ПОСТАНОВА

Іменем України

05 червня 2019 року м. Кропивницький

справа № 405/3772/18

провадження № 22-ц/4809/928/19

Кропивницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: головуючого судді Єгорової С.М., суддів: Дьомич Л.М., Кіселика С.А.,

секретар судового засідання Кравченко Я.С.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

представник позивача - адвокат Семенов Євгеній Олексійович,

відповідач - Державна казначейська служба України,

треті особи - прокуратура Кіровоградської області, Головне управління Національної поліції в Кіровоградській області,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційними скаргами Державної казначейської служби України та Головного управління Національної поліції в Кіровоградській області на рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 15 січня 2019 року у складі головуючого-судді Іванової Л.А. за позовом ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача прокуратура Кіровоградської області, Головне управління Національної поліції в Кіровоградській області про відшкодування шкоди, заподіяної рішеннями та діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог і рішення суду першої інстанції.

У червні 2018 року адвокат Семенов Є. О., який діє в інтересах позивача ОСОБА_1 , звернувся до суду з позовом до Державної казначейської служби України, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: прокуратура Кіровоградської області, Головне управління Національної поліції в Кіровоградській області про відшкодування заподіяної внаслідок незаконних дій органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду матеріальної і моральної шкоди, шляхом списання з відповідного рахунку Державної казначейської служби України, в сумі 500 000 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що у 2013 році ОСОБА_1 був незаконно засуджений за вчинення тяжкого злочину, у 2015 році був незаконно притягнутий до кримінальної відповідальності за вчинення особливо тяжкого злочину, загалом протягом 2013-2016 років безпідставно знаходився під слідством і судом, чим йому заподіяна шкода, яка повинна бути відшкодована за рахунок держави.

У 2012 році відносно позивача проводилися оперативно-розшукові заходи під умовною назвою «Павутина», та 13 грудня 2012 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесені відомості про скоєння невстановленою особою кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 301 КК України (розповсюдження відеопродукції порнографічного характеру, в тому числі з ознаками дитячої порнографії).

За даним фактом слідчим управлінням УМВС України в Кіровоградській області було розпочате досудове розслідування по кримінальному провадженню № 0000091.

На підставі ухвали від 28.12.2012 року слідчого судді Ленінського районного суду м. Кіровограда 08.01.2013 року за місцем проживання родини ОСОБА_1 був проведений обшук, в процесі якого був вилучений належний позивачу ноутбук «ASUS Х54С».

В цей же день, 08.01.2013 року, старшим слідчим в ОВС BP ЗКЗ УМВС України в Кіровоградській області капітаном міліції Горобцем М. В. позивачу ОСОБА_1 повідомлено про підозру у розповсюдженні відеопродукції порнографічного характеру, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 301 КК України.

Ухвалою слідчого судді Ленінського районного суду м. Кіровограда від 16.01.2013 року до підозрюваного застосований запобіжний захід - особисте зобов`язання із покладенням певних обов`язків.

26.02.2013 року старшим слідчим в ОВС ВР ЗКЗ УМВС України в Кіровоградській області капітаном міліції Горобцем М. В. позивача повідомлено про зміну раніше повідомленої підозри у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 301 КК України, та повідомлено про підозру у розповсюдженні відеопродукції порнографічного характеру, вчинені щодо творів, зображень або інших предметів порнографічного характеру, що містять дитячу порнографію, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 301 КК України (тяжкого злочину).

Вироком Кіровського райсуду м. Кіровограда від 29.07.2013 року, залишеним без змін в частині призначення покарання ухвалою колегії суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Кіровоградської області від 20.11.2013р., ОСОБА_1 визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 301 КК України, і йому призначене покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з організаційно-розпорядчими функціями та з конфіскацією засобу розповсюдження порнографічної продукції - ноутбуку; на підставі ст. 75 КК України засуджений звільнений від відбування покарання із встановленням іспитового строку тривалістю у 2 роки; стягнуто з нього на користь держави судові витрати за проведення судових експертиз та інші в сумі 1061,71 грн. Вказані витрати позивачем сплачені.

Ухвалою колегії суддів судової палати у кримінальних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 05.06.2014 року судові рішення першої та апеляційної інстанцій скасовані, призначено новий розгляд справи в суді першої інстанції.

