовна заява мотивована тим, що під час перебування у шлюбі із відповідачем, який розірвано 15 вересня 2010 року відділом реєстрації актів цивільного стану Монастириського районного управління юстиції, у них ІНФОРМАЦІЯ_1 народилася дочка ОСОБА_4 , яка проживає із нею та перебуває на її утриманні.

Донька потребує особливого догляду, оскільки є інвалідом, у зв`язку із хворобою, а саме «Двобічною нейросенсорною приглухуватістю ІІІ ст. та затримкою мовного розвитку». Незважаючи на хворобу ОСОБА_4 є активною, навчається в Тернопільській спеціальній загальноосвітній школі інтернаті І-ІІІ ст. Тернопільської обласної ради, у 6-А класі та відвідує дитячо-юнацьку спортивну школу для інвалідів «Інваспорт» в секції з плавання.

Посилаючись на те, що відповідач не надає коштів на утримання дитини, а отримувана нею допомога по догляду за дитиною з інвалідністю, в розмірі 1988,40 грн. щомісячно є недостатньою для задоволення потреб дочки ОСОБА_4 одягом, продуктами харчування, засобами гігієни та медикаментами, іншого доходу не має та відсутня можливість працювати у зв"язку з необхідністю постійно доглядати доньку, позивач просила її вимоги задовольнити.

Рішенням Монастириського районного суду від 18 березня 2019 року позов задоволено.

Вирішено стягувати з ОСОБА_1 в користь ОСОБА_3 аліменти на утримання дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі 2000 грн. щомісяця, починаючи стягувати з 25.07.2018 року і до досягнення дитиною повноліття.

Стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави 704,80 грн. судового збору.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 просить змінити рішення в частині визначення розміру аліментів і стягувати з ОСОБА_1 , аліменти на користь ОСОБА_3 на утримання дочки ОСОБА_4 . ІНФОРМАЦІЯ_1 , в твердій грошовій сумі 1013 гри. на дочку до досягнення нею повноліття, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку.

Апеляційна скарга мотивована тим, що відповідач не має доходу і не зареєстрований як приватний підприємець. Станом на дату прийняття рішення прожитковий мінімум на дітей віком від 6 до 18 років становив 2027 грн., а отже вказаний мінімум на дитину повинен бути забезпечений обома батьками в рівних частинах. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що становить 1013 гри. (ч.2 ст. 182 СК України). Виходячи із вказаного розрахунку, просив присудити аліменти у твердій грошовій сумі 1013 (2027грн./2) грн.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_3 - ОСОБА_8 просить апеляційну скаргу відхилити, рішення суду залишити без змін.

Відзив мотивований тим, що часті виїзди ОСОБА_1 за кордон, є підтвердженням наявності кошів, а отже він спроможний сплачувати аліменти в сумі 2000 грн., він є працездатним, здоровим чоловіком, інших дітей чи утриманців у нього немає. Враховуючи інвалідність дитини, вважає, що сума в 2000 грн. є оптимальною для оплати аліментів, для забезпечення дитини продуктами харчування, канцтоварами, ліками.

Ознайомившись з матеріалами справи, доводами апеляційної скарги в її межах, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано 15 вересня 2010 року відділом реєстрації актів цивільного стану Монастириського районного управління юстиції Тернопільської області, актовий запис №54.

За час шлюбу у сторін, згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , видане 01 березня 2005 року Коропецькою селищною радою Монастириського району Тернопільської області, народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 дочка - ОСОБА_4 , яка згідно довідки №1335, виданої 04.07.2018 року ТОВ «КомЕнерго Тернопіль 3» проживає разом із позивачем ОСОБА_3 , за адресою АДРЕСА_1 .

Відповідно до медичного висновку №25/1 на дитину інваліда з дитинства віком до 18 років, виданого 10.08.2009 року Монастириська ЦРКЛ, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 хворіє двобічною приглухуватістю ІІІ ст., із затримкою мовного розвитку.

Згідно довідки №64, виданої 05.07.2018 року Тернопільською спеціальною загальноосвітньою школою інтернатом І-ІІІ ступенів Тернопільської обласної ради, дитина ОСОБА_4 навчається у 6-А класі Тернопільської спеціальної загальноосвітньої школи інтернат І-ІІІ ступенів.

За інформацією з довідки №130, виданої 12.07.2018 року Тернопільською комунальною установою Регіональна дитячо-юнацька спортивна школа інвалідів «Інваспорт», ОСОБА_4 займається в дитячо-юнацькій спортивній школі для інвалідів «Інваспорт» в секції плавання, в ГБП другого року навчання.

Встановлено, що ОСОБА_3 отримує державну соціальну допомогу по догляду за дитиною з інвалідністю.

Згідно інформації Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України від 02.01.2019 року, щодо перетинання державного кордону України, ОСОБА_4 в період з 01.01.2018 року по 20.11.2018 року, неодноразово перетинав державний кордон України у різних пунктах пропуску, зокрема: 16.03.2018 року, 25.05.2018 року, 06.06.2018 року, 03.08.2018 року, 27.09.2018 року.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що відповідач будучи батьком дитини зобов`язаний утримувати неповнолітню дитину та спроможний сплачувати аліменти у розмірі 2000 грн. щомісячно.

Колегія суддів погоджується із таким висновком суду, оскільки він відповідає вимогам закону та грунтується на матеріалах справи.

Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно вимог ст.182 Сімейного кодексу України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів недоведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

За положеннями, які містяться в п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоровя, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно ч. 1 ст. 184 цього ж Кодексу, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

З врахуванням того, що відповідач ОСОБА_1 за станом здоров`я є працездатний, (докази про поганий стан здоров`я у справі відсутні), дитина ОСОБА_4 є - інвалідом, відповідач у 2018 році неодноразово перетинав державний кордон в пунктах пропуску, він не має інших аліментних зобов`язань, суд першої інстанції у відповідності до положень зазначених норм права правильно визначив розмір стягнення аліментів 2000 грн. щомісяця на утримання дитини, яка є інвалідом.

За вимогами ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Стосовно до ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Колегія суддів не приймає до уваги доводи у скарзі про те, що судом не враховано факт отримання позивачкою допомоги по догляду за дитиною інвалідом, оскільки відповідно до рішення, судом у відповідності до положень ст. 182 СК України визначено розмір аліментів 2000 грн. із врахуванням отримуваної державної допомоги. Як вбачається із матеріалів справи позивач ОСОБА_3 є опікуном доньки, згідно доводів позивачки вона не має можливості працювати, оскільки донька потребує постійного догляду. Дані доводи відповідачем не спростовано.

Як вбачається із рішення суду, у ньому відсутній висновок, що відповідач перебуваючи за межами кордону України працює, а тому доводи у скарзі про наявність такого висновку є безпідставні.

Періодичні перебування відповідача за кордоном, згідно висновку у рішенні, судом оцінюються як такі, що характеризують майновий стан відповідача, що дозволяє сплачувати аліменти у розмірі, про який просить позивачка.

Рішення суду є законне, обгрунтоване, підстав для його скасування не має.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 35 ч.1, 259 ч.1.2.8, 374 ч.1 п.1, 375, 381 ч.1,3, 382 - 384, 389 ч.1 п. 2, 390 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Монастириського районного суду від 18 березня 2019 року залишити без змін.

Судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, покласти на сторони в межах ними понесених.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий -

Судді -