Головуючий суду 1 інстанції Фастовець В.М.
Доповідач -Луганська В.М.
Справа № 415/4760/16-ц
Провадження № 22-ц/810/794/19
ЛУГАНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 жовтня 2019 року м. Сєвєродонецьк

Луганський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого Луганської В.М.

суддів: Єрмакова Ю.В., Коновалової В.А.

за участю секретаря: Перишкіна Т.М.,

учасники справи:

заявник - Лисичанський міський відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області

боржник - ОСОБА_1

стягувач - Публічне акціонерний банк комерційний банк «Приватбанк»

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі судових засідань Луганського апеляційного суду в м. Сєвєродонецьку

цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на ухвалу Лисичанського міського суду Луганської області від 14 вересня 2016 року постановлену судом у складі судді Фастовця В.М.

у справі за поданням державного виконавця Лисичанського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області Безволенко Аліни Сергіївни про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_1 ,

в с т а н о в и в:

У вересні 2016 року державний виконавець Лисичанського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області Безволенко А.С. звернувся до Лисичанського міського суду Луганської області з поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_1 .

В обґрунтування подання зазначено, що у Лисичанському міському відділі державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції на виконанні знаходиться виконавчий напис приватного нотаріуса Дніпропетровського нотаріального округу Бондар І.М. від 16.05.2016 року за № 3987 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» боргу на загальну суму 1726519,03 грн., станом на 09.09.2016 року відповідне стягнення не виконано.

Відповідно до ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження» боржник неодноразово викликався до ДВС Лисичанстьького міського відділу. Державним виконавцем провадилися дії, щодо встановлення майнового стану боржника, здійснено вихід за його місцем проживання та було встановлено, що боржника не має вдома, про що складено 02.09.2016 року відповідний акт.

У зв`язку з викладеним, просив суд тимчасово обмежити ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України до виконання зобов`язань відповідно до виконавчого напису приватного нотаріусу Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М. від 16.05.2016 року № 3987 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» боргу на загальну суму 1726519,03 грн.

Ухвалою Лисичанського міського суду Луганської області від 14 вересня 2016 року подання державного виконавця Лисичанського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_1 задоволено. Суд тимчасово обмежив у праві виїзду за межі України ОСОБА_1 до виконання ним своїх обов`язків на підставі виконавчого напису приватного нотаріусу Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М. від 16.05.2016 року № 3987 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» боргу на загальну суму 1726519,03 грн.

Не погодившись з вказаною ухвалою ОСОБА_1 звернувся до суду з апеляційною скаргою. Просить суд апеляційної інстанції скасувати ухвалу суду першої інстанції, ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні подання державного виконавця.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що жодних відомостей про ухилення від виконання ним зобов`язань до суду державним виконавцем не надавалося, оскільки з моменту відкриття виконавчого провадження та до винесення оскаржуваної ухвали не пройшло місяця, скаржник вказав, що не отримував копію постанови про відкриття виконавчого провадження та не був обізнаний щодо ситуації та боргу перед банком.

Скаржник зазначає, що про вчинення нотаріусом виконавчого напису він не був повідомлений, жодних договорів про отримання кредиту у ПАТ КБ «Приватбанк» ним не було укладено та вказав, що завжди мешкав у м. Дніпро.

В судове засідання ОСОБА_1 не з`явився, про час і місце повідомлений належним чином.

В судове засідання представник Лисичанського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області не з`явився, про час і місце повідомлений належним чином.

Представник стягувача ПАТ КБ «Приватбанк» в судове засідаання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, про місце та час судового засідання повідомлений у визначеному законом порядку.

Заслухавши доповідь судді-доповідача. дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду приходить до наступного.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Задовольняючи подання старшого виконавця Лисичанського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області Безволенко А.С. про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_1 суд першої інстанції виходив з того, що на примусовому виконанні у ВДВС Лисичанського міського управління юстиції знаходиться виконавче провадження про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» боргу на суму 1726519,03 грн. на підставі виконавчого напису приватного нотаріуса Дніпропетровського нотаріального округу Бондар І.М. від 16.05.2016 року зареєстрованого в реєстрі нотаріальних дій за № 3978. Боржник зобов`язання не виконує, тому суд вважав, що є передбачені законом підстави для задоволення подання.