Під час нового розгляду справи прокурор відділу прокуратури Кіровоградської області Гаврилюк Р. В., який підтримував державне обвинувачення, надав суду і стороні захисту обвинувальний акт про зміну обвинувачення у кримінальному провадженні стосовно позивача, в якому зазначив про зміну обвинувачення з кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 301 КК України, на кримінальне правопорушення, передбачене ч.ч. 2, 3, 4, 5 (особливо тяжкий злочин) ст. 301 КК України.

Поза увагою прокурорів залишився факт, що частинами 4 і 5 стаття 301 доповнена Законом №1819-VІ від 20.01.2010 року, який набрав чинності 09.02.2010 року, в той час як в самому обвинувальному акті зазначено про скоєння кримінальних правопорушень до цієї дати. Тобто при притягненні особи до кримінальної відповідальності застосована норма кримінального закону, який обтяжує відповідальність, що набрала чинності після дати інкримінованого злочину.

Вироком колегії суддів Кіровського райсуду м. Кіровограда від 22.05.2015 року по справі № 404/5184/13-к, 1-кп/404/9/15, залишеним без змін ухвалою колегії суддів у кримінальних справах апеляційного суду Кіровоградської області від 08.12.2015 року, ОСОБА_1 визнано невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. ч. 2-5 ст. 301 КК України та виправдано, у зв`язку з відсутністю в його діях складу вказаних кримінальних правопорушень.

Незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду позивачу ОСОБА_1 була завдана моральна шкода, яку позивач оцінив у 500 000 грн., яка полягає у тому, що без достатніх правових підстав слідчий за погодженням із прокурором повідомив позивача про підозру в скоєнні тяжкого злочину, в оселі родини ОСОБА_1 був проведений обшук, свідками якого стали сусіди, що принизило його гідність, а також порушило його право на недоторканість житла, гарантоване ст. 30 Конституції України; без достатніх правових підстав у ОСОБА_1 вилучений ноутбук, чим був порушений принцип непорушності права приватної власності, гарантований ст. 41 Конституції України; без достатніх правових підстав до нього був застосований запобіжний захід; він був незаконно засуджений за вчинення тяжкого злочину - розповсюдженні відеопродукції порнографічного характеру, вчинені щодо творів зображень або інших предметів порнографічного характеру, як містять дитячу порнографію; при новому розгляді справи позивач був звинувачений у скоєнні особливо тяжкого злочину; протягом більше трьох років знаходився під слідством і судом; протягом більше ніж півроку незаконно засуджений ОСОБА_1 був вимушений по три рази на місяць з`являтися до Кіровського районного підрозділу Кіровоградського міськрайонного відділу кримінально-виконавчої інспекції управління Державної пенітенціарної служби України в Кіровоградській області; фактично в очах оточуючих, які були присутні на судових засіданнях у судах всіх інстанцій, кримінально-виконавчій інспекції, ОСОБА_1 був виставлений збоченцем. Вищезазначене протягом тривалого часу спричиняло йому душевні страждання, так як він притягався до кримінальної відповідальності за нескоєні кримінальні правопорушення (тяжкий та особливо тяжкий злочини), принижено його честь та гідність, з приводу чого позивач постійно переживав, була обмежена свобода його пересування.

Окрім того, моральна шкода, заподіяна ОСОБА_1 , полягає також в душевних та психічних стражданнях, моральних втратах, яких він зазнав внаслідок незаконних дій слідства, прокуратури і суду, незаконних притягненні його до кримінальної відповідальності та засудженню, що призвело до погіршення можливостей реалізації ним своїх звичок та бажань, відносин з оточуючими людьми, порушення нормальних життєвих зв`язків та вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда від 15 січня 2019 року позов задоволено частково.

