П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 жовтня 2019 року місто Київ

Єдиний унікальний номер справи 707/411/18

Номер провадження 22-ц/824/8033/2019

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача - Вербової І.М., суддів Саліхова В. В., Соколової В. В.,

за участю секретаря судового засідання - Якушко Т. А.,

вивчивши апеляційні скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на рішення Оболонського районного суду міста Києва від 26 лютого 2019 року, ухвалене під головуванням судді Луценко О.М., у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс», третя особа ОСОБА_2 , про захист прав споживачів та припинення зобов`язання за кредитним договором,

в с т а н о в и в :

У березні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до Черкарського районного суду Черкаської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс», третя особа ОСОБА_2 , про визнання зобов`язань ОСОБА_1 за кредитним договором №16.06-04/312-КЛ від 15 лютого 2006 року, укладеним між ОСОБА_1 на Акціонерним комерційним банком «ТАС-Комерцбанк», припиненими.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 15 лютого 2006 року між позивачем та АКБ «ТАС-Комерцбанк» було укладено кредитний договір № 16.06-04/312-КЛ, відповідно до умов якого банк надав позичальнику грошові кошти в сумі 43 000 грн. у вигляді відновлювальної кредитної лінії на строк з 15 лютого 2006 року по 14 лютого 2011 року зі сплатою 21 % річних.

З метою забезпечення виконання зобов`язання за вищевказаним договором між АКБ «ТАС-Комерцбанк» та ОСОБА_2 було укладено іпотечний договір № 16.06-04/312-КЛ-І від 15 лютого 2006 року, предметом якого є квартира АДРЕСА_1 , та належить останньому на праві приватної власності.

28 листопада 2012 року між ТОВ «ФК «Вектор Плюс» та ПАТ «Сведбанк» було укладено договір факторингу № 15 та договір про відступлення прав за іпотечним договором, відповідно до умов яких останнє відступило право вимоги за кредитним договором № 16.06-04/312-КЛ від 15 лютого 2016 року.

31 березня 2016 року приватним нотаріусом КМНО Кобелєвою А. М. прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, відповідно до якого право власності на спірну квартиру було зареєстровано за ТОВ «ФК «Вектор плюс».

Рішенням Апеляційного суду Черкаської області від 26 вересня 2017 року скасовано рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 27 липня 2017 року та ухвалено нове про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 про скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень на спірну квартиру.

Таким чином, ТОВ «ФК «Вектор плюс» задовольнило свої вимоги за кредитним договором № 16.06-04/312-КЛ від 15 лютого 2016 року, а тому зобов`язання за вищевказаним кредитним договором слід вважати припиненими.

Крім того, витяг з реєстру заборгованостей боржників № 1-Б, що є додатком до договору факторингу № 15 від 28 листопада 2012 року свідчить, що заборгованість останнього складає 39 469 грн. 16 коп. Тоді як відповідно до висновку про оцінку предмета іпотеки іпотекодержатель набув у власність предмет іпотеки вартістю 1 271 долар США.

Тобто, на думку позивача, реалізація предмету іпотеки може не призвести до реального виконання боржником свого зобов`язання в повному обсязі. Крім того, основне зобов`язання за кредитним договором не припинено, що виключає підстави для припинення іпотеки.

Ухвалою Черкаського районного суду Черкаської області від 12 березня 2018 року позовну заяву ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс», третя особа ОСОБА_2 , про захист прав споживачів та припинення зобов`язання за кредитним договором передано до Оболонського районного суду Київської області (т. І а.с. 45 - 46).

Рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 26 лютого 2019 року (т. І а.с. 176 - 179) відмовлено в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс», третя особа ОСОБА_2 , про захист прав споживачів та припинення зобов`язання за кредитним договором.

Не погоджуючись з вищевказаним рішенням суду, 19 квітня 2019 року ОСОБА_1 направив апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення суду, просить скасувати рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 26 лютого 2019 року та ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог.

