Ухвала

18 жовтня 2019 року

м. Київ

справа № 132/1954/18

провадження № 61-18482ск19

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Грушицького А. І., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Вінницького апеляційного суду від 04 вересня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Альфа-Н» про розірвання договору оренди землі,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ТОВ «Альфа-Н» про розірвання договору оренди землі, мотивуючи свої вимоги тим, що він є власником земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 3,0317 га, кадастровий номер земельної ділянки :06:002:0334, що розташована на території Лемешівської сільської ради Калинівського району Вінницької області.

В процесі розгляду справи в судовому засіданні Вінницького окружного адміністративного суду йому стало відомо, що між ним та ТОВ «Альфа-Н» існують договірні відносини, а саме укладено договір оренди землі № б/н від 02 березня 2016 року.

Крім того, згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 123967179 від 15 травня 2018 року, стало відомо, що між ним як власником земельної ділянки та ТОВ «Альфа-Н» дійсно існує договір оренди землі № б/н від 02 березня 2016 року, право оренди зареєстровано на підставі рішення державного реєстратора реєстраційної служби Барського районного управління юстиції про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 29077208 від 03 квітня 2016 року. Строк дії договору 7 (сім) років. Орендна плата за користування земельною ділянкою становить 8 % від вартості землі, що складає 6 800,00 грн.

Однак, в порушення умов договору відповідач не сплачує йому орендну плату за користування земельною ділянкою за 2016 рік та 2017 рік.

Несплата відповідачем йому орендної плати позбавляє його того, що передбачено договором і є істотним порушенням його умов та підставою розірвання договору у зв`язку із систематичною несплатою орендної плати та використанням земельної ділянки не за цільовим призначенням. За вказаних обставин звернувся в суд з даним позовом.

Заочним рішенням Калинівського районного суду Вінницької області від 28 серпня 2018 позов задоволено. Розірвано договір оренди земельної ділянки № б/н від 02 березня 2016 року, укладений між ТОВ«Альфа-Н» та ОСОБА_1 , для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 3,0317 га, розташованої на території Лемешівської сільської ради Калинівського району Вінницької області, кадастровий номер земельної ділянки :06:002:0334, право оренди якого зареєстровано на підставі рішення державного реєстратора Бензюри І. Ю. реєстраційної служби Барського районного управління юстиції про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 29077208 від 03 квітня 2016 року. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Ухвалою Калинівського районного суду Вінницької області від 28 травня 2019 року заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення було залишено без задоволення.

Постановою Вінницького апеляційного суду від 04 вересня 2019 року заочне рішення Калинівського районного суду Вінницької області від 28 серпня 2018 року скасовано, ухвалено нове судове рішення, яким відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_1 до ТОВ «Альфа-Н» про розірвання договору оренди землі. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

11 жовтня 2019 року ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою на постанову Вінницького апеляційного суду від 04 вересня 2019 року в указаній вище справі з пропуском строку на касаційне оскарження.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки скарга подана на судове рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України.

Відповідно до пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).

Відповідно до пункту 8 частини першої статті 176 ЦПК України у позовах про розірвання договору найму (оренди) ціна позову визначається сукупністю платежів за користування майном протягом строку, що залишається до кінця дії договору, але не більше ніж за три роки.

Орендна плата за користування земельною ділянкою становить 8% від вартості землі, що складає 6 800,00 грн.

Отже, ціна позову, виходячи з умов договору, у даній справі станом на 01 січня 2019 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (1 921 х 100 = 192 100).

Доводів щодо наявності підстав для відкриття касаційного провадження у справі відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України заявником не наведено.

Верховним Судом також ураховано, що вказана справа належить до категорії малозначних за ціною позову в силу прямої вказівки в законі (пункт 1 частини шостої статті 19 ЦПК України).

Наведене повністю узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини (далі - Суд) згідно з якою умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції), «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії)).

Суд вказує, що важко погодитись з тим, що Верховний Суд, у ситуації, коли відповідне національне законодавство дозволяло йому відфільтровувати справи, що надходять на розгляд до нього, зобов`язаний враховувати помилки, яких припустилися суди нижчої інстанції при визначенні того, чи надавати доступ до нього. Ухвалення іншого рішення могло б суттєво завадити роботі Верховного Суду і унеможливило б виконання Верховним Судом своєї особливої ролі. У практиці Суду вже підтверджувалося, що повноваження Верховного Суду визначати свою юрисдикцію не можуть обмежуватися у такий спосіб (п. 122 рішення у справі «Zubac v. Croatia» (Зубац проти Хорватії) від 05 квітня 2018 року).

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

З урахуванням наведеного, оскільки касаційну скаргу подано на судове рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України випадків не встановлено, у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.

Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 1 частини шостої, частиною дев`ятою статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Вінницького апеляційного суду від 04 вересня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Альфа-Н» про розірвання договору оренди землі.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали надіслати заявникові.

Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.

Суддя А. І. Грушицький