Стягнуто з Державного бюджету України через Державну Казначейську службу України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 у відшкодування моральної шкоди 150 000 грн та судові витрати в розмірі 919 грн 50 коп, сплачені за проведення судових експертиз.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивач незаконно перебував під слідством та судом протягом 35 місяців 25 днів, був визнаний невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. ч. 2-5 ст. 301 КК України та виправданий за відсутністю в його діях складу вказаних кримінальних правопорушень, у зв`язку з чим у нього виникло право звернення до суду із позовом про відшкодування майнової та моральної шкоди з підстав, передбачених статтею 1176 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) та Законом України від 01 грудня 1994 року № 266/94-ВР «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» (далі - Закон № 266/94-ВР), розмір якої визначено з урахуванням усіх обставин справи. У зв`язку з незаконним розслідуванням кримінальної справи позивач поніс витрати на оплату судових експертиз.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

Державна казначейська служба України подала апеляційну скаргу, в якій з підстав неправильного застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права ставить питання про скасування судового рішення і ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Зазначає, що суд неповно з`ясував усі фактичні обставини справи та не дав належної оцінки наявним у матеріалах справи доказам.

Вважає, що судом першої інстанції не враховано норми Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду». Та, що розмір морального відшкодування судом необґрунтовано завищено.

Розміри мінімальної заробітної плати на 2018 рік було установлено Законом України «Про Державний бюджет України на 2017 рік» умісячному розмірі: з 1 січня - 3 200,00 грн.

Разом із тим, відповідно до пункту 3 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України»(набрав чинності з 1 січня 2017 року) мінімальна заробітна плата після набрання чинності цим Законом не застосовується як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат. До внесення змін до законів України щодо незастосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини вона застосовується у розмірі 1 600,00 гривень.

У зв`язку з цим не зрозуміло з яких міркувань виходив суд, зазначивши в описовій частині рішення розрахунок шкоди 4173*35 місяців 25 днів оцінюючи моральну шкоду у загальному розмірі 150 000,00 грн, та не зазначено жодного доказу котрий це підтвердив.

Вважає, що стягнення такої суми призведе до економічно необґрунтованих збитків державного бюджету.

Головне управління Національної поліції в Кіровоградській області також подало апеляційну скаргу, в якій з підстав неправильного застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права ставить питання про зміну судового рішення в частині суми моральної шкоди і зменьшення її розміру до 146055 грн.

Зазначає, що судом першої інстанції невірно визначено строк перебування під слідством та судом. ОСОБА_1 перебував під кримінальним переслідуванням у період з 08.01.2013 до 08.12.2015, а всього 35 місяців. Тому мінімальний розмір відшкодування моральної шкоди становить не 150 000 грн, а 146 055 грн.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи.

Представник позивача - адвокат Семенов Є. О. подав відзиви на апеляційні скарги, просить залишити їх без задоволення, а рішення суду без змін.

Вважає рішення законним та обгрунтованим, ухваленим з дотриманням норм процесуального та матеріального права, апеляційні скарги безпідставними.

Представники Державної казначейської служби України та Головного управління Національної поліції в Кіровоградській області в судове засідання не з`явились, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялись відповідно до вимог ст.ст. 128-131 ЦПК України.

Частиною 2 статті 372 ЦПК України передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Позиція апеляційного суду.

Відповідно до ст.ст. 367, 368 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

З урахуванням вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.

Заслухавши пояснення представника позивача - адвоката Семенова Є. О., прокурора Володіної А. Г. , які заперечували проти задоволення апеляційних скарг, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах, передбачених ст. 367 ЦПК України, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги підлягають залишенню без задоволення, а судове рішення без змін.

Встановлені судом першої інстанції неоспорені обставини, а також обставини встановлені апеляційним судом.

Відповідно до копії обвинувального акту про зміну обвинувачення у кримінальному провадженні стосовно підозрюваного ОСОБА_1 , внесеному 13 грудня 2012 року в ЄРДР за № 0000091 від 26 січня 2013 року ОСОБА_1 повідомлено про зміну раніше повідомленої 08 січня 2013 року підозри у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 301 КК України та повідомлено про підозру у розповсюдженні відеопродукції порнографічного характеру, вчинені щодо творів, зображень або інших предметів порнографічного характеру, що містять дитячу порнографію, тобто у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 301 КК України (а.с.15-17).