Апеляційну скаргу обґрунтовано тим, що, враховуючи, що задоволення вимог кредитора відбулось шляхом звернення стягнення на іпотечне майно, про що міститься запис в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно від 25 березня 2016 року, позивач не може залишатись боржником за оспорюваним кредитним договором.

Скаржник зазначає, що в матеріалах справи міститься рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 07 травня 2012 року, яким з позивача на користь первісного кредитора стягнуто 25 099 грн. 13 коп.

Скаржник зауважує, що висновок про вартість об`єкта оцінки втратив чинність 16 вересня 2016 року, а тому не може свідчити про недостатність вартості квартири для покриття боргу, у зв`язку з чим необхідно проводити нову оцінку.

Не погоджуючись з вищевказаним рішенням суду, 18 травня 2019 року ОСОБА_2 направив апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення суду, просить скасувати рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 26 лютого 2019 року та ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог.

Апеляційну скаргу обґрунтовано тим, що 25 березня 2016 року було звернуто стягнення на предмет іпотеки, а тому до третьої особи перейшло право вимоги в порядку регресу.

Всупереч вимогам Закону України «Про Іпотеку» відповідач не надав позивачу письмового підтвердження про відсутність претензій до останнього та про те, що у зв`язку з задоволенням вимог за рахунок іпотечного майна, кредитором в правовідносинах виступає третя особа.

Скаржник зазначає, що 28 листопада 2012 року на підставі договору факторингу та договору про відступлення прав за іпотечним договором ПАТ «Сведбанк» відступило ТОВ «ФК «Вектор плюс» право вимоги за кредитним договором №16.06-04/312-КЛ від 15 лютого 2006 року.

Разом з тим, приватним нотаріусом КМНО Заєць І. О. не здійснено державну реєстрацію іпотеки та обтяження на підставі іпотеки за ТОВ «ФК «Вектор плюс», крім того, відповідачем не знята заборона відчуження предмету іпотеки до припинення договору іпотеки.

Таким чином, в державному реєстрі іпотекоотримувачем є первісний кредитор, а саме АКБ «ТАС-Комерцбанк», а не третя особа - ОСОБА_2 , однак, на думку скаржника, відносно відповідача іпотека була припинена одночасно з реєстрацією права власності за ним.

До того ж, вартість іпотечного майна складає 20 000 доларів США, тоді як борг ОСОБА_1 за кредитним договором разом з витратами на реалізацію - приблизно 30 000 грн., а, отже, скаржник зазначає, що має право на повернення різниці у розмірі 19 000 доларів США.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 24 травня 2019 року поновлено ОСОБА_2 процесуальний строк на апеляційне оскарження рішення суду, відкрито апеляційне провадження за поданою апеляційною скаргою, надано учасникам справи строк для подачі відзиву.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 07 червня 2019 року поновлено ОСОБА_1 процесуальний строк на апеляційне оскарження рішення суду, відкрито апеляційне провадження за поданою апеляційною скаргою, надано учасникам справи строк для подачі відзиву.

Відзиву подано не було.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 19 червня 2019 року закінчено проведення підготовчих дій, призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні з повідомленням учасників справи.

У судовому засіданні представник ТОВ «ФК «Вектор Плюс» Ковалевський Є. В. заперечував проти доводів апеляційних скарг та просив залишити їх без задоволення з підстав необґрунтованості, а рішення суду першої інстанції без змін, як таке, що ухвалено відповідно до норм матеріального та процесуального права.

24 липня та 01 жовтня 2019 року на адресу Київського апеляційного суду надійшли заяви від ОСОБА_2 та ОСОБА_1 відповідно, у яких останні просять розглядати справу без їх участі.

