ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер справи 663/310/17 Головуючий в І інстанції Клімченко М.І.
Номер провадження 22ц-819/814/19 Доповідач Полікарпова О.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 травня 2019 року м. Херсон

Херсонський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючогоПолікарпової О.М.,
суддівВоронцової Л.П.,
Ігнатенко П.Я.,
секретарПрушинська О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» на рішення Скадовського районного суду Херсонської області у складі судді Клімченка М.І. від 13 лютого 2019 рокуу цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» про захист прав споживачів,

встановив:

06 лютого 2017 року Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк», назву якого змінено на Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк», звернулося до суду з вказаним позовом з посиланням на те, щона підставі укладеного договору від 04 серпня 2011 року відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку у розмірі 3600 гривень під 20,40 % річних з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. З підписанням заяви ОСОБА_1 погодився з укладенням між сторонами договору про надання банківських послуг, з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Тарифами банку. Свої зобов`язання за кредитним договором відповідач не виконав. У позові поставлено питання про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за вказаним кредитним договором, яка утворилася станом на 31 грудня 2016 року у розмірі 25067,69 гривні і складається з 1120,52 гривні заборгованості за кредитом, 18712,62 гривні заборгованості по процентах за користування кредитом, 3564,66 гривні заборгованості по сплаті пені та комісії, 500 гривень штрафу у фіксованій частині та 1169,89 гривні штрафу у процентній складовій, 1600 гривень у відшкодування витрат по сплаті судового збору.

11 квітня 2017 року ОСОБА_2 , який діє від імені ОСОБА_1 звернувся до суду із зустрічним позовом з вимогою визнати протиправними підвищення ПАТ «Приватбанк» процентної ставки за користування кредитними коштами за договором від 04 серпня 2011 року, укладеним між сторонами, з 01 вересня 2014 року до 34,8 % на рік, з 01 квітня 2015 року до 43,2 % на рік.

В обґрунтування заяви посилався на те, що 01 вересня 2014 року банк в односторонньому порядку збільшив розмір процентної ставки за користування кредитними коштами до 2,9 % на місяць (або 34,8 % на рік), а 01 квітня 2015 року до 3,6 % на місяць (або 43,2 % на рік), а тому підвищення в односторонньому порядку відповідачем процентної ставки за кредитним договором є неправомірним та таким, що порушує права позивача як споживача відповідно до п. 4, абз. 2, ч. 11, ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів».

Рішенням Скадовського районного суду Херсонської області від 13 лютого 2019 року позов ОСОБА_2 , який діє від імені ОСОБА_1 задоволено, ухвалено визнати неправомірним підвищення ПАТ КБ «Приватбанк» процентної ставки за користування кредитними коштами за договором від 04 серпня 2011 року, укладеним між ОСОБА_1 та ПАТ КБ «Приватбанк», з 01 вересня 2014 року до 34,8 % на рік та з 01 квітня 2015 року до 43,2 % на рік.

У задоволенні позову ПАТ КБ «Приватбанк» відмовленоза пропуском строку позовної давності.

В апеляційній скарзі Акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» з посиланням на незаконність та необґрунтованість рішення суду в частині відмови у задоволенні позову ПАТ КБ «Приватбанк»,поставлено питання про його скасування та ухвалення в цій частині нового рішення про задоволення позову.

В обґрунтування скарги зазначено, що нормативне регулювання платіжних карт регулюється Законом України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», Законом України «Про банки і банківську діяльність», Законом України «Про електронний цифровий підпис», постановою НБУ № 705 «Про здійснення операцій з використанням електронних платіжних засобів», іншими законами України та нормативно-правовими актами НБУ. Зазначає, що відсоткова ставка за кредитним договором є змінюваною, що зазначено в ст. 1056-1 ЦК України. На підтвердження позовних вимог банком було надано анкету-заяву, у якій відповідач висловив свою згоду на укладення договору. Окрім того зазначає, що не погоджуючись із розрахунком заборгованості, відповідач не навів свій розрахунок. Вважаючи необґрунтованим підвищення відсоткової ставки, суд, на переконання апелянта, повинен був стягнути заборгованість за первісною відсотковою ставкою, чого він не зробив.

Відзив на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надходив.

Рішення суду в частині задоволення зустрічного позову не оскаржується, а тому в цій частині судом апеляційної інстанції не перевіряється.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відмовляючи Банку у задоволенні позову про стягнення заборгованості за кредитним договором, суд першої інстанції зазначив, що прострочена заборгованість виникла 30 листопада 2012 року, а Банк з вимогою про сплату заборгованості звернувся лише 25 січня 2017 року, тобто після спливу загального строку позовної давності. Погашення 12 червня 2014 року простроченої заборгованості в розмірі 165,34 гривень судом не розцінюється як переривання строку позовної давності, оскільки було здійснено автоматично договірним списанням без згоди боржника.

Також суд не прийняв до уваги положення Умов та Правил надання банківських послуг в частині п. 1.1.7.31 про збільшення позовної давності до 50 років, оскільки вказані Умови в цілому і в цій частині не підписані ОСОБА_1 .

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, враховуючи наступне.

З матеріалів справи вбачається, що 04 серпня 2011 року ОСОБА_1 до ПАТ КБ «Приватбанк» було подано анкету-заяву, з якої вбачається, що він був ознайомлений та погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг та Тарифами банку, на підставі неї отримав кредит у розмірі 3600 гривень у вигляді встановлення кредитного ліміту на платіжну картку під 20,4 % річних.