Вироком Кіровського районного суду м. Кіровограда від 29 липня 2013 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 301 КК України, та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років, з позбавленням права обіймати посади пов`язанні з організаційно - розпорядчими функціями та з конфіскацією засобу розповсюдження порнографічної відеопродукції - ноутбук марки Asus Х54С. На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_1 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням, встановлено іспитовий строк тривалістю 2 роки. Відповідно до ст. 76 КК України покладено на ОСОБА_1 наступні обов`язки: не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції; періодично з`являтися для реєстрації в органи кримінально-виконавчої інспекції; повідомляти органи кримінально-виконавчої інспекції про зміну місця проживання. До набрання вироком законної сили залишено ОСОБА_1 запобіжний захід - особисте зобов`язання. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судові витрати за проведення судових експертиз у розмірі 919 грн. 50 коп. Речовий доказ Ноутбук марки Asus Х54С- конфісковано в дохід Держави (а.с.9-10).

Ухвалою колегії суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Кіровоградської області від 20.11.2013 року апеляційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції - задоволено частково, апеляційну скаргу захисника Семенова Є. О., який діє в інтересах ОСОБА_1 залишено без задоволення. Вирок Кіровського районного суду м. Кіровограда від 29 липня 2013 року щодо ОСОБА_1 змінено. У порядку ч. 2 ст. 404 КПК України виключено з резолютивної частини вироку додаткове покарання у виді позбавлення права обіймати посади пов`язані з організаційно-розпорядчими функціями. ОСОБА_1 вважати засудженим за ч. 4 ст. 301 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років з конфіскацією засобу розповсюдження порнографічної продукції - ноутбуку марки Asus X54C. На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_1 звільнено від відбування призначеного основного покарання з випробуванням іспитовим строком на 2 роки. Відповідно до ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_1 наступні обов`язки: - не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції; - періодично з`являтися для реєстрації в органи кримінально-виконавчої інспекції; - повідомляти органи кримінально-виконавчої інспекції про зміну місця проживання. У решті вирок Кіровського районного суду м. Кіровограда від 29 липня 2013 року залишено без зміни (а.с.11-12).

Згідно квитанції № 5 від 25.02.2014 року ОСОБА_2 було сплачено 919 грн. 50 коп. на поточний рахунок 0002, отримувач УДКСУ у м. Кіровограді, код отримувача 39037409, банк отримувача: ГУ ДКСУ у Кіровоградській області, код банку отримувача: 823016 (а.с.6).

Ухвалою колегії суддів судової палати у кримінальних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 05.06.2014 року касаційну скаргу захисника Семенова Є . О . задоволено частково. Вирок Кіровського районного суду м. Кіровограда від 29 липня 2013 року та ухвалу апеляційного суду Кіровоградської області від 20 листопада 2013 року щодо ОСОБА_1 скасовано та призначено новий розгляд справи у суді першої інстанції (а.с.13-14).

Вироком Кіровського районного суду м. Кіровограда від 22 травня 2015 року ОСОБА_1 у пред`явленому обвинуваченні за ч. 2 ст.301, ч.3 ст.301, ч.4 ст.301, ч.5 ст.301 КК України визнано невинуватим та виправдано, у зв`язку з відсутністю в його діях складу вказаних кримінальних правопорушень. Речові докази: - ноутбук «ASUSX54C», - повернено ОСОБА_1 ; - 7 «DVD-R» дисків одностороннього типу з порнографічною відеопродукцією, - знищено (а.с.18-19).

Ухвалою колегії суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Кіровоградської області від 08.12.2015 року апеляційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції залишено без задоволення, а вирок Кіровського районного суду м. Кіровограда від 22 травня 2015 року щодо ОСОБА_1 залишено без змін (а.с.20-21).

Мотиви, з яких виходить колегія суддів апеляційного суду.

Кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст.4 ЦПК).

Частинами 1 та 3 статті 13 ЦПК встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом (ч.ч. 1, 2 ст. 12 ЦПК).

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК).

Із метою захисту своїх порушених прав, посилаючись на статті 1167, 1176 ЦК України, Закон № 266/94-ВР, позивач просив відшкодувати йому майнову та моральну шкоду у зв`язку з незаконним притягненням до кримінальної відповідальності.