У зв`язку з вищенаведеним, керуючись ч. 2 ст. 372 ЦПК України, колегія суддів вважала за можливе розпочати та завершити розгляд справи за відсутності учасників справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вислухавши доводи та заперечення представника відповідача, з`ясувавши обставини справи, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення в межах доводів апеляційних скарг, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для їх задоволення, виходячи з наступного.

Як вірно встановлено судом першої інстанцій та вбачається з матеріалів справи, 15 лютого 2006 року між ОСОБА_1 та АКБ «ТАС-Комерцбанк» було укладено кредитний договір №16.06-04/312-КЛ, відповідно до умов якого банк зобов`язався надати позичальнику кредит у сумі 43 000 грн. на строк з 15 лютого 2006 року по 14 лютого 2011 року зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 21% річних за весь строк фактичного користування кредитом (т. І а.с. 9-12).

З метою забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором №16.06-04/312-КЛ від15 лютого 2015 року того ж дня між ОСОБА_2 та АКБ «ТАС-Комерцбанк» було укладено договір іпотеки № 16.06-04/312-КЛ-І, предметом якого є квартира АДРЕСА_1 . Пунктом 5 передбачено, що за згодою сторін предмет іпотеки оцінюється в 76 710 грн., що курсом НБУ на день укладення Договору становить в еквіваленті 15 190 доларів США (т. І а.с. 13 - 15).

28 листопада 2012 року між ПАТ «Сведбанк», яке виступає правонаступником ВАТ «Сведбанк», яке в свою чергу виступає правонаступником АКБ «ТАС-Комерцбанк», та ТОВ «ФК «Вектор плюс» уклали договір факторингу № 15, на підставі якого банк відступає фактору свої права вимоги заборгованості по кредитних договорах, укладених з боржниками, зазначеними у Реєстрі заборгованості боржників № 1-Б (т. І а.с. 24 - 30). З вищевказаного реєстру вбачається, що до нього включено право вимоги за кредитним договором №16.06-04/312-КЛ від15 лютого 2015 року (т. І а.с. 43).

28 листопада 2012 року між ПАТ «Сведбанк», яке виступає правонаступником ВАТ «Сведбанк», яке в свою чергу виступає правонаступником АКБ «ТАС-Комерцбанк», та ТОВ «ФК «Вектор плюс» укладено договір про відступлення прав за іпотечними договорами, відповідно до якого первісний іпотекодержатель відступає новому іпотекодержателю права за іпотечними договорами, перелік яких наведено у додатку №1.

Рішенням Черкаського районного суду Черкаської області від 07 травня 2012 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Сведбанк» заборгованість за кредитним договором у сумі 25 099 грн. 13 коп. (т. І а.с. 22 - 23).

Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно 25 березня 2016 року право приватної власності на квартиру АДРЕСА_1 , зареєстровано за ТОВ «ФК «Вектор плюс» на підставі договору іпотеки від 15 лютого 2006 року (т. І а.с. 34).

Рішенням Апеляційного суду Черкаської області від 26 вересня 2017 року скасовано рішення Придніпровського районного суду міста Черкаси від 27 липня 2017 року та відмовлено ОСОБА_2 в позові до державного реєстратора - приватного нотаріуса КМНО Кобелєвої А. М. про скасування рішення про державу реєстрацію прав та їх обтяжень (а.с. 36 - 41).

Висновком про вартість об`єкта оцінки від 16 березня 2016 року ринкова вартість квартири АДРЕСА_1 , становить 34 171 грн. (еквівалент в доларах - 1 271) (т. І а.с. 42).

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що навіть після проведення державної реєстрації права власності на квартиру АДРЕСА_1 , за ТОВ «ФК «Вектор плюс» з урахуванням її майбутньої реалізації, сума боргу не буде повернута позивачем в повному обсязі.

Виходячи зі змісту частин 1-5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, з огляду на таке.

У частині першій статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частиною 1 статті 627 ЦК України встановлено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Статтею 628 ЦК України визначено зміст договору, який становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно з ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом.

