Дата документу 10.06.2019 Справа № 333/1073/18
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 22-ц/807/2168/19 Головуючий у 1-й інстанції: Круглікова А.В.
Є.У.№ 333/1073/18 Суддя-доповідач: Кочеткова І.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 червня 2019 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого: Кочеткової І.В.,

суддів: Кримської О.М,

Дашковської А.В.,

розглянувши в порядку спрощеного письмового позовного провадження цивільну справу за позовом Публічного Акціонерного Товариства Комерційний Банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 07 травня 2018 року,

В С Т А Н О В И В:

У березні 2018 року АТ КБ «Приватбанк» (далі - Банк) звернувся до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором № б/н від 08.04.2014 року, яка станом на 18.02.2018 року становить 120 535,51 грн., із яких: заборгованість за кредитом в розмірі 6 878,46 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом в розмірі 103 448,91 грн., заборгованості за пенею та комісією у розмірі 3992,16 грн., та штрафу в розмірі 500 грн.(фіксована частина), штрафу (процентна складова) - 5 715,98 грн.

Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 07 травня 2018 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» 6 878,46грн. заборгованість по кредиту, 103 448, 91 грн. заборгованість по відсоткам за користування кредитом, 3 992,16 грн. заборгованість за пенею та комісією та 1 714,79 грн. судового збору. У задоволенні іншої частини вимог відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що ОСОБА_1 не виконує умови кредитного договору, станом на лютий 2018 року має прострочену заборгованість за тілом кредиту, відсотками і пенею, яка підлягає стягненню у відповідності до ст.сьт.1050, 1054 ЦК України. Вимоги Банку про стягнення судових штрафів задоволенню не підлягають, оскільки одночасне стягнення штрафів і пені призведе до подвійної відповідальності позичальника..

В апеляційній скарзі про скасування судового рішення і ухвалення нового про відмову у позові ОСОБА_1 зазначає, що Банком не надано належних і допустимих доказів на підтвердження факту укладення кредитного договору, отримання позичальником кредитних коштів, розміру заборгованості. Позивачем не доведено, на яких умовах надавалися кредитні кошти, відсутні докази обізнаності позичальника про підвищення відсоткової ставки, тощо. Умови кредитного договору є несправедливими, оскільки розмір відсотків за кредитом в декілька разів перевищує суму кредиту.

Із заявою про застосування строків позовної давності відповідач до суду не звертався, в апеляційній скарзі також відсутнє клопотання про застосування строків позовної давності.

У відзиві на апеляційну скаргу Банк зазначає, що оскаржуване рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального права. Факт укладення кредитного договору підтверджується належними і допустимими письмовими доказами. В Анкеті-заяві про приєднання до Умов і правил позичальник своїм підписом підтвердив факт ознайомлення з Умовами і правилами надання банківських послуг, Тарифам Банку. Підвищення відсоткової ставки за кредитом передбачено п.2.1.1.12.12 Умов та правил. Про зміну умов кредитування позичальник повідомлявся за допомогою SMS-повідомлень, що передбачено умовами кредитування.

Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 369 цього Кодексу.

Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Зважаючи на те, що справа є малозначною, її розгляд здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на такі обставини.

Відповідно до ч. 1 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення в повній мірі не відповідає.

Відповідно до ст.ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 08 квітня 2014 р. між сторонами був укладений кредитний договір № б/н, та відповідач отримав кредит у розмірі 2 700 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 27,6 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. (а.с.6).

Кредитним договором передбачено порядок погашення заборгованості щомісячними платежами у розмірі 7 % від суми заборгованості (але не менше 50 грн. та не більше залишку заборгованості).

В заяві на отримання кредиту позичальник своїм підписом підтвердив той факт, що він був ознайомлений з Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам, отримав їх у письмовому вигляді та надав згоду на те, що ця заява разом із запропонованими Банком Умовами і Тарифами складає кредитний договір.

Згідно з п. 2.1.1.2.1. Умов та правил надання банківських послуг, для надання послуг банк видає клієнту картку. Датою укладення договору є дата отримання картки, зазначена в заяві.

Згідно з п. 2.1.1.2.11 Картка діє до останнього місяця, вказаного на лицевій стороні картки, включно.