Таким чином, між сторонами у справі виникли правовідносини, врегульовані анкетою-заявою, Умовами та Правилами надання банківських послуг в «Приватбанку», Тарифами банку, що в сукупності є договором, за якими позивач надав відповідачу грошові кошти (кредит), а той зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно із затвердженим наказом від 06.03.2010 року № СП-2010-256 та опублікованими в установленому законом порядку як пропозиція невизначеному колу осіб можливості отримання банківських послуг Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також згідно із Тарифами про умови кредитування з використанням картки «Універсальна», 55 днів пільгового періоду, виданою банком Кузьменку В.С., кожна використана сума кредиту повинна бути погашена до 25 числа місяця, наступного за датою виникнення заборгованості, у розмірі 7% від розміру заборгованості, але не менше 50 гривень та не більше залишку заборгованості (а.с.6-7).

Відповідно до п.2.1.1.12.4 Умов та Правил надання банківських послуг строки і порядок погашення кредиту (кредитний ліміт) за кредитними картами з установленим мінімальним обов`язковим платежем наведені в пам`ятці про умови кредитування, яка є невід`ємною частиною договору. Платіж включає плату за користування кредитом, передбачену Тарифами, і частину заборгованості за кредитом. У разі наявності простроченого кредиту строк повернення кредиту в повному об`ємі є 211-й день з моменту виникнення такої заборгованості.

В суді апеляційної інстанції представник позивача надала довідку про те, що картка видана ОСОБА_1 на підставі кредитного договору б/н від 04.08.2011 року мала термін дії до 04/15.

Однак, враховуючи, що за умовами укладеного між сторонами договору встановлено мінімальний обов`язковий платіж у розмірі 50 грн. щомісячно, колегія суддів вважає, що право вимагати повернення кредиту в повному об`ємі виникнуло у позивача на 211-й день, починаючи з 31 травня 2013 року.

При цьому термін дії платіжної карти не має правового значення для визначення строку погашення кредиту за платіжними картками з установленим мінімальним платежем.

За розрахунком позивача заборгованість відповідача за кредитним договором від 04 серпня 2011 року станом на 31 грудня 2016 року складає 25067,69 гривні із вказаними у позові складовими (а.с.4-5).

Відповідно до витягу із Статуту, затвердженого 21 травня 2018 року, правонаступником ПАТ «Приватбанк» є Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» (АТ КБ «Приватбанк»), представником відповідача до суду було подано заяву про застосування строку позовної давності (а.с.71-72).

За розрахунком відповідача заборгованість за тілом кредиту складає 1120, 52 грн., а заборгованість за відсотками, виходячи із відсоткової ставки 30 % річних складає 700, 34 грн.

Суд першої інстанції прийняв до уваги розрахунок, наданий відповідачем, оскільки погодився з тим, що нарахування заборгованості з урахуванням підвищеної процентної ставки суперечить умовам договору і є незаконним. За таких обставин доводи апелянта про те, що районний суд, застосовуючи строк позовної давності, не визначив суму заборгованості не заслуговують на увагу.

Відповідно до ст. ст. 526, 629 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

За ст. ст. 549, 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема обов`язок сплати неустойки.

За положеннями ст. ст. 256-258, 261, 266-267 ЦК України загальна позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, він становить три роки, до вимог про стягнення неустойки такий строк становить один рік, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила, початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд, зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо), позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Ст. 253 цього Кодексу встановлено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок, у даному випадку відповідач мав обов`язок сплачувати в погашення кредиту та процентів періодичні платежі, отже строк позовної давності належить обраховувати щодо кожного з платежів, за ст. 264 ЦК перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку, після переривання перебіг позовної давності починається заново, час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

За змістом частини першої статті 259 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі.

Як вбачається з розрахунку позивача та наданої ним виписки по рахунку відповідач неодноразово знімав та вносив грошові кошти на картковий рахунок, останній платіж в погашення заборгованості на суму 60 гривень ним було здійснено 07 жовтня 2012 року. Автоматичне погашення заборгованості у розмірі 165,34 гривні, яке відбулося 12 червня 2014 року не може розцінюватися як переривання строку позовної давності. Відомостей щодо належного оформлення сторонами угоди про збільшення строку позовної давності матеріали справи не містять, з позовом до суду позивач звернувся з пропуском зазначеного строку 06 лютого 2017 року (а.с.40), що є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог.

Колегія суддів вважає, що строк позовної давності почався з 31 травня 2013 року і сплив 31 травня 2016 року, а не 08 жовтня 2015 року, як встановив суд першої інстанції. Разом з тим, ця обставина не випливає на правильність вирішення спору по суті.

В апеляційній скарзі АТ КБ «Приватбанк» не наводить доводів своє незгоди із застосування судом строку позовної давності.

Отже, доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

З урахуванням наведеного колегія суддів вважає, що рішення суду в частині, яка перевірена судом апеляційної інстанції, ухвалено з додержанням вимог закону і підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» залишити без задоволення.

Рішення Скадовського районного суду Херсонської області від 13 лютого 2019 рокузалишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ О.М. Полікарпова

Судді: _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ Л.П. Воронцова

_ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ П.Я. Ігнатенко

Повний текст постанови складений 04 червня 2019 року.

Головуючий О.М. Полікарпова