Відповідно до приписів ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Частиною 1 ст. 612 передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

У статті 12 Закону України «Про іпотеку» зазначено, що в разі порушення іпотекодавцем обов`язків, установлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов`язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом.

Згідно з ч. 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, установлених статтею 12 цього Закону.

Так, з матеріалів справи вбачається, що АКБ «ТАС-Комерцбанк» та позивач уклали кредитний договір № 16.06-04/312-КЛ. ОСОБА_1 не виконував належним чином зобов`язання, що виникли на підставі вищевказаного кредитного договору, що призвело до утворення заборгованості.

Умовами іпотечного договору, укладеного між АКБ «ТАС-Комерцбанк» та позивачем встановлено, що за вибором іпотекодержателя застосовується один із наведених нижче способів звернення стягнення на предмет іпотеки та задоволення вимог іпотекодержателя, а саме за рішенням суду або у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса.

Таким чином, кредитор - ТОВ «ФК «Вектор плюс», який у встановленому законом порядку на підставі договору факторингу та договору про відступлення прав за іпотечними договорами набув статус кредитора, з метою задоволення вимог за кредитним договором звернув стягнення на предмет іпотеки, у встановленому законом та договором порядку. Витяг з реєстру заборгованостей боржників свідчить № 1-Б свідчить, що загальна сума боргу, що відступається складає 39 496 грн. 16 коп.

З висновку про вартість предмета оцінки від 16 березня 2016 року вбачається, що ринкова вартість об`єкта оцінки, а саме квартири АДРЕСА_1 , складає 34 171 грн.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо відсутності підстав для задоволення позовних вимог з огляду на те, що звернення стягнення на предмет іпотеки з метою її реалізації у майбутньому не забезпечує повернення суми боргу в повному обсязі.

Крім того, колегія суддів враховує, що іпотечним договором № 16.06-04/312-КЛ-І від 15 лютого 2006 року встановлена вартість предмета іпотеки у розмірі 76 710 грн., тоді як кредитор набув у власність предмет іпотеки з ринковою вартістю - 34 171 грн.

Разом з тим, ОСОБА_1 висновок про вартість об`єкта оцінки від 16 березня 2016 року не оскаржувався, хоча останній не позбавлений права на звернення до суду з такою вимогою.

Посилання ОСОБА_1 в апеляційній скарзі на те, що у зв`язку з зверненням стягнення на предмет іпотеки, він вже не виступає боржником у кредитному зобов`язанні, не спростовує висновки суду першої інстанції, з огляду на те, що судом встановлено, що звернення стягнення на предмет іпотеки з урахуванням його подальшої реалізації не покриває в повному обсязі суму боргу позивача.

Крім того, останній безпідставно посилається на втрату чинності висновком про вартість об`єкта оцінки, оскільки даний висновок було складено 16 березня 2016 року, а право власності на предмет іпотеки зареєстровано 25 березня 2016 року, тобто на момент здійснення державної реєстрації вищевказаний висновок був чинний.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 щодо відсутності державної реєстрації обтяження на підставі договору іпотеки за ТОВ «ФК «Вектор плюс» не впливають на законність рішення суду першої інстанції, оскільки останній набув статус кредитора на підставі договору факторингу та договору про відступлення за іпотечним договором.

Крім того, посилання останнього на вартість іпотечного майна у розмірі 20 000 доларів США спростовується висновком про вартість об`єкта оцінки від 16 березня 2016 року.

Таким чином, колегія суддів не вбачає підстав для зміни чи скасування рішення суду, як і не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

За таких обставин, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення залишити без змін, як таке, що ухвалене з вірним застосуванням норм процесуального права, є законним та обґрунтованим.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, Київський апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційні скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Оболонського районного суду міста Києва від 26 лютого 2019 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повне судове рішення складено 17 жовтня 2019 року.

Суддя-доповідач: І.М. Вербова

Судді: В. В. Саліхов

В. В. Соколова