У статтях 55, 56 Конституції України закріплено, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Частиною першою статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція), яка з огляду на приписи частини першої статті 9 Конституції України, статті 10 ЦК України є частиною національного законодавства, встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

У статті 19 ЦПК України визначено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Отже, в порядку цивільного судочинства можуть розглядатися будь-які справи, у яких хоча б одна зі сторін є фізичною особою, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства, а предметом позову є цивільні права, які, на думку позивача, є порушеними, оспореними чи невизнаними.

За змістом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способами захисту особистих немайнових або майнових прав та інтересів, з якими особа має право звернутися до суду, зокрема, є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Статтею 1176 ЦК України встановлено, що шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом.

Шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян, підлягає відшкодуванню на підставі Закону № 266/94-ВР (стаття 1 зазначеного Закону).

Частиною другою статті 1 вказаного Закону встановлено, що у випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 2 Закону № 266/94-ВР право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках, зокрема, постановлення виправдувального вироку суду.

Статтею 3 Закону №266/94-ВР у наведених в статті 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовуються (повертаються): заробіток та інші грошові доходи, які він втратив внаслідок незаконних дій; майно (в тому числі гроші, грошові вклади і відсотки по них, цінні папери та відсотки по них, частка у статутному фонді господарського товариства, учасником якого був громадянин, та прибуток, який він не отримав відповідно до цієї частки, інші цінності), конфісковане або звернене в доход держави судом, вилучене органами досудового розслідування, органами, які здійснюють оперативно-розшукову діяльність, а також майно, на яке накладено арешт; штрафи, стягнуті на виконання вироку суду, судові витрати та інші витрати, сплачені громадянином; суми, сплачені громадянином у зв`язку з поданням йому юридичної допомоги; моральна шкода.

Позивачем ОСОБА_1 на підставі ст.1176 ЦК України та Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» від 01.12.1994 року № 266/94-ВР, - пред`явлено вимоги про стягнення моральної шкоди в розмірі 500 000 грн (п.5 ст.3 Закону №266/94-ВР) та стягнення понесених у кримінальному проваджені судових витрат у розмірі 1061,71 (п.3 ст.3 Закону №266/94-ВР)

Відшкодування шкоди у випадках, передбачених пунктами 1, 3, 4 і 5 статті 3 цього Закону, провадиться за рахунок коштів державного бюджету (ч.1 ст.4 Закону).

Відповідно до ч. ч. 5, 6 ст.4 Закону №266/94-ВР відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.

Тобто чинним законодавством чітко визначено порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду, у тому числі й відшкодування моральної шкоди.

Кримінальне провадження - це досудове розслідування і судове провадження, процесуальні дії у зв`язку із вчиненням діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (пункт 10 частини першої статті 3 КПК України).

У статті 42 КПК України міститься широке коло прав, одним із яких є право вимагати відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, в порядку, визначеному законом, а також відновлення репутації, якщо підозра, обвинувачення не підтвердилися. У чинному КПК України це право закріплене вперше.

Також однією з новел чинного КПК України є глава під назвою «Відшкодування (компенсація) шкоди у кримінальному провадженні, цивільний позов», згідно зі статтею 130 якої шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою за рахунок Державного бюджету України у випадках та в порядку, передбачених законом.

Внаслідок визнання невинуватим та виправдання, у зв`язку з відсутністю в його діях складу кримінальних правопорушень позивач має право на відшкодування шкоди, у тому сплачених ним судових витрат; моральної шкоди, і право на таке відшкодування виникає в силу прямої вказівки закону, а саме: статті 1176 ЦК України, Закону № 266/94-ВР.

Оскільки Закон № 266/94-ВР не містить вимог щодо процесуальної форми документа, з яким особа має звернутися до суду за захистом свого порушеного права, то таким способом захисту в силу положень статей 15, 16 ЦК України може бути, зокрема, звернення до суду з відповідною позовною заявою.

