У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 червня 2019 року суддя Новотроїцького районного суду Херсонської області Решетов В.В. розглянувши матеріали заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову,-

В С Т А Н О В И В:

18.06.2019 року ОСОБА_1 звернулася до Новотроїцького районного суду Херсонської області із заявою про забезпечення позову, відповідно до якої просить вжити захід забезпечення її позову до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу та визнання права власності, шляхом заборони державному нотаріусу та нотаріусам Новотроїцького районного нотаріального округу Херсонської області вчиняти вчиняти будь-які дії по оформленню угод, пов`язаних із відчуженням житлового будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Заява про забезпечення позову обґрунтована тим, що заявник звернулась з Новотроїцького районного суду із позовом проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу та визнання права власності з метою захисту свого права власності з такими вимогами: встановити факт проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 однією сім`єю без реєстрації шлюбу з 01.01.2018 року по 01.04.2019 рік; визнати за ОСОБА_1 право власності на Ѕ частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до позовної заяви, відповідачу на підставі договору купівлі-продажу належить право власності на житловий будинок за зазначеною вище адресою. На час покупки оспорюваного будинку позивач та відповідач проживали однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу та, як зазначає позивач, купували його разом.

Разом з тим, на даний час відповідач виганяє позивача з вищезазначеного будинку, вказуючи на те, що будинок куплений ним та право власності належить також йому.

На думку позивача заявлені вимоги стосуються вирішення питання про право власності на вказане житло, тому його відчудження відповідачем іншій особі може утруднити виконання рішення суду, а також може потребувати додаткових зусиль для відновлення її права.

Так, дослідивши та проаналізувавши заяву про забезпечення позову суддя прийшов до висновку, що заява позивача про забезпечення позову не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно із ч.ч. 1 та 2 статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Види забезпечення позову визначені положеннями статті 150 ЦПК України та до них належать: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії; встановленням обов`язку вчинити певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам, які не мають інтересу в результаті вирішення спору; зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1 - 9 цієї частини.

При цьому, відповідно до вимог ч. 3 ст. 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Вирішуючи питання про забезпечення позову та приймаючи за ним рішення, суд зобов`язаний враховувати обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, та зазначені ним докази, що підтверджують кожну обставину.

Відповідно до п.п. 4, 5, 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України за № 9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Також слід зазначити, що статтею 124 Конституції України визначено принцип обов`язковості судових рішень, який з огляду на положення статей 2, 18, 153 ЦПК України поширюється також на ухвалу суду про забезпечення позову. При цьому відповідно до частини третьої статті 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі з метою запобігання потенційним труднощам у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб з метою забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

При здійсненні судочинства суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 № ETS N 005 (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»). У відповідності до приписів ст. 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Відповідно до ст. 13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому, Європейський суд з прав людини у рішенні від 29 червня 2006 року у справі «Пантелеєнко проти України» зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

У рішенні від 31 липня 2003 року у справі «Дорани проти Ірландії» Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. Причому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Н. проти Нідерландів», ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними.

При вирішенні справи «Каіч та інші проти Хорватії» (рішення від 17 липня 2008 року) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Таким чином, Держава Україна несе обов`язок перед зацікавленими особами забезпечити ефективний засіб захисту порушених прав, зокрема - через належний спосіб захисту та відновлення порушеного права. При чому обраний судом спосіб захисту порушеного права має бути ефективним та забезпечити реальне відновлення порушеного права.

Як вбачається зі змісту заяви, заявник звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу та визнання права власності.

Відповідно до п. 2 ч.1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується забороною вчиняти певні дії.

Разом із тим, заявником не надано доказів, що відповідач має намір відчужити оспорюваний будинок, а запропонований заявником вид забезпечення позову про заборону вчиняти певні дії нотаріусам Новотроїцького районного нотаріального округу є співмірним із позовними вимогами, з яким позивач звернувся до суду.

Також, заявником не доведено того, що невжиття заходів забезпечення позову щодо вчинення будь-яких дій саме нотаріусами Новотроїцького районного нотаріального округу по оформленню угод пов`язаних із відчуженням житлового оспорюваного будинку, може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких вона звернулась до суду, де вказала, що договір купівлі-продажу на оспорюваний будинок укладений в м. Генічеськ. Не наведено доказів про вчинення будь-яких дій відповідачем /збирання довідок необхідних для продажу будинку, зняття його з реєстрації за адресою оспорюваного будинку, надання оголошення про продаж будинку та таке інше/.

Крім того, з поданої заяви про забезпечення доказів, долученої до матеріалів позову, неможливо остаточно зробити висновок про придбання вказаного домоволодіння відповідачем, оскільки позивач вказує лише орієнтовну дату /30.05.2018 року/ ймовірного договору купівлі-продажу. Без індивідуально-визначених ознак набуття права власності на нерухоме майно задоволення заяви неможливе.

При цьому позивач вправі повторно звернутись до суду з аналогічною заявою, обґрунтувавши її належними доказами.

Враховуючи вищевикладене суддя приходить до висновку про відмову у задоволенні даної заяви.

Керуючись ст.ст. 149-154, 259, 260 ЦПК України, -

У Х В А Л И В:

В задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову відмовити повністю.

Апеляційна скарга на ухвалу може бути подана протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення ухвали безпосередньо до Херсонського апеляційного суду.

Суддя В.В. Решетов