Справа №: 398/3182/18
провадження №: 2/398/257/19
"31" травня 2019 р.
Олександрійський міськрайонний суд Кіровоградської області у складі:
судді Нероди Л.М.,
за участі секретаря Борозни Л.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу №398/3182/18ц за позовом ОСОБА_1 до Приютівської об`єднаної територіальної громади Олександрійського району Кіровоградської області про визнання прав забудовника в порядку спадкування,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернулася до Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області з позовом до Приютівської об`єднаної територіальної громади Олександрійського району Кіровоградської області, де просила визнати за ОСОБА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 всі права забудовника, у тому числі право здачі та введення об`єкта нерухомого майна в експлуатацію, отримання свідоцтва про право власності, право на державну реєстрацію права власності житлового будинку з господарсько-побутовими спорудами, що розташований у АДРЕСА_1 .
ІНФОРМАЦІЯ_1 помер чоловік позивача ОСОБА_2 та після його смерті відкрилася спадщина на належне йому майно та майнові права: на право забудовника на житловий будинок АДРЕСА_1 . Позивач вказує, що фактично прийняла спадщину, а її син, який є сином померлого відмовився від прийняття спадини, звернувшись до державного нотаріуса Олександрійської районної державної нотаріальної контори з відповідною заявою. При зверненні позивача до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини щодо будинку їй було відмовлено за причиною відсутності правовстановлюючого документу на будинок. Позивач вважає, що вирішити питання спадщини можливо лише у судовому порядку.
ЗАПЕРЕЧЕННЯ ВІДПОВІДАЧІВ
Представник відповідача у судове засідання не з`явився та письмові заперечення на адресу суду щодо позовних вимог не надсилав. Подав письмову заяву в якій просить розглянути справу у його відсутність та не заперечую щодо задоволення позовних вимог.
Ухвалою Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 17.01.2019 року на підставі ст. 84 ЦПК України витребувані в Олександрійській міській державній нотаріальній конторі копію спадкової справи після смерті ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 .
31.05.2019 року постановлено ухвалу про заочний розгляд справи.
ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ
ОСОБА_2 28.12.2009 році видано Державний акт серії НОМЕР_1 на право власності на земельну ділянку площею 0,1643 гектарів, цільове призначення для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, яка розташована Кіровоградська область АДРЕСА_1 , АДРЕСА_1 , АДРЕСА_1 .
Свідоцтво на забудову садиби в сільських населених пунктах виданого Бургазу Анатолію Олександровичу у 1975 році вказує про повне виконання ним взятих на себе зобов`язань щодо будівництва.
Дані технічного паспорта на житловий будинок АДРЕСА_1 вказують, що житловий будинок побудовано у 1976 році, але даний будинок у експлуатацію не зданий за життя ОСОБА_2
ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , відповідно свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 та після його смерті залишилися майнові права.
Як вбачається з матеріалів спадкової справи до майна померлого ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 єдиною спадкоємицею є ОСОБА_1 його дружина. Син померлого ОСОБА_3 подав письмову заяву нотаріуса про відмову від спадщини та інші спадкоємці відсутні.
ОСОБА_1 отримала 20.11.2018 року свідоцтво про право на спадщину за законом та отримала спадщину, яка складається з земельної ділянки, але нотаріус відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом щодо житлового будинку АДРЕСА_2 мотивував відмову тим, що правовстановлюючий документ на житловий будинок відсутній.
ОЦІНКА СУДУ
На підтвердження фактів викладених у позовній заяві, а саме підтвердження, що спадщина складається з майнових прав надано 20.06.2018 року архівну довідку №103 Олександрійським МБТІ. Дана довідка містить інформацію, що житловий будинок АДРЕСА_1 не зареєстровано за ОСОБА_2 .
Аналізуючи приписи Свідоцтва на забудову садиби в сільських населених пунктах у 1975 році та Державного акту серії НОМЕР_1 на право власності на земельну ділянку площею 0,1643 гектарів, цільове призначення для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, яка розташована АДРЕСА_1 , зрозуміло, що ОСОБА_2 здійснив будівництво згідно Законодавства України.
