Номер провадження: 22-ц/813/1123/19
Номер справи місцевого суду: 523/4552/18
Головуючий у першій інстанції Аліна С.С.
Доповідач Заїкін А. П.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.10.2019 року м. Одеса

Єдиний унікальний номер судової справи: 523/4552/18

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

- головуючого судді Заїкіна А.П. (суддя-доповідач),

- суддів: - Погорєлової С.О., Таварткіладзе О.М.,

за участю секретаря судового засідання Віцько А.І.,

учасники справи:

- позивач - ОСОБА_1 ,

- відповідач Перший Суворовський відділ державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Одеській області,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Першого Суворовського відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Одеській області про зняття арешту з майна та оголошення заборони на його відчуження,за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Суворовського районного суду м. Одеси, ухвалене у складі судді Аліної С.С. 21 червня 2018 року, повне рішення складено 21 червня 2018 року,

встановив:

У березні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вищенаведеним позовом в якому просить зняти арешт з нерухомого майна, а саме квартири АДРЕСА_1 . Арешт накладений 19.03.2007 року реєстратором Одеської філії державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України; реєстраційний номер обтяження: 4654143; заявник: Перша Державна виконавча служба у Суворовському районі міста Одеси; підстава: Постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, АА №344619, від 11.12.2006 р., Перша ДВС у Суворовському районі м. Одеси, державний виконавець Білоконь Н.О..

Іскімжи Є ОСОБА_2 обґрунтовує свої вимоги тим, що 11.12.2006 року, державним виконавцем Білоконь Н.О. був накладений арешт на все майно, яке належить ОСОБА_1 та оголошено заборону на його відчуження.

Про наявність даної постанови позивачу стало відомо випадково у грудні 2017 року.

13 грудня 2017 року від відповідача, на звернення позивача ОСОБА_1 , він отримав відповідь, згідно якої його повідомили про те, що відповідно до даних, що містяться в ЄДРВП та АСВП встановити в рамках якого виконавчого провадження винесена дана постанова неможливо. Також згідно п.9.9 Порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби, термін зберігання становить 3 роки, саме тому виконавчі провадження 2006 року знищені.

Позивач посилається на те, що підстав для накладення арешту на майно, яке йому належить та оголошення заборони на відчуження цього майна не було.

Позивач ОСОБА_1 є власником квартири за АДРЕСА_1 .

19.03.2007 року, реєстратором Одеської філії державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України, накладений арешт на квартиру АДРЕСА_1 , реєстраційний номер обтяження: 4654143. ОСОБА_1 має намір розпорядитися належним йому майном, проте через наявність арешту він позбавлений можливості це зробити. Таким чином, арешт накладений на майно порушує його право власності (а. с. 4 6).

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 21 червня 2018 року у задоволенні вищевказаного позову було відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивач не надав суду доказів в обґрунтування позовних вимог. Також, судом першої інстанції мотивовано оскаржуване рішення тим, що позивач не довів суду ті обставини, на які він посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, тому враховуючи викладене позовні вимоги ОСОБА_1 до Першого Суворовського відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Одеській області про зняття арешту з майна та оголошення заборони на його відчуження задоволенню не підлягають (а. с. 27 - 28).

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить вищевказане рішення суду першої інстанції скасувати. Ухвалити нове судове рішення про задоволення вищенаведеного позову.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що рішення ухвалено судом першої інстанції при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм процесуального права, неправильному застосування норм матеріального права.

Апелянт вказує на те, що відповідь Першого Суворовського відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Одеській області за №15660 від 13.12.2017 року і є доказом тих обставин, на які він посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень.

У судовому засіданні ОСОБА_1 підтримав доводи та вимоги апеляційної скарги.

Інші учасники справи у судове засідання не з`явилися. Про дату, час і місце розгляду справи сповіщені належним чином. Причини неявки не повідомили. Відзиву на апеляційну скаргу, заяв та клопотань не надали.

