Провадження №2/523/724/19
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" червня 2019 р. м.Одеса

Суворовський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді - Аліна С.С.

при секретарі - Вовкович І.В.,

розглянувши в судовому засіданні матеріали цивільної справи за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Орган опіки та піклування Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради про позбавлення батьківських прав,-

В С Т А Н О В И ЛА :

До суду надійшов позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Орган опіки та піклування Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради про позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відносно його малолітньої доньки - ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Свої вимоги обґрунтувала тим, що 23 жовтня 2009 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено шлюб, який 12 лютого 2014 року рішенням Суворовського районного суду м. Одеси шлюб між сторонами - розірвано.

ІНФОРМАЦІЯ_3 у подружжя народилася донька - ОСОБА_3 .

Відповідно до рішення Суворовського районного суду м. Одеси по справі №523/20152/13-ц від 12 лютого 2014 року, стягнуто з ОСОБА_2 на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , аліментів у розмірі 900 грн.

Як зазначає позивачка, відповідач ухиляється від покладеного на нього обов`язку утримувати свою дитину, згідно розрахунку заборгованості ОСОБА_2 по сплаті аліментів від 01.10.2018 року розмір заборгованості становить - 32592,06 грн. Висновком органу опіки та піклування Суворовської районної адміністрації ОМР про визначення місця проживання малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , було встановлено: малолітня дитина залишається проживати з матір`ю за адресою: АДРЕСА_1 . Відповідно до висновку служби у справах дітей, рекомендації ради опіки та піклування, а у висновку від 16.04.2014р. за № 01-05-1/851вх - визначено спосіб участі батька у вихованні дитини шляхом встановлення їх систематичних побачень першої та третьої суботи з 10-00 години до 13-00 години у присутності матері ОСОБА_1 , відповідач не виявив бажання зустрічі з донькою. Однак, як зазначає сама ОСОБА_1 вона самостійно, власними силами, матеріально забезпечує, доглядає та виховує неповнолітню доньку.

Позивачка та її представник у судове засідання з`явилися, позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити.

Відповідач та його представник у судове засідання з`явилися, позовні вимоги не визнали та просили у задоволені позову відмовити.

Від представника третьої особи надійшла заява в якій просив розгляд справи провести за його відсутності.

В матеріалах справи знаходиться відзив на позовну заяву в якому відповідач заперечував проти задоволення вищевказаного позову, посилався на те, що своєму позові позивачка посилається на те, що він не ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, дані обставини, вважає такими, що не відповідають дійсності, оскільки після розлучення між сторонами склалися не приязні стосунки, які вливають на стосунки з донькою. Згідно рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 20.05.2014 року, відповідачу надано можливість зустрічатися з донькою.

Крім того, відповідач посилається на те, що розрахунки заборгованості не відповідають дійсності. оскільки згідно квитанцій відповідач систематично сплачує аліменти на утримання доньки. Також надано характеристики сторін по справі документи, складені їх знайомими та сусідами, в яких зазначено, що відповідач не ухиляється від виконання обов`язків по вихованню дитини.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши доводи та пояснення сторін, суд вважає, що у задоволенню позову необхідно відмовити з наступних підстав.

Судом встановлено про те, що 23 жовтня 2009 року між ОСОБА_1 та відповідачем та ОСОБА_2 укладено шлюб, який було розірвано відповідно до рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 12.04.2014р. стягнуто з ОСОБА_2 на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , аліменти у розмірі 900 грн. (а.с. 10).

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 03.06.2014р. апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилено, рішення суду від 12.02.2014р. - залишено без змін (а.с.11).

ІНФОРМАЦІЯ_3 у подружжя народилася донька - ОСОБА_3 , про що Першим Суворовським відділом реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції зроблено відповідний запис від 16 березня 2010 року №416 (а.с.7) .

Згідно розрахунку заборгованості по оплаті аліментів АСВ № 43811558 від 02.204.2018р. за відповідачем ОСОБА_2 станом на 01.10.2018р. є заборгованість у розмірі 32592,06 грн. (а.с.13).

Відповідачем долучено до матеріалів справи розрахунок державного виконавця згідно якого заборгованість по сплаті аліментів за відповідачем ОСОБА_2 становить станом на 28.02.2019р. у розмірі 19776,56 грн.

Позивачкою надано наступні документи: інформація Сімейного психологічного центру "Крок вперед", характеристика Одеської загальноосвітньої школи № 12 І-ІІІ ступенів Одеської міської ради Одеської області, характеристика сім`ї ОСОБА_2 від ОСОБА_4 , лист від 22.11.2013 р. № 31/24-15234 з Суворовського ВП ГУМВС України в Одеській області про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення за ст. 173 КупАП, як підтвердження ухилення відповідачем свої батьківських зобов`язань.

Відповідачем надано копії квитанцій про сплату аліментів на утримання своєї доньки за період з вересня 2014р. по 2019р., надано характеристику сім`ї ОСОБА_5 від ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_2 , ОСОБА_8 .