Порядок оформлення права власності на об`єкти нерухомого майна, на які відсутні акти прийняття їх в експлуатацію, наведено в ОСОБА_4 .1-3-94 "Прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів" та в листі Державного комітету України з будівництва та архітектури від 23.03.99 року №12/5-126.
Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку.
За умови наявності акта відведення земельної ділянки під забудову, дозволів на забудову, якщо будинок не було введено в експлуатацію, таке будівництво не може визнаватися самочинним, а є незавершеним.
Оскільки померлий збудував житловий будинок АДРЕСА_2 , але державна реєстрація не проведена за його життя, відсутні дані щодо права власності у ОСОБА_2 на це майно, тому відмова нотаріуса у вчиненні нотаріальних дій щодо будинку є правомірною.
Між тим, право позивача є порушеним, так як відсутня можливість здати новостворену будівлю до експлуатації, а також провести державну реєстрацію права власності.
Отже, беручи до уваги вищевикладене, суд дійшов висновку, що вирішення даного питання можливо лише у судовому порядку, тому право позивача підлягає відновленню.
У п. 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі «Чахал проти Об`єднаного Королівства» Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, я ким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Таким чином, суть цієї статті зводиться до вимоги надати людині такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави - учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань. Крім того, Суд указав на те, що за деяких обставин вимоги ст. 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом.
Стаття 13 вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності «небезпідставної заяви» за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за ст. 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею повинен бути «ефективним» як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави.
Стаття 5 ЦПК України вказує, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Відповідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
За вимогами ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідне для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
Ч. 2 ст. 331 ЦК України передбачено, що право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації
Відповідно до п. 11 ч. 1ст. 346 ЦК України однією із підстав припинення права власності є смерть власника.
У відповідності до ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
Згідно ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Стаття 1261 ЦК України вказує, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.
Ч. 1 ст. 178 ЦК України передбачено, що об`єкти цивільних прав можуть вільно відчужуватися або переходити від однієї особи до іншої в порядку правонаступництва чи спадкування або іншим чином, якщо вони не вилучені з цивільного обороту, або не обмежені в обороті, або не є невід`ємними від фізичної чи юридичної особи.
П. 8 Постанови №7 Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про спадкування» від 30 травня 2008 року передбачає, що якщо будівництво здійснюється згідно із законом, то у разі смерті забудовника до завершення будівництва, його права та обов`язки, як забудовника, входять до складу спадщини.
Відповідно до роз`яснень Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування №24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 року визнання права власності в порядку спадкування на недобудований будинок неможливо, а потрібно визнати правильною практику судів щодо визнання за спадкоємцем майнових прав забудовника як таких, що входять до складу спадщини.
Будівництво житлового будинку АДРЕСА_1 відбулося на відведеній для цього земельній ділянці на законних підставах, однак житловий будинок не було здано в експлуатацію, тому на підставі викладеного, до позивача як до спадкоємця, переходить право забудовника на оформлення зазначеного будинку у встановленому законом порядку, а будинок слід вважати до здачі його в експлуатацію незавершеним будівництвом.
Розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, з урахуванням того, що відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, та враховуючи той факт, що іншого вирішення спору ніж у судовому порядку у позивача немає, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог.
Керуючись ст. ст. 4, 5, 10-13, 18, 76-81, 83, 141, 258, 264, 265, 273, 280 ЦПК України, суд, -
ВИРІШИВ:
Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.
Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 в порядку спадкування за законом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 всі права забудовника, у тому числі право здачі та введення об`єкта нерухомого майна в експлуатацію, отримання свідоцтва про право власності, право на державну реєстрацію права власності житлового будинку з господарсько-побутовими спорудами, що розташований у АДРЕСА_1 .
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку та подано апеляційну скаргу до апеляційного суду Кіровоградської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, який його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом 30 днів з дня його отримання.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Повний текст рішення виготовлено 03 червня 2019 року.

СУДДЯ: Л.М. НЕРОДА