Колегія суддів вважає, що такий висновок суду не відповідає встановленим по справі обставинам та вимогам закону, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Згідно зі статтею 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який гарантує деякі права і свободи, не передбачені в Конвенції та у Першому протоколі до неї, кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі свою власну. На здійснення цих прав не встановлюються жодні обмежень, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для охорони здоров`я або моралі чи з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Згідно ст. 13 Загальної декларації прав людини кожна людина має право вільно пересуватися й обирати собі місце проживання в межах любої держави. Кожна людина має право залишати будь-яку країну, включаючи свою власну, і повертатися у свою країну.

Порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в`їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України, порядок вирішення спорів у цій сфері регулюється Законом України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України».

Положеннями ст. 6 цього Закону встановлено, що громадянинові України може бути тимчасово відмовлено у видачі паспорта, або громадянинові України, який має паспорт, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон, зокрема, у таких випадках:

- якщо діють неврегульовані аліментні, договірні чи інші невиконані зобов`язання до виконання зобов`язань або розв`язання спору за погодженням сторін у передбачених законом випадках, або забезпечення зобов`язань заставою, якщо інше не передбачено міжнародним договором України (п. 2);

- якщо він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням, - до виконання зобов`язань (п. 5); якщо щодо нього подано цивільний позов до суду - до закінчення провадження у справі (п. 8).

Відповідно до п. 19 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням.

Тобто, Законом передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявність факту невиконання зобов`язань, а за ухилення від їх виконання

Ухилення від виконання зобов`язань, покладених судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи) позначає з об`єктивної сторони такі діяння (дії чи бездіяльність) особи боржника, які полягають у навмисному чи іншому свідомому невиконанні нею зазначених обов`язків, у зв`язку з чим і здійснюється примусове виконання.

На момент звернення до суду з поданням факт ухилення боржника від виконання зобов`язань повинен вже відбутися і бути об`єктивно наявним та вбачатися з матеріалів виконавчого провадження. Обов`язок щодо підтвердження цих обставин належними доказами покладається на виконавця, який ініціює встановлення тимчасового обмеження у виїзді особи за межі України.

За змістом п. 3 роз`яснень Постанови Пленуму ВССУ від 7 лютого 2014 року № 6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» підставою для звернення до суду з поданням про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України є доведення факту зловживання боржником процесуальними правами чи невиконання обов`язків, передбачених ст. 12 Закону «Про виконавче провадження».

У зв`язку з цим з метою всебічного і повного з`ясування усіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов`язків учасників спірних правовідносин, суду належить з`ясувати, чи дійсно особа свідомо не виконувала належні до виконання зобов`язання в повному обсязі або частково.

Із системного аналізу ст.6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» вбачається, що задоволення подання можливе лише за умови доведення факту ухилення боржника від виконання зобов`язання. Тобто, предметом доказування є саме факт (факти) умисних винних дій, спрямованих на ухилення боржника від виконання зобов`язань, за умови об`єктивної спроможності божника виконувати зобов`язання, відсутності перешкод для цього.

Оскільки, відповідно до частини 4 ст. 441 ЦПК України суд негайно розглядає таке подання без повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного (приватного) виконавця то саме на останнього покладається тягар доказування.

Отже, на момент звернення до суду з поданням, факт ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, повинен вже відбутися і бути об`єктивно наявним та підтверджуватися матеріалами виконавчого провадження.

Судом встановлено, що 12.08.2016 року ПАТ КБ «Приватбанк» звернулося до державної виконавчої служби Лисичанського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області з заявою про прийняття до виконання виконавчого напису приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М. від 16.05.2016 року за № 3987 про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості в розмірі 1726519,03 грн. (а.с.22).