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 20.05.2014р. позов ОСОБА_1 - задоволено, визначено місце проживання дитини, а саме малолітня дитина залишалася проживати з матір`ю за адресою: АДРЕСА_1 . Задоволено зустрічну позовну заяву ОСОБА_2 та визначено спосіб участі батька у вихованні дитини шляхом встановлення їх систематичних побачень першої та третьої суботи з 10-00 години до 12-00 години у присутності матері ОСОБА_1 (а.с.15).

Згідно з висновком органу опіки та піклування Суворовської районної адміністрації ОМР від 13.05.2014 № 01-05-1/1027 вх. про визначення місця проживання малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , було встановлено про те, що малолітня дитина залишається проживати з матір`ю за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.14).

Відповідно до висновку служби у справах дітей, рекомендації ради опіки та піклування, а у висновку від 16.04.2014р. за № 01-05-1/851вх - визначено спосіб участі батька у вихованні дитини шляхом встановлення їх систематичних побачень першої та третьої суботи з 10-00 години до 13-00 години у присутності матері ОСОБА_1 .

Відповідно до висновку № 01-05-3/61вх від 01.03.2019р. орган опіки та піклування Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради вважає доцільним позбавити батьківських прав ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 відносно його малолітнього доньки, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.62-63а).

Під час вирішення спору судом береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами.

З урахуванням вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; як розподілити між сторонами судові витрати.

Ст. 51 Конституції України гарантує кожному із подружжя рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Схожа норма міститься також у ч. 6 ст. 7 СК України, відповідно до якої рівність прав і обов`язків жінки та чоловіка у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї є однією із загальних засад регулювання сімейних відносин. Відповідно до вимог ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Це узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, який неодноразово наголошував, що батьки повинні мати рівні права у спорах про опіку над дітьми, і жодні презумпції, які ґрунтуються на ознаці статі, не повинні братись до уваги (рішення у справі «Зоммерфельд проти Німеччини» від 08 липня 2003 року, рішення у справі «Цаунеггер проти Німеччини» від 03 грудня 2009 року).

Стаття 150 СК України встановлює обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини, зокрема, що батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

У відповідності до ст. 180 СК України та ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно ст.27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до ч. 1 ст. 12 ЗУ «Про охорону дитинства», виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

У відповідності до ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я або навчальний заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла 14 років.

Згідно до ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.

Згідно з п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30.03.2007 року «Про застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» факт ухилення від виховання може бути підтверджено наведеними доказами.

У відповідності до положення пунктів 15 та 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав, що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і грунтується на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід застосовувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний та духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток, як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Згідно з абз. 2 п. 18 вищезгаданої постанови Пленуму Верховного Суду України, зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Позбавлення батьківський прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків.

Однак, позивачкою не надано належних та допустимих доказів ухилення відповідача від участі у вихованні дитини, що давало б підстави для можливості застосування до нього такого крайнього заходу як позбавлення батьківських прав.

Зокрема, матеріали справи не містять доказів, на підставі яких можна дійти до безперечного висновку про те, що ОСОБА_2 злісно ухиляється від участі у вихованні дитини.

Навпаки, як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 звертався до органу опіки та піклування з приводу вирішення питання щодо його участі у спілкуванні та виховані дитини.

Стосовно несплати аліментів або нерегулярної її сплати, то сама по собі дана обставина не може бути підставою для позбавлення батьківських прав за відсутності доказів ухилення батька від виховання дитини.

Згідно висновку органу опіки та піклування - доцільно позбавити відповідача батьківських прав щодо малолітньої доньки.

Суд приходить до висновку, що висновок винесено однобоко, без урахувань пояснень відповідача, про те що вінпроти позбавлення його батьківських прав, що колишня дружина, ОСОБА_1 перешкоджає йому приймати участь у вихованні дитини, не дає можливості бачитися з донькою, що дійсно хоче приймати участь у вихованні доньки та надані докази в підтвердження сплати аліментів.

Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка набрала чинності для України 27 вересня 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

За загальним правилом кожна особа має право на захист свого цивільного права лише в разі його порушення, невизнання або оспорювання (частина перша статті 15 ЦК України, частина перша статті 3 ЦПК України).

Виходячи із змісту ст.ст. 3, 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка набрала чинності для України 27 вересня 1991 року, у всіх діях щодо дітей, у тому числі коли дитина розлучається з одним із батьків, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченні інтересів дитини.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Таким чином, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Орган опіки та піклування Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради про позбавлення батьківських прав не підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, та керуючись ст.ст. 4,5,13,76-81,133,265 ЦПК України, ст. 170, 180, 181, 182 СК України, -

ВИРІШИЛА:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Орган опіки та піклування Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради про позбавлення батьківських прав - відмовити.

Копію рішення направити сторонам по справі.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення, згідно ч.1ст. 354 ЦПК України.

Рішення складено та підписано суддею 18.06.2019р.

Суддя Аліна С.С.