Ухвала

Іменем України

20 березня 2019 року

м. Київ

справа № 752/9083/16-ц

провадження № 61-14429св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Висоцької В. С.,

суддів: Лесько А. О., Мартєва С. Ю. (суддя-доповідач), Сімоненко В. М., Штелик С. П.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_3,

відповідачі: ОСОБА_4, ОСОБА_5,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на заочне рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 03 жовтня 2016 року в складі судді Ладиченко С. В.та рішення Апеляційного суду міста Києва від 29 березня 2017 року в складі колегії суддів: Андрієнко А. М., Заришняк Г. М., Мараєвої Н. Є.,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У червні 2016 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про відшкодування майнової та моральної шкоди.

Позовна заява мотивована тим, що 04 вересня 2015 року о 17.10 год. ОСОБА_4, керуючи автомобілем BMW 330D, державний номерний знак НОМЕР_1, власником якого є ОСОБА_5, проїжджаючи регульоване перехрестя АДРЕСА_1, не врахував дорожню обстановку, виїхав на перехрестя на заборонений сигнал світлофора, не зупинився перед дорожньою розміткою 1.12-2 Правил дорожнього руху, внаслідок чого сталося зіткнення з автомобілем BMW 523і, державний номерний знак НОМЕР_2, під керуванням позивача, який належить йому на праві приватної власності.

Постановою Голосіївського районного суду м. Києва від 04 лютого 2016 року ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Згідно зі звітом № 722 з визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу, складеного 12 листопада 2015 року незалежним оцінювачем - ТОВ «Незалежна експертно-асистуюча компанія», сума матеріальних збитків, завданих позивачу внаслідок пошкодження автомобіля, становить 294 295,21 грн. Сума завданої прямої матеріальної шкоди зменшена на 50 000,00 грн, оскільки саме ця сума була сплачена позивачу Страховою компанією «Кредо» як відшкодування за полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності ОСОБА_4 Ціна визначення вартості матеріального збитку становила 500,00 грн згідно з рахунком оцінювача та відповідною банківською квитанцією.

Унаслідок дорожньо-транспортної пригоди позивачу також заподіяно моральну шкоду у розмірі 120 000,00 грн, яка полягає у душевних стражданнях, яких він зазнав у зв'язку з пошкодженням автомобіля та неможливістю протягом тривалого часу користуватися автомобілем за його призначенням, порушенням нормальних життєвих зв'язків.

Заочним рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 03 жовтня 2016 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 майнову шкоду в розмірі 244 795,21 грн, моральну шкоду в розмірі 20 000,00 грн та 4 247,96 грн судового збору. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Рішенням Апеляційного суду міста Києва від 29 березня 2017 року заочне рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 03 жовтня 2016 року змінено, зменшено суму, стягнуту з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 в рахунок завданої майнової шкоди, з 244 795,21 грн до 201 719,50 грн. У решті рішення залишено без змін.

У касаційній скарзі, поданій у травні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить ухвалені у справі рішення скасувати, справу передати до суду першої інстанції.

У березні 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Відзив на касаційну скаргу не надходив.

У червні 2017 року ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 звернулися до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ із заявою про затвердження мирової угоди та закриття провадження у справі.

Ухвалою Верховного Суду від 27 лютого 2019 року у задоволенні заяви про затвердження мирової угоди і закриття провадження у справі відмовлено.

15 березня 2019 року до Верховного Суду надійшли заяви ОСОБА_3 про затвердження мирової угоди, відмову від позову та закриття провадження у справі.

Відповідно до частин першої - третьої, п'ятої статті 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.

До ухвалення судового рішення у зв'язку з відмовою позивача від позову або визнанням позову відповідачем суд роз'яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник відповідної сторони у повноваженнях на їх вчинення.

У разі відмови позивача від позову суд постановляє ухвалу про закриття провадження у справі.

Суд не приймає відмову позивача від позову, визнання позову відповідачем у справі, в якій особу представляє її законний представник, якщо його дії суперечать інтересам особи, яку він представляє.

Відповідно до пункту 4 частини першої, частини другої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо позивач відмовився від позову і відмова прийнята судом. Про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу.

Згідно з частиною другою статті 256 ЦПК України у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається. Наявність ухвали про закриття провадження у зв'язку з прийняттям відмови позивача від позову не позбавляє відповідача в цій справі права на звернення до суду за вирішенням цього спору.

Відповідно до статті 408 ЦПК України незалежно від того, за касаційною скаргою кого з учасників справи було відкрито касаційне провадження, у суді касаційної інстанції позивач має право відмовитися від позову, а сторони мають право укласти між собою мирову угоду з додержанням правил цього Кодексу, що регулюють порядок і наслідки вчинення цих процесуальних дій. Якщо заява про відмову від позову чи мирова угода сторін відповідають вимогам статей 206 і 207 цього Кодексу, суд визнає нечинними судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій та постановляє ухвалу про прийняття відмови позивача від позову або про затвердження мирової угоди сторін, якою одночасно закриває провадження у справі.

Відповідно до пункту 6 частини першої статті 409 ЦПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право у передбачених цим Кодексом випадках визнати нечинними судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій повністю або частково і закрити провадження у справі у відповідній частині.

У зв'язку з поданням ОСОБА_3 заяви про відмову від позову, яка відповідає вимогам статті 206 ЦПК України, суд касаційної інстанції приймає відмову позивача від позову, визнає нечинними рішення судів першої та апеляційної інстанцій та закриває провадження у справі; підстав для неприйняття відмови позивача від позову не встановлено.

Керуючись статтями 55, 206, 255, 408, 409 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_3 про закриття провадження у справі задовольнити.

Прийняти відмову ОСОБА_3 від позову до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про відшкодування майнової та моральної шкоди.

Визнати нечинними заочне рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 03 жовтня 2016 року та рішення Апеляційного суду міста Києва від 29 березня 2017 року.

Закрити провадження у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про відшкодування майнової та моральної шкоди.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Головуючий В. С. Висоцька

Судді: А. О. Лесько

С.Ю. Мартєв

В. М. Сімоненко

С. П. Штелик