Згідно із ч. 2 ст. 372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

Виходячи з вищевказаного, враховуючи строки розгляду справи, баланс інтересів сторін у якнайскорішому вирішені спору, освідомленість інших учасників справи про її розгляд, думку учасників справи, які прийняли участь у судовому засіданні про можливість розгляду справи за відсутності інших учасників, колегія суддів ухвалила розглянути справу за відсутності її інших учасників.

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши пояснення осіб, які прийняли участь у судовому засіданні, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при постановленні рішення, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно із частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 6 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково наданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з положеннями ч. ч. 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються яка на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції вищезазначеним вимогам законодавства не відповідає.

Суд першої інстанції на підставі наявних у справі, наданих сторонами і досліджених судом доказів дійшов правильних вищевказаних висновків щодо відмови у задоволенні вищенаведеного позову.

Разом з тим, вищевказані висновки суду першої інстанції про недоведеність обставин, на які позивач посилається як на підставу своїх позовних вимог і заперечень є передчасними та такими, яких суд першої інстанції дійшов з порушенням норм процесуального (ст. ст. 13, 42, 48, 175 263, 264 ЦПК України) права.

У справах позовного провадження учасниками справи є сторони, треті особи (ч. 1 ст. 42 ЦПК України).

За правилами ст. 48 ЦПК України, сторонами у цивільному процесі є позивач і відповідач.

Суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача.

Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі.

Відповідач це фізична або юридична особа, яка на думку позивача або відповідного правоуповноваженого суб`єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача. Відповідач притягається до справи у зв`язку з позовною вимогою, яка пред`являється до нього.

Найчастіше під неналежними відповідачами розуміють таких відповідачів, щодо яких судом під час розгляду справи встановлено, що вони не є зобов`язаними за вимогою особами.

Таким чином, неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві.

Позивач по даній справі, скориставшись наданими йому правами, пред`явив позов до Першого Суворовського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції.

03 червня 2016 р. постановою пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 викладено правову позицію (правові висновки) відповідно до якої позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Відповідачами в справі є боржник, особа, в інтересах якої накладено арешт на майно, а в окремих випадках - особа, якій передано майно, якщо воно було реалізоване. Як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, має бути залучено відповідний орган державної виконавчої служби, а також відповідний орган доходів і зборів, банк та іншу фінансову установу, які у випадках, передбачених законом, виконують судові рішення.

З урахуванням вищенаведеного, у справі, рішення якої оскаржуються, відділ державної виконавчої служби, не є належним відповідачем, оскільки не є особою в інтересах якої накладено арешт на майно. Належним відповідачем у справі є саме особа в інтересах якої накладено арешт на майно (стягувач), а відділ державної виконавчої служби мало би бути залучено як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору.

Суд першої інстанції не звернув уваги на вищевказане, ухвалив рішення, не залучивши до участі у справі належного відповідача.

З врахуванням вищезазначеного, у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 необхідно відмовити саме з вищевказаних підстав.

Вищезазначене не позбавляє ОСОБА_1 можливості за наявності відповідних фактів звернутися до суду з відповідним позовом, визначившись з належним відповідачем.

Іншим обставинам по справі, доводам апеляційної скарги та позовної заяви колегія суддів не надає оцінку, щоб не створити преюдиційність даного рішення апеляційного суду, оскільки по даній справі необхідно відмовити в позові саме за суб`єктним складом.

Таким чином, апеляційна скарга ОСОБА_1 є частково обґрунтованою, а тому підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374, п. п. 3, 4 ст. 376 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги змінює судове рішення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення при невідповідності висновків суду обставинам справи, з порушенням норм процесуального права або неправильному застосуванні норм матеріального права.

За правилами ч. 4 ст. 376 ЦПК України, зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин.

Оскільки невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм процесуального права призвело до передчасного розгляду справи по суті, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції в частині обґрунтування підстав відмови у позові необхідно змінити за вищевказаного обґрунтування.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 21 червня 2018 року змінити в частині обґрунтування підстав відмови у позові.

В решті рішення залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повна постанова складена 15 жовтня 2019 року.

Головуючий суддя: А. П. Заїкін

Судді: С. О. Погорєлова

О. М. Таварткіладзе