Згідно з п. 2.1.1.2.12. після настання зазначеного на картці останнього місяця терміну дії банком випускається картка на новий термін. Термін дії картки не підлягає продовженню банком в разі надання клієнтом до початку останнього місяця дії картки письмової заяви про закриття рахунку, за умови відсутності простроченої заборгованості клієнта перед банком за відповідним рахунком. Згідно з п. 2.1.1.2.12. Закінчення терміну дії картки, її втрата або пошкодження не спричиняє закінчення договірних відносин між банком та клієнтом та / або закриття пов`язаного з нею поточного рахунку клієнта.

Згідно з Умовами та правилами надання банківських послуг, після отримання банком від клієнта необхідних документів, а також заяви, банк проводить перевірку наданих документів і приймає рішення про можливість встановлення кредитного ліміту на кредитну картку. Клієнт дає згоду на те, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку і клієнт дає право банку в будь-який момент змінити (зменшити, збільшити або анулювати) кредитний ліміт. Підписання цього договору є пряма і безумовна згода клієнта відносно прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту встановленого банком (п.п. 2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 Умов та правил надання банківських послуг).

Згідно з положеннями п. 2.1.1.5.5 вищевказаних Умов і правил надання банківських послуг, які є невід`ємною частиною укладеного сторонами кредитного договору, відповідач мав погашати заборгованість за кредитом, відсотки за його використання, перевитратами платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбаченим цим Договором.

Згідно п. 2.1.1.5.6 Умов надання банківських послуг, у разі невиконання зобов`язань за Договором, на вимогу Банку виконати зобов`язання з повернення Кредиту (у тому числі простроченого кредиту та Овердрафту), оплати Винагороди Банку.

Відповідно до п.2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг, при порушенні позичальником строків платежів по якомусь з грошових зобов`язань, передбачених цим договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобов`язаний сплатити банку штраф в розмірі 500 грн. та 5% від суми позову.

На виконання своїх зобов`язань за договором 08 квітня 2014 року ПАТ КБ «Приватбанк» було відкрито картковий рахунок на ім`я відповідача в гривнях і проводилося здійснення його обслуговування згідно з договором.

При відкритті карткового рахунку у відповідності з п.п. 2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 Умов та правил надання банківських послуг позичальнику був встановлений кредитний ліміт 2 200 грн., 01 серпня 2014 року кредитний ліміт збільшено до 2 700.

Внаслідок невиконання відповідачем своїх зобов`язань за договором утворилася прострочена заборгованість за кредитом, яка за розрахунком позивача станом на 18 лютого 2018 р. складає 120 535, 51 грн., з яких: 6 878, 46 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 103 448, 91 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 3 992,16 грн. - пені, а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500.00 грн. - штраф (фіксована частина), 5 715,98 грн. - штраф (процентна складова) (а.с.4-5).

За умовами кредитного договору остаточний строк повернення кредиту відповідає строку дії кредитної картки.

Як вбачається з наданої банком довідки-інформації про картку, позичальнику було видано дві кредитні картки, строк дії останньої - останній день січня 2018.

Із доданого до позовної заяви розрахунку заборгованості за кредитним договором вбачається, що позичальник до серпня 2014 року активно користувався кредитною карткою, щомісячно вносив платежі на погашення кредитної заборгованості на суми від 80 грн. до 450 грн., у липні 2014 року на погашення кредиту сплатив 450 грн.

Надану Банком довідку щодо строку дії картки, розрахунок заборгованості за кредитом відповідач у не спростував.

Отже, вказані письмові докази підтверджують як факт укладання сторонами кредитного договору, так і факт неналежного виконання позичальником своїх обов`язків із повернення кредиту.

Доводи апеляційної скарги про те, що Банком не доведено, на яких умовах укладався кредитний договір, не відповідають фактичним обставинам і зібраним у справі доказам.

Із тексту заяви/договору, підписаної відповідачем, вбачається, що «Умови та правила надання банківських послуг» та «Тарифи», які викладені на банківському сайті http://privatbank.ua/terms/pages/70/, становлять між клієнтом та банком договір про надання банківських послуг, прийняття даних умов підтверджується підписом клієнта у заяві, на підставі якого в подальшому і була надана карта клієнту.

Факт підписання відповідної заяви анкети-заяви відповідачем не оспорював ся в апеляційній скарзі.

Така форма оформлення кредитного договору не суперечить діючому законодавству, оскільки укладання договору здійснюється за принципом укладання між банком і клієнтом договору приєднання (ст. 634 ЦК України). Підписанням заяви позичальник приєднується до запропонованих банком Умовами та Тарифами.