Стосовно питання доступу до суду Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) в ухвалі щодо прийнятності заяви № 6778/05 у справі «МПП «Голуб» проти України» від 18 жовтня 2005 року зазначив, що процедурні гарантії, закріплені статтею 6 Конвенції, гарантують кожному право подання скарги щодо його прав та обов`язків цивільного характеру до суду чи органу правосуддя. Таким чином, втілюється право на звернення до суду, одним із аспектів якого є право доступу, тобто право розпочати провадження у судах з цивільних питань (справа «Ґолдер проти Сполученого Королівства», рішення від 21 лютого 1975 року). Суд наголошує, що право на звернення до суду, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним; воно може бути обмеженим, особливо щодо умов прийнятності скарги, оскільки за своєю природою це право вимагає регулювання з боку держави, яка щодо цього користується певними межами самостійного оцінювання. Проте право доступу до суду не може бути обмежене таким чином або такою мірою, що буде порушена сама його сутність. Ці обмеження не будуть сумісними з пунктом 1 статті 6 Конвенції, якщо вони не мають легітимної мети та не є пропорційними між використаними засобами та досягнутими цілями (рішення від 19 грудня 1997 року у справі «Бруала Гомес де ла Торре проти Іспанії»).

Для того, щоб право на доступ до суду було ефективним, особа повинна мати чітку фактичну можливість оскаржити діяння, що становить втручання у її права (рішення від 04 грудня 1995 року у справі «Белле проти Франції»).

Аналогічний правовий висновок викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 13 червня 2018 року у справі № 755/13879/16-ц, від 20 вересня 2018 року у справі № 686/23731/15-ц, від 31 жовтня 2018 року у справі № 383/596/15, від 20 березня 2019 року у справі № 161/15362/16-ц, від 22 квітня 2019 року у справі № 236/893/17, і підстав для відступу від нього не вбачається.

Суд правильно встановив, що за захистом свого порушеного права ОСОБА_2 звернувся у порядку цивільного судочинства із позовом про відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, та обґрунтовано розглянув спір у порядку цивільного судочинства.

Статтею 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до частини другої цієї статті моральна шкода полягає:

1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я;

2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів;

3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна;

4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Згідно з пунктом 1 статті 1, пунктом 5 статті 3 Закону № 266/94-ВР підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян. У наведених у статті 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовується моральна шкода.

Відповідно до частин другої, третьої статті 13 цього Закону розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

Згідно із частинами п`ятою, шостою статті 4 Закону № 266/94-ВР відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливості реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. У випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи.

Суд першої інстанції керувався тим, що на підставі положень Закону № 266/94-ВР ОСОБА_1 має право на відшкодування моральної шкоди, яку необхідно визначати виходячи з мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством і судом протягом 35 місяців 25 днів за період з 13.12.2012 року (з моменту внесення до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомостей про скоєння кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 301 КК України) по 08.12.2015 року (постановлення апеляційним судом Кіровоградської області ухвали, якою виправдувальний вирок Кіровського районного суду м. Кіровограда від 22 травня 2015 року щодо ОСОБА_1 залишено без змін), відповідно мінімальний визначений законодавством розмір відшкодування моральної шкоди становить 150 000 грн (35 місяців 25 днів х 4 173 грн).

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» розмір мінімальної заробітної плати з 01.01.2019 року складає 4 173 грн.

Визначаючи розмір відшкодування шкоди, суд повинен керуватися принципами рівності, поміркованості, розумності та справедливості. Розмір моральної шкоди має бути не більш, аніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її збагачення.

Суд визначив мінімальний розмір моральної шкоди виходячи з установленого законодавством розміру заробітної плати на момент розгляду справи судом за кожен місяць перебування під слідством та судом, а саме станом на 2019 рік. Тобто цей розмір у будь-якому випадку не може бути зменшено, оскільки він є гарантованим мінімумом.

Крім того, судом з`ясовано чинники, які враховуються під час визначення розміру відшкодування, а саме негативні наслідки, які продовжувалися для позивача після закриття кримінального провадження стосовно нього, врахували характер і обсяг страждань, яких зазнав позивач, можливість відновлення немайнових втрат, їх тривалість, тяжкість вимушених змін у його життєвих і суспільних стосунках, ступінь зниження престижу, репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, і сама можливість такого відновлення у необхідному чи повному обсязі.

За таких обставин оскаржуване судове рішення в частині стягнення 150 000 грн на відшкодування моральної шкоди є законним та обґрунтованим.

Позивачем рішення суду першої інстанції не оскаржується.

