ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

іменем України

справа № 643/8417/17

провадження № 22-ц/818/1576/19

04 червня 2019 року

м. Харків

Харківський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Котелевець А.В.,

суддів - Піддубного Р.М., Тичкової О.Ю.,

за участю секретаря - Огар І.В.,

імена (найменування сторін):

позивач (відповідач за зустрічним позовом) - ОСОБА_1 ,

відповідач (позивач за зустрічним позовом) - ОСОБА_2 ,

третя особа - Харківська міська рада,

тертя особа - Третя Харківська державна нотаріальна контора,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 - представника Харківської міської ради на рішення Московського районного суду м. Харкова від 15 листопада 2018 року в складі судді Горбунової Я.М.,

у с т а н о в и в:

В червні 2017 року ОСОБА_1 звернулася у суд із позовом до ОСОБА_2 , за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, Харківської міської ради та Третьої Харківської державної нотаріальної контори, про встановлення факту родинних відносин та визнання права власності на майно в порядку спадкування за заповітом.

Позовна заява, з урахуванням уточнень, мотивована тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її мати ОСОБА_4 , за життя вона склала заповіт, який посвідчений 30 жовтня 2008 року державним нотаріусом Третьої Харківської нотаріальної контори за реєстровим № 2-991. Відповідно до заповіту ОСОБА_4 заповіла ОСОБА_1 будинок АДРЕСА_1 з правом довічного проживання в цьому житлі її брата ОСОБА_2 , який за рішенням суду визнаний недієздатним та має право на обов`язкову долю в спадщині.

Вона в установлений законом строк звернулася до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини. Однак у вчиненні нотаріальних дій було відмовлено, оскільки в свідоцтві про народження спадкоємиці вказано російською мовою її прізвище « ОСОБА_1 » та прізвище матері « ОСОБА_1 », в її паспорті зазначено прізвище « ОСОБА_1 », а в свідоцтві про смерть спадкодавця « ОСОБА_1 ». При цьому в заповіті її прізвище вказано українською мовою « ОСОБА_1 ».

Посилаючись на вказані обставини, просила встановити факт родинних відносин між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 , а саме - що ОСОБА_4 , померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , є матір`ю ОСОБА_1 ; визнати за ОСОБА_1 право власності на 2/3 частини житлового будинку літ. А-1 житловою площею 63,6 кв. м.; АДРЕСА_1 , що розташований на земельній ділянці площею 1 121 кв. м. з відповідною частиною надвірних будівель, а саме - літньою кухнею Б, льохом В, вбиральнями Д і Ж, сараями З і Е, огорожею 1, 2, 5 в порядку спадкування за заповітом.

В листопаді 2017 року ОСОБА_2 звернувся у суд із зустрічним позовом до ОСОБА_1 , за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, Харківської міської ради та Третьої Харківської державної нотаріальної контори, про встановлення факту родинних відносин та визнання права власності на майно в порядку спадкування за законом.

Зустрічна позовна заява мотивована тим, що він на час смерті матері проживав разом з нею та був зареєстрований в будинку АДРЕСА_1 . За рішенням суду він визнаний недієздатним та має право на обов`язкову долю в спадщині.

Посилаючись на вказані обставини, просив встановити факт спільного проживання ОСОБА_2 в будинку АДРЕСА_1 разом з матір`ю ОСОБА_4 , померлою ІНФОРМАЦІЯ_1 ; визнати за ним право власності на 1/6 частину житлового будинку літ. А-1 житловою площею 63,6 кв. м. АДРЕСА_1 , що розташований на земельній ділянці площею 1 121 кв. м. з відповідною частиною надвірних будівель, а саме - літньою кухнею Б, льохом В, вбиральнями Д і Ж, сараями З і Е, огорожею 1, 2, 5 в порядку спадкування за законом.

02 квітня 2018 року ОСОБА_3 - представник Харківської міської ради подала письмові пояснення на позовну заяву ОСОБА_1 , в яких просила відмовити в задоволенні позовних вимог.