Відповідно до ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Згідно ч. 1 ст. 207 ЦК України договір вважається вчиненим у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Тобто, в даному випадку, зміст кредитного договору зафіксовано в декількох документах: в заяві позичальника, Умовах надання банківських послуг, Правилах користування платіжною карткою та тарифах. Таким чином, між банком та позичальником укладається договір у письмовій формі.

Укладення кредитного договору у наведений спосіб чинному законодавству України не суперечить. Між сторонами були здійснені всі необхідні дії для придбання, припинення або зміна цивільних прав та обов`язків, що за змістом ч. 1 ст. 202 ЦК України вказує на вчинення двостороннього кредитного договору, складовими якого виступають заяви, Умови, Правила та тарифи, з якими позичальник ознайомлений, про що свідчить підпис в заяві.

При оформленні кредиту, заява на отримання кредиту підписується повнолітньою, дієздатною особою (здатність своїми діями набувати для себе цивільних прав і самостійно їх здійснювати, а також здатність своїми діями створювати для себе цивільні обов`язки, самостійно їх виконувати та нести відповідальність у разі їх невиконання ч. 2 п.1 ст.30 ЦК України), яким підтверджується, що позичальник ознайомлений з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами, позичальник підтвердив свою згоду на те, що заява, Умови надання банківських послуг, Правила користування платіжною карткою та тарифи складають між ним і банком договір про надання банківських послуг.

Згідно умов договору, Банк нараховує відсотки за користування кредитом у розмірі, встановленому «Тарифів Банку», які викладені на банківському сайті http://privatbank.ua/terms/pages/70/, з розрахунку 360 календарних днів у році, що підтверджується п. 2.1.1.12 .6 «Умовами та правилами надання банківських послуг».

Згідно підписаної заяви/договору, клієнт повідомлений про сайти банку та своїм підписом підтвердив, що повною мірою розуміє та зобов`язується виконувати вимоги УІП, а також підтвердив ознайомлення з обов`язком самостійно знайомитися з внесеними змінами на сайті (адреса сайту вказана у заяві).

Дана вимога також встановлена УІП в розділі обов`язки клієнта: п. 2.1.1.5.3. отримувати виписки про стан карткового рахунку та про проведені операції по картковому рахунку; п. 2.1.1.5.4. при незгоді зі змінами Правил та/або Тарифів банку, звернутися в банк для розірвання цього договору та погасити перед банком заборгованість, у тому числі і заборгованість, що виникла протягом 30 днів з моменту повернення карток, виданих держателю і його довіреною особам.

Згідно наявних у справі доказів, заяв про розірвання кредитного договору від відповідачки до банку не надходило, більше того відповідачка активно користувалась карткою, в тому числі неодноразово здійснювала погашення заборгованості.

Частинами 2, 3 ст. 205, ч. 2 ст. 642 ЦК України встановлено, що (навіть за відсутності доказів належного повідомлення боржника) якщо боржник сплачує відсотки та комісію, то пропозицію слід вважати прийнятою і угоду досконалою, так як фактичні дії вказують на прийняття пропозиції.

Відповідач отримав кредитні кошти на підставі власної заяви, в якому зазначено, що він ознайомилася і згодний з Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку які були йому надані для ознайомлення в письмовому вигляді. Своїм підписом він підтвердив факт отримання повної інформації про умови кредитування в «ПриватБанку», а також його місцезнаходження. Він висловив згоду з тим, що дана заява разом з пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також тарифами складає між нею і банком договір. Він підтвердила, що вся надана ним інформація вірна. Зобов`язався про всі зміни повідомляти банк не пізніше 15 діб з моменту їх виникнення.

Відповідач особистим підписом засвідчив той факт, що відповідна заява разом з Умовами надання банківських послуг, Правилами надання послуг, Тарифами між ним і банком становить договір надання банківських послуг.

Відповідно до підписаної заяви, клієнт виявив бажання на отримання послуги від банку у вигляді оформлення платіжної карти.

Встановлено, що дані умови регулюють відносини між банком та клієнтом з відкриття та обслуговування карткового рахунку клієнта, а так само інших банківських послуг, зазначених у заяві.

Також у заяві, яку підписав відповідач вказано, що він ознайомлений з Правилами надання послуг, які надаються відповідачеві в залежності від оформлюваного продукту в даному випадку це є правила користування платіжною карткою, оскільки предметом договору є саме платіжна карта.

Тобто, в даному випадку, зміст кредитного договору зафіксовано в декількох документах: в заяві позичальника, Умовах надання банківських послуг, Правилах користування платіжною карткою та Тарифах.