На виконанні у відділі державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції знаходиться виконавче провадження № 51993926 (а.с.24.), яке відкрито 19 серпня 2016 року за виконавчим написом приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М. від 16.05.2016 року за № 3987 про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості в розмірі 1726519,03 грн. (а.с.22).

19.08.2016 року державним виконавцем накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно, що належить боржнику (а.с.30).

Згідно відповіді Пенсійного фонду України № від 31.08.2016 року інформацію про осіб -боржників, які отримують пенсію не знайдено (а.с.14).

Згідно відповіді Пенсійного фонду України № від 31.08.2016 року інформацію про осіб - боржників, які працюють за трудовими та цивільно-правовими договорами, про останнє місце роботи не знайдено (а.с.15).

Згідно відповіді Державної податкової служби № від 01.09.2016 року встановлено, що фізичну особу-підприємства припинено (а.с.16).

Згідно відповіді Державної податкової служби № від 01.09.2016 року встановлено, що інформація стосовно боржників- фізичних осіб щодо сум доходу, нарахованого (сплаченого) податковим агентом на користь платника податку та сум утриманого з нього податку в ДРФО відсутня (а.с. 17).

08.09.2019 року державним виконавцем здійснювалася перевірка за місцем проведення виконавчих дій за адресою : АДРЕСА_1 та було встановлено, що двері ніхто не відчинив (а.с.12).

Колегія суддів приходить до висновку, що надані документи підтверджують, те, що старшим державним виконавцем Лисичанського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції вживалися заходи до примусового виконання виконавчого напису приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М. від 16.05.2016 року за № 3987 про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості в розмірі 1726519,03 грн., однак надані документи не підтверджують умисного ухилення боржника від виконання зобов`язання, оскільки як зазначалося вище не надано доказів того, що боржник свідомо ухиляється від виконання або має змогу виконати зобов`язання у повному обсязі або частково, але не робить цього без поважних причин.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначає Закон України «Про виконавче провадження»

Статтею 1 вказаного Закону передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Пункт 1 частини другої статті 18 Закону передбачає, що виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Статтею 24 вказаного Закону передбачено, що виконавчі дії провадяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцем знаходження його майна.

Як вбачається з матеріалів справи, на час відкриття виконавчого провадження відсутні належні докази, які б підтверджували, що ОСОБА_1 проживає у м. Лисичанську. З інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно вбачається, що майно ОСОБА_1 знаходиться у м. Дніпро.

Проте, всупереч вищевказаних положень Закону під час відкриття виконавчого провадження державний виконавець не пересвідчилась де саме проживає (зареєстрований) боржник, або де знаходиться майно боржника.

На підставі викладеного, колегія суддів вважає, що висновок суду про задоволення подання виконавця не відповідає вимогам закону та встановленим по справі обставинам, оскільки доказів на підтвердження факту свідомого ухилення боржника від виконання зобов`язання, державним виконавцем не надано. За таких підстав доводи апеляційної скарги про незаконність та необґрунтованість оскаржуваної ухвали, неправильне застосування норм процесуального права при її постановленні, знайшли своє підтвердження під час апеляційного розгляду справи, у зв`язку з чим, постановлена ухвала підлягає скасуванню з ухваленням рішення про відмову в задоволенні подання старшого державного виконавця Лисичанського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_1 .

Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Скаржником за подання апеляційної скарги сплачено судовий збір у розмірі 384,20 грн., оскільки апеляційну скаргу задоволено, судові витрати підлягають відшкодуванню на користь ОСОБА_1 .

Враховуючи наведене та керуючись ст. ст. 374, 382, 384, 386, 441 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Лисичанського міського суду Луганської області від 14 вересня 2016 року скасувати, ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні подання державного виконавця Лисичанського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області Безволенко Аліни Сергіївни про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_1 відмовити.

Стягнути з Лисичанського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області на користь ОСОБА_1 ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 384, 20 грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повний текст постанови складено 21 жовтня 2019 року.

Головуючий В.М. Луганська

Судді Ю. В. Єрмаков

В.А. Коновалова