Статтею 43 Бюджетного кодексу України (далі - БК України) встановлено, що при виконанні державного бюджету і місцевих бюджетів застосовується казначейське обслуговування бюджетних коштів. Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, забезпечує казначейське обслуговування бюджетних коштів на основі ведення єдиного казначейського рахунку, відкритого у Національному банку України.

Згідно пунктів 1, 3 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого Указом Президента України № 460/2011 від 13 квітня 2011 року, Державна казначейська служба України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів України. Державна казначейська служба України входить до системи органів виконавчої влади та утворюється для реалізації державної політики у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів. Основними завданнями Державної казначейської служби України є: 1) внесення пропозицій щодо формування державної політики у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів; 2) реалізація державної політики у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів.

Державна казначейська служба України відповідно до покладених на неї завдань: здійснює через систему електронних платежів Національного банку України розрахунково-касове обслуговування розпорядників, одержувачів бюджетних коштів та інших клієнтів, операцій з коштами бюджетів, спільних із міжнародними фінансовими організаціями проектів; здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду (пункт 4 Положення про Державну казначейську службу України).

Згідно з пунктом 8 частини першої статті 7, частини другої статті 23 БК України бюджетні кошти використовуються тільки на цілі, визначені бюджетними призначеннями, які встановлюються законом про Державний бюджет України (рішенням про місцевий бюджет) у порядку, визначеному цим Кодексом.

Статтею 25 БК України установлено, що Державна казначейська служба України здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду. Списання грошових коштів проводиться держказначейством з відповідного казначейського рахунку.

Покладаючи відшкодування завданої ОСОБА_1 шкоди на державу, суд зобов`язує Державну казначейську службу України як центральний орган виконавчої влади, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, списати ці кошти з відповідного казначейського рахунку, що відповідає визначеній законодавством процедурі, тому доводи касаційної скарги у цій частині безпідставні.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати по справі, враховуючи, що відповідно до ст. 3 Закону України «Про судовий збір» за подання позовної заяви про відшкодування шкоди, заподіяної особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їх посадовою або службовою особою, а так само незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури або суду, судовий збір не справляється, віднести на рахунок держави.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Помилковими є твердження Державної казначейської служби про те, що стягнена згідно з рішенням суду першої інстанції сума відшкодування у розмірі 150 000 гривень є завищеною і її розмір не обґрунтований.

У частині третій статті 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» встановлений мінімальний розмір відшкодування заподіяної особі у зв`язку з перебуванням під слідство і судом моральної шкоди.

Частина друга цієї статті передбачає, що розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством.

Суд першої інстанції при визначенні розміру відшкодування виходив із засад розумності і справедливості та враховував тривалість досудового розслідування, наслідки, яких зазнав позивач; розголошення цієї інформації, що завдало шкоди його репутації.

На виконання вимог ЦПК України в судовому рішенні змістовно і послідовно викладено мотиви і висновки, виходячи з яких суд першої інстанції у відшкодування заподіяної ОСОБА_1 моральної шкоди стягнув на його користь 150 000 гривень, тому доводи апеляційних скарг про завищення і необґрунтованість визначеного судом відшкодування є помилковими.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.

Виходячи з вищевикладеного, судом першої інстанції правильно визначено характер правовідносин між сторонами, вірно застосовано закон, що їх регулює, повно і всебічно обставини справи, надано належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам.

Наведені в апеляційній скарзі доводи, які зводяться до переоцінки доказів у справі, що знайшли свою належну оцінку у мотивувальній частині оскарженого судового рішення, та незгоди заявника з висновками суду щодо їх оцінки, колегією суддів відхиляються, оскільки судом першої інстанції правильно застосовано до спірних правовідносин норми матеріального права та не порушено норми процесуального права.

Апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржене судове рішення - без змін із підстав, передбачених статтею ст. 375 ЦПК України.

Оскільки оскаржене судове рішення залишене без змін, а скарга без задоволення, то згідно ст. 141 ЦПК України судовий збір за подання апеляційної скарги покладається на особу, яка подала апеляційну скаргу, і поверненню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 371, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, Кропивницький апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги Державної казначейської служби України та Головного управління Національної поліції в Кіровоградській області залишити без задоволення.

Рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 15 січня 2019 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий С.М. Єгорова

Судді Л.М. Дьомич

С.А. Кіселик