Отже, між банком та позичальником укладено договір у письмовій формі. Укладення кредитного договору у такий спосіб чинному законодавству України не суперечить. Між сторонами були здійснені всі необхідні дії для придбання, припинення або зміна цивільних прав та обов`язків, що за змістом ч. 1 ст. 202 ЦК України вказує на вчинення двостороннього кредитного договору, складовими якого виступають заяви, Умови, Правила та Тарифи, з якими позичальник ознайомлений, про що свідчить підпис в заяві.

Крім того, банком на виконання відповідних положень Закону України «Про захист прав споживачів» надано всю необхідну інформацію в письмовому вигляді, результатом чого є факт підписання сторонами кредитного договору. Враховуючи, що законодавчо не встановлений обов`язок кредитора на відібрання підпису позичальника під наданою інформацією, доказом наявності факту виконання вимог Закону України «Про захист прав споживачів» є положення ч. 2 ст. 638, ч. 2 ст. 642 ЦК України, тобто фактичне прийняття пропозиції до укладання договору дією (отримання кредиту боржником та сплата ним періодичних платежів).

Отже, кредитний договір укладений відповідно до норм чинного законодавства та є чинним.

Отже, доводи апеляційної скарги в цій частині є неспроможними, оскільки спростовуються вищевказаними письмовими доказами і фактичними обставинами справи.

Щодо встановлення та зміни розміру кредитного ліміту.

В заяві - анкеті клієнта останній не зазначив початкову суму кредитного ліміту, однак, умовами договору визначено (п. 2.1.1.2.3.), що Банк має право в будь-який момент збільшити, зменшити або анулювати кредитний ліміт.

Пунктом 2.1.1.2.4. Умов і Правил встановлено, що підписання цього договору є прямою та безумовною згодою клієнта щодо прийняття будь-якого розміру Кредитного ліміту, встановленого банком. Встановлення певної суми кредитного ліміту не є фінансовою операцією, що вимагає документального підтвердження.

Так, Банком було змінено кредитний ліміт, про що свідчить Довідка про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної карти.

Відповідальність клієнта наступає в момент використання кредитного ліміту - як тільки клієнт самостійно підтверджує проведення операції в рахунок ліміту шляхом введення ПІН-коду (в банкоматах) або підписанням чека (розрахунок через Р08-термінал торгової точки), саме в цей момент здійснюється перехід коштів у володіння позичальникові.

При проведенні претензійно-позовних заходів ключову роль відіграє заборгованість клієнта (сума фактично отриманих коштів та нарахована плата за користування ними), а не сума стартового кредитного ліміту по карті. Тому належним доказом зняття коштів з карткового рахунку клієнта є виписка.

Отже, доводи апеляційної скарги і в цій в цій частині є неспроможними, оскільки вищевказані письмові докази спростовують їх.

Щодо недоведеності позовних вимог в частині розміру заборгованості доводи апеляційної скарги є також неспроможними.

Розмір заборгованості підтверджується витягом із особового рахунку позичальника, в якому відображені всі банківські операції за кредитом. Розрахунок скріплено печаткою банку і підписом посадової особи, є належним і допустимим доказом у розумінні ст.ст.77,78,95 ЦПК України.

Надані банком розрахунки заборгованості відповідачем не спростовані.

Щодо отримання відповідачем у квітні 2014 року кредитної картки «Універсальна».

Пунктом 1.1.1.43 Умов і правил передбачено, що картковий рахунок - банківський поточний рахунок, на якому обліковуються операції з використанням платіжних карток.

Як передбачено п.1.1.1.76 Умов і правил платіжна картка - електронний платіжний засіб у вигляді емітованої у встановленому законодавством порядку пластикової або іншого виду картки, що використовується для ініціалізації переказу коштів з рахунку платника або відповідного рахунку банку з метою оплати вартості товарів і послуг, перерахування коштів зі своїх рахунків на рахунки інших осіб, отримання коштів готівкою у касі банку або через банківський автомат, а також здійснення інших операцій, передбачених договором. Платіжна картка є ідентифікаційним засобом та інструментом для здійснення операцій, визначених чинним законодавством та договором між банком і клієнтом.

Умовами і правилами не передбачено відкриття банком нового рахунку у випадку закінчення строку кредитної картки, випуску і видачі клієнту Банку нової картки..

Відкритий картрахунок може бути закритий на підставі заяви держателя картки (п.2.1.4.27).

