У Х В А Л А

3 червня 2019 року

м. Київ

справа №266/7343/18

провадження № 61-9895ск19

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Сімоненко В.М. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Донецького апеляційного суду від 17 квітня 2019 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Металургійний комбінат «Азовсталь», третя особа - Маріупольська первинна профспілкова організація №141-2 Всеукраїнської профспілки «Народна солідарність», про визнання незаконними дій та стягнення моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ :

У грудні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ПрАТ «Металургійний комбінат «Азовсталь», в якому просив суд визнати дії відповідача щодо встановлення відеокамер, відеозйомки робочого процесу та особисто нього незаконними, протиправними й такими, що суперечать Конституції та чинному законодавству України, та стягнути з роботодавця у відшкодування моральної шкоди 120000 грн.

На обґрунтування позову посилався на те, що він перебуває у трудових відносинах з відповідачем, працюючи на посаді машиніста тепловозу в цеху експлуатації управління залізничного транспорту. З 24 лютого 2018 року він є членом виборного органу Маріупольської первинної профспілкової організації № 141-2 Всеукраїнської профспілки «Народна солідарність». 12 вересня 2018 року він звернувся до роботодавця із заявою про протиправність дій з установлення відеокамер на його робочому місці без його згоди і згоди Маріупольської первинної профспілкової організації №141-2 Всеукраїнської профспілки «Народна солідарність», членом виборного органу якого він є, що є зміною умов праці, і висунув вимогу про демонтаж камер. Вимога в позасудовому порядку не була задоволена роботодавцем. Встановлені відеокамери і тотальний нагляд за його діями під час робочого процесу викликають в нього моральне напруження, хвилювання та почуття психологічного дискомфорту.

Рішенням Приморського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 01 березня 2019 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано незаконними дії ПрАТ «Металургійний комбінат «Азовсталь» щодо встановлення на робочому місці ОСОБА_1 відеокамер та мікрофонів для проведення відео та аудіофіксації робочого місця та позивача. Стягунуто з ПрАТ «Металургійний комбінат «Азовсталь» на користь ОСОБА_1 на відшкодування завданої моральної шкоди 20000 грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив з того, що такий вид збору і обробки інформації як встановлення відеокамер та аудіофіксації на робочому місці ОСОБА_1 в кабіні тепловозу без поінформування позивача й без отримання згоди останнього, робить можливим доступ до особистих телефонних розмов, текстових повідомлень, дій в мережі Інтернет, внаслідок чого допущено втручання роботодавця в особисте життя позивача. Також суд дійшов висновку, що відео та аудіофіксація не є суттєвою зміною умов праці позивача в розумінні статтей 29, 32 КЗпП України, Методичних рекомендацій для проведення атестації робочих місць за умовами праці, істотно не змінювались. Відшкодовуючи позивачеві частково в розмірі 20000 грн моральну шкоду, суд керувався тим, що встановлене відео і аудіофіксування викликало у позивача моральне напруження, хвилювання і почуття психологічного дискоморту, пригніченість і знервованість з приводу постійного спостереження. Порушення його прав роботодавцем принизило та призвело до моральних страждань, для усунення яких потребуються додаткові зусилля; суд врахував тривалість порушення.

Постановою Донецького апеляційного суду від 17 квітня 2019 року рішення Приморського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 01 березня 2019 року скасовано. Ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позову суд апеляційної інстанції виходив з того, що втручання відповідача в особисте життя позивача при відеоспостереженні за трудовим процесом машиніста тепловозу ОСОБА_1 не відбулося, а навпаки такі дії зі збору інформації є адекватними й відповідають визначеній меті їх обробки. Суд також зазначив, що відповідач діяв відповідно до положень чинного законодавства і відеофіксація робочого місця є пропорційною переслідуваним цілям.

У поданій касаційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати постанову Донецького апеляційного суду від 17 квітня 2019 року та залишити в силі рішення Приморського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 01 березня 2019 року.

Верховний Суд, вивчивши подану касаційну скаргу та додані до неї документи, оскаржуване судове рішення, зробив висновок, що у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити з таких підстав.

Згідно з пунктом першим частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, яке не підлягає касаційному оскарженню.

Відповідно до пункту другого частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Відповідно до частини шостої статті 19 ЦПК України малозначними справами є: справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Частина перша статті 274 ЦПК України визначає, що у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються: малозначні справи і справи, що виникають з трудових відносин, а згідно частини другої цієї статті - може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.

Системний аналіз частини шостої статті 19, статті 274 ЦПК України дає підстави для висновку, що малозначними у цивільному процесі є, зокрема, справи незначної складності, визнані судом малозначними (за виключенням справ, які мають розглядатися тільки за правилами загального позовного провадження).

При вирішенні питання про розгляд справи в порядку спрощеного або загального позовного провадження суд враховує критерії, визначені в частині третій статті 274 ЦПК України, а саме: ціну позову; значення справи для сторін; обраний позивачем спосіб захисту; категорію та складність справи; обсяг та характер доказів у справі, в тому числі чи потрібно у справі призначити експертизу, викликати свідків тощо; кількість сторін та інших учасників справи; чи становить розгляд справи значний суспільний інтерес; думку сторін щодо необхідності розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження.

За встановленими судами обставинами справи та визначеними правовідносинами, правовим регулюванням та застосуванням норм матеріального права не представляє складності.

Суди ухвалювали рішення відповідно до усталеної судової практики, а доводи касаційної скарги зводяться до переоцінки наявних у справі доказів, що не входить до компетенції суду касаційної інстанції (частина перша статті 400 ЦПК України). Таким чином, за встановленими фактичними обставинами справи та правовідносинами, правовим регулювання спору, справа не представляє значної складності, не належить до виключень з категорії, передбачених пунктом другим частини шостої статті 19 ЦПК України.

За таких обставин справа як така, що не представляє значної складності, є малозначною.

Крім того, відповідно до частини першої статі 411 ЦПК України судові рішення підлягають обов`язковому скасуванню з направленням справи на новий розгляд, якщо: справу розглянуто і вирішено неповноважним складом суду; в ухваленні судового рішення брав участь суддя, якому було заявлено відвід, і судом касаційної інстанції визнано підстави про відвід обґрунтованими; судове рішення не підписано будь-яким із суддів або підписано не тими суддями, що зазначені в судовому рішенні; судове рішення ухвалено суддями, які не входили до складу колегії, що розглянула справу; справу розглянуто за відсутності будь-кого з учасників справи, належним чином не повідомлених про дату, час і місце судового засідання, якщо такий учасник справи обґрунтовує свою касаційну скаргу такою підставою; судове рішення ухвалено судом з порушенням правил інстанційної або територіальної юрисдикції; суд розглянув в порядку спрощеного позовного провадження справу, яка підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження;

У цій справі обставин, передбачених частиною четвертою статті 274, пунктом 2 частини третьої статті 389 та частиною першою статі 411 ЦПК України, за наявності яких судові рішення в малозначних справах підлягають касаційному оскарженню або обставин, за яких судове рішення підлягає обов`язковому скасуванню не встановлено.

З огляду на викладене та відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389, пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України у відкритті касаційного провадження в даній справі слід відмовити.

Керуючись пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі судді Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ :

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Донецького апеляційного суду від 17 квітня 2019 року відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя В. М. Сімоненко