Заперечення мотивовані тим, що в технічному паспорті на садибний (індивідуальний) житловий будинок АДРЕСА_1 , виготовленому Комунальним підприємством «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» (далі - КП «ХМБТІ») станом на 28 жовтня 2004 року, міститься штамп встановленого зразка про самочинне будівництво, а саме - приміщення кухні 1-3 площею 15,2 кв. м. реконструйовано в житлову кімнату. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 15 листопада 2018 року позов ОСОБА_1 та зустрічний позов ОСОБА_2 задоволено. Встановлено факт родинних відносин, а саме - що ОСОБА_4 , померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , є матір`ю ОСОБА_1 Встановлено факт спільного проживання ОСОБА_2 в будинку АДРЕСА_1 разом з матір`ю ОСОБА_4 , померлою ІНФОРМАЦІЯ_1 . Визнано право власності: за ОСОБА_1 - на 2/3 частини житлового будинку літ. А-1 житловою площею 63,6 кв. м. АДРЕСА_1 , що розташований на земельній ділянці площею 1 121 кв. м. з відповідною частиною надвірних будівель, а саме - літньою кухнею Б, льохом В, вбиральнями Д і Ж, сараями З і Е, огорожею 1, 2, 5 в порядку спадкування за заповітом; за ОСОБА_2 - на 1/6 частину житлового будинку літ. А-1 житловою площею 63,6 кв. м. АДРЕСА_1 , що розташований на земельній ділянці площею 1 121 кв. м. з відповідною частиною надвірних будівель, а саме - літньою кухнею Б, льохом В, вбиральнями Д і Ж, сараями З і Е, огорожею 1, 2, 5 в порядку спадкування за законом. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави 640 грн. 00 коп. судового збору.

Рішення суду першої інстанції мотивовано доведеністю позовних вимог ОСОБА_1 та ОСОБА_2

25 січня 2019 року ОСОБА_3 . - представник Харківської міської ради подала апеляційну скаргу, в якій просила скасувати рішення суду першої інстанції в частині визнання права власності та ухвалити в цій частині нову постанову про відмову в задоволенні позову ОСОБА_1 та зустрічного позову ОСОБА_2

Апеляційна скарга мотивована тим, що в технічному паспорті на садибний (індивідуальний) житловий будинок АДРЕСА_1 , виготовленому КП «ХМБТІ» станом на 28 жовтня 2004 року, міститься штамп встановленого зразка про самочинне будівництво, а саме - приміщення кухні 1-3 площею 15,2 кв. м. реконструйовано в житлову кімнату. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , Третя Харківська державна нотаріальна контора рішення суду першої інстанції не оскаржили, правом на відзив на апеляційну скаргу не скористались.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення (пункт 1 частини 1 статті 374 ЦПК України).

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України - в межах доводів і вимог апеляційної скарги - судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Матеріали справи свідчать, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_4 , після смерті якої є спадкоємцями за законом відповідно до статті 1262 ЦК України є діти ОСОБА_1 та ОСОБА_2

Згідно зі Свідоцтвом про право на спадщину за законом, посвідченим 29 січня 2005 року державним нотаріусом Третьої Харківської державної нотаріальної контори Зімніцькою В.П. за реєстровим номером № 2-63, ОСОБА_4 була власницею 2/3 частин житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель АДРЕСА_1 . Право власності зареєстровано КП «ХМБТІ» 09 березня 2005 року, реєстраційний номер НОМЕР_1 ,, номер запису 330 в книзі 1.

За життя ОСОБА_4 склала заповіт, посвідчений 30 жовтня 2008 року державним нотаріусом Третьої Харківської нотаріальної контори за реєстровим № 2-991, згідно з яким усе своє майно, де б воно не було і з чого б не складалось, заповіла ОСОБА_1

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 28 листопада 2012 року ОСОБА_2 визнано недієздатним

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 15 квітня 2013 року задоволено подання Опікунської ради адміністрації Московського району Харківської міської ради про призначення опікуном. ОСОБА_1 призначено опікуном над недієздатним ОСОБА_2 , який зареєстрований в будинку АДРЕСА_1 .

В установлений законом строк ОСОБА_1 звернулася до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини. Однак на підставі постанови державного нотаріуса Третьої харківської державної нотаріальної контори Лебедєвої Н.В. від 23 травня 2017 року їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на частку спадкового майна, яке належало ОСОБА_4 , померлій ІНФОРМАЦІЯ_1 , оскільки родинний зв`язок між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 документально не підтверджується (а. с. 9, 14- 20, 27, 29 т. 1).

Рішення суду першої інстанції в частині встановлення факту родинних відносин між ОСОБА_4 , померлою ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_1 , а також встановлення факту спільного проживання ОСОБА_2 в будинку АДРЕСА_1 разом з матір`ю ОСОБА_4 , померлою ІНФОРМАЦІЯ_1 , не оскаржується, тому в апеляційному порядку не переглядається.

Звертаючись із позовами, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 посилалися на підстави, передбачені статтями 1233 та 1241 ЦК України.

Статтями 1216, 1218 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

За вимогами частини першої статті 1233 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

Право на обов`язкову частку у спадщині врегульовано статтею 1241 ЦК України, частиною 1 якої передбачено, що право на обов`язкову частку у спадщині мають малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов`язкова частка).

Оскільки ОСОБА_2 на момент смерті матері був недієздатним, то відповідно до частини 1 статті 1241 ЦК України його обов`язкова частка у спадковому майні становить половину частки, яка належала б йому за законом, якби не було заповіту.

З огляду на це, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про визнання права власності на частину житлового будинку літ. А-1 житловою площею 63,6 кв. м.; АДРЕСА_1 , що розташований на земельній ділянці площею 1 121 кв. м. з відповідною частиною надвірних будівель, а саме - літньою кухнею Б, льохом В, вбиральнями Д і Ж, сараями З і Е, огорожею 1, 2, 5: за ОСОБА_1 - в порядку спадкування за заповітом, а за ОСОБА_2 - в порядку спадкування за законом.

Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (стаття 375 ЦПК України).

Доводи апеляційної скарги щодо самочинного будівництва не можуть бути прийняті до уваги.

Згідно з Витягу з Реєстру прав власності на нерухоме майно в спірному будинку самовільно переобладнано прим. 1-2 площею 15,2 кв. м. із кухні у житлове. На підставі самовільно переобладнаного приміщення № 1-2 житлова площа будинку становить 78,8 кв. м. (а. с. 176/177 т. 2).

Разом з тим, із акту поточних змін за період з 10 лютого 2004 року по 17 лютого 2004 року на а. с. 157/158 т. 2, що міститься в матеріалах інвентаризаційної справи, наданої КП «ХМБТІ» на виконання ухвали Московського районного суду м. Харкова, вбачається, що в житловому будинку літ. А-1 відбулися наступні зміни: в приміщенні № 1-3 знесено домашнє вогнище; закладені проходи із кімнати № 1 в приміщення № 1-2 та із приміщення № 6 в приміщення № 1-4; заінвентаризований ганок літ. «а-6» на місці знесеного літ. «а-2» (відсоток зносу будівлі не змінився). У службових приміщеннях заінвентаризовано: навіс літ. «к» та вбиральня літ. «и» (відсоток зносу службових будівель не змінився). В надвірних прибудовах заінвентаризовано: огорожі № 6 та № 7, ворота та паркан № 6 (відсоток зносу надвірних прибудов не змінився).

Згідно з частиною першою статті 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотним порушенням будівельних норм і правил.

Правила статті 376 ЦК України не застосовуються при вирішенні справ за позовами про визнання права власності, в тому числі права користування, на самочинно переобладнані квартири в багатоквартирних будинках різних житлових фондів, оскільки такі правовідносини врегульовано іншими нормами законодавства.

Відповідно до положень Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна, затвердженого наказом Держбуду України від 24 травня 2001 року № 127, не належать до самочинного будівництва для квартир багатоквартирних житлових будинків, гуртожитків, зокрема: перепланування, пов`язані зі збільшенням житлової або підсобної площі за рахунок демонтажу перегородок без порушення капітальних несучих стін, несучих конструкцій, опор, балок за рахунок площ коридорів та допоміжних приміщень; влаштування чи закриття дверних (віконних) прорізів у внутрішніх некапітальних стінах; влаштування перегородок в підсобних приміщеннях.

Оскільки реконструкція спірного будинку стосувалась саме збільшення житлової площі за рахунок знесення домашнього вогнища, така реконструкція не може вважатися самочинним будівництвом.

Відтак посилання в апеляційній скарзі на положення статті 376 ЦК України є помилковим.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України», № 63566/00, параграф 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Оскільки позов задоволенню не підлягає, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, немає.

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - представника Харківської міської ради залишити без задоволення.

Рішення Московського районного суду м. Харкова від 15 листопада 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повне судове трішення складено 11 червня 2019 року.

Головуючий А.В.Котелевець

Судді Р.М.Піддубний

О.Ю.Тичкова