Із заявами про закриття банківського рахунку відповідач до банку не звертався, після отримання нової кредитної картки у квітні 2014 року почав активно користуватися відкритим на його ім`я банківським рахунком, а отже доводи апеляційної скарги про не виникнення кредитного кредитних відносин за анкетою-заявою від 08 квітня 2014 року і недоведеність укладання сторонами у квітні 2014 року кредитного договору є такими, що не відповідають фактичним обставинам справи і зібраним у справі доказам.

Щодо визначення розміру заборгованості.

Визнаючи обґрунтованими вимоги Банку по нарахуванню відсотків і пені у визначеному Банком розмірі, суд першої інстанції не звернув уваги на таке.

Пунктом 2.1.1.12.4; 2.1.1.12.6.4 Умов та правил передбачено, що у випадку наявності простроченого кредиту (овердрафту) строком повернення кредиту у повному об`ємі є 211 день з моменту виникнення такої заборгованості. У випадку непогашення суми простроченого кредиту (кредитного ліміту, кредитної лінії), овердрафту або його частки більш як 210 днів увесь кредит вважається простроченим.

Із наданого Банком розрахунку заборгованості вбачається, що останній платіж на погашення кредиту був внесений позичальником 24 липня 2017 року, з 29 серпня 2014 року у нього виникла прострочена заборгованість, отже, через 210 днів, тобто з 28 березня 2015 року весь кредит у відповідності із п.п2.1.1.12.4, 2.1.112.6.4 Умов і правил вважається простроченим.

Поняття «строк договору», «строк виконання зобов`язання» та «термін виконання зобов`язання» згідно з приписами ЦК України мають різний зміст.

Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. А згідно з частиною другою цієї статті терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами, а термін - календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (стаття 252 ЦК України).

Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору (частина перша статті 631 ЦК України). Цей строк починає спливати з моменту укладення договору (частина друга вказаної статті), хоча сторони можуть встановити, що його умови застосовуються до відносин між ними, які виникли до укладення цього договору (частина третя цієї статті). Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору (частина четверта статті 631 ЦК України).

Відтак, закінчення строку договору, який був належно виконаний лише однією стороною, не звільняє другу сторону від відповідальності за невиконання чи неналежне виконання нею її обов`язків під час дії договору.

Поняття «строк виконання зобов`язання» і «термін виконання зобов`язання» охарактеризовані у статті 530 ЦК України. Згідно з приписами її частини першої, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

З огляду на викладене строк (термін) виконання зобов`язання може збігатися зі строком договору, а може бути відмінним від нього, зокрема коли сторони погодили строк (термін) виконання ними зобов`язання за договором і визначили строк останнього, зазначивши, що він діє до повного виконання вказаного зобов`язання.

У цій справі сторони строк договору окремо не визначили, а погодили строк кредитування, термін закінчення кредитування, а також термін щомісячного виконання зобов`язання. Тобто, сторони погодили порядок і строки виконання зобов`язання.

Згідно зі статтею 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати кредит позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит і сплатити проценти. Тобто, зобов`язання з надання кредиту, його повернення та сплати процентів є основним, а зобов`язання зі сплати штрафу та пені є додатковим до основного.

Позивач обов`язки за умовами договору виконав, надавши кредитні кошти відповідачеві. Останній зобов`язався за договором повертати кредит з процентами періодичними платежами ; строк повернення кредиту в повному обсязі - не пізніше остання дня місяця, зазначеного на платіжній карті (п.2.1.1.12.5 Умов та правил), а у випадку прострочення кредиту (овердрафту) - строком повернення кредиту є 211 день з моменту виникнення такої заборгованості (п.2.1.1.12.4 Умов та правил) .

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

У відповідності зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з частиною першою статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Отже, для належного виконання зобов`язання необхідно дотримувати визначені у договорі строки (терміни), зокрема щодо сплати процентів, а прострочення виконання зобов`язання є його порушенням.

Відповідно до частини другої статті 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 («Позика») глави 71 («Позика. Кредит. Банківський вклад»), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу.

Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

За умовами договору сторони погодили щомісячну сплату відсотків за кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом.

Відтак, у межах строку кредитування відповідач мав, зокрема, повертати позивачеві кредит і сплачувати проценти періодичними (щомісячними) платежами до 25 числа кожного місяця. Починаючи з 211 дня з моменту виникнення простроченої заборгованості відповідач мав обов`язок незалежно від пред`явлення вимоги позивачем повернути всю заборгованість за договором, а не вносити її періодичними платежами, оскільки останні були розраховані у межах строку кредитування.

Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

У правовому висновку Великої Палати Верховного Суду по справі №444/9519/12, провадження №14-10 цс 18 від 28 березня 2018 року зазначено, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Застосовуючи правовий висновок Великої Палати Верховного Суду у вищевказаній справі, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що нарахування позивачем на підставі статті 599 та частини четвертої статті 631 ЦК України передбачених договором процентів до повного погашення заборгованості за кредитом, є неправомірним.

Зважаючи на те, що строк виконання боргового зобов`язання настав 27 березня 2015 року, нарахування Банком відсотків і пені за користування кредитними коштами після вказаної дати є неправомірним.

Вимог про застосування строків позовної давності апеляційна скарга не містить

Отже, виходячи із наданого Банком розрахунку, з позичальника на користь Банку підлягають стягненню заборгованість за тілом кредиту як поточна, так і прострочена, на суму 6 878, 46 грн., за відсотками на суму 2377, 14 грн., за пенею - 500 грн. , а всього 9 755,60 грн. заборгованості.

Щодо вимог про стягнення неустойки (пені і штрафів),

Підставою, яка породжує обов`язок сплатити неустойку, є порушення боржником зобов`язання (стаття 610, пункт 3 частини першої статті 611 ЦК України).

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання (частина перша статті 549 ЦК України). Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. А пенею - неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частини друга та третя цієї статті).

За змістом приписів параграфу 2 глави 49 ЦК України особливість пені у тому, що вона нараховується з першого дня прострочення та доти, поки зобов`язання не буде виконане. Період, за який нараховується пеня за порушення зобов`язання, не обмежується. Її розмір збільшується залежно від тривалості порушення зобов`язання. Тобто, вона може нараховуватись на суму невиконаного або неналежно виконаного грошового зобов`язання (зокрема, щодо повернення кредиту чи сплати процентів за кредитом) протягом усього періоду прострочення, якщо інше не вказано у законі чи в договорі.

Оскільки в апеляційній скарзі відповідач не просив про застосування строків позовної давності, нарахована Банком на 27 березня 2015 року пеня у розмірі 500 грн. підлягає стягненню у повному розмірі.

Щодо вимог Банку про стягнення з позичальника судових штрафів. Суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні цих вимог, в зазначеній частині рішення позивачем не оскаржується.

За вказаних обставин оскаржуване рішення на підставі ст. 376 ЦПК України в частині задоволених позовних вимог підлягає скасуванню з ухваленням нового про часткове задоволення позову, стягнення з позичальника на користь Банку заборгованості за кредитним договором у загальному розмірі 9 755, 60 грн., із яких: 6 878,46 грн. за тілом кредиту, 2 377,14 грн. - за відсотками, 500 грн. - за пенею.

З урахуванням часткового задоволення вимог позовної заяви і вимог апеляційної скарги понесені сторонами витрати зі сплати судового збору підлягають компенсації пропорційно часткам задоволених вимог і після взаємозаліку Банк має компенсувати відповідачеві 2 346,22 грн. судових витрат зі сплати судового збору у суді апеляційної інстанції.

Вимоги Банку про стягнення з позичальника відсотків і пені, нарахованих після 27 березня 2015 року задоволенню не підлягають з наведених вище підстав.

Керуючись ст. ст.367, 374 ч.1 п.2, 376,382 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 07 травня 2018 року по цій справі в частині задоволених позовних вимог скасувати.

Позов Акціонерного товариства Комерційний Банк «Приватбанк» задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована адреса проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) на користь ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» (, на р/р № НОМЕР_2 в ПАТ КБ «ПриватБанк», МФО 305299) заборгованість за кредитним договором №б/н від 08 квітня 2014 року у загальному розмірі 9 755, 60 грн.(дев`ять тисяч сімсот п`ятдесят п`ять гривень 60 коп.), із яких: 6 878,46 грн. за тілом кредиту, 2 377,14 грн. - за відсотками, 500 грн. - за пенею.

Стягнути з ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» (, на р/р № НОМЕР_2 в ПАТ КБ «ПриватБанк», МФО 305299) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована адреса проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) компенсацію судових витрат зі сплати сдового збору у суді апеляційної інстанції у розмірі 2 346,22 грн.(дві тисячі триста сорок шість гривень22 коп.).

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

В іншій частині рішення суду першої інстанції не оскаржувалося і судом не переглядалося.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Головуючий:

Судді: