Номер справи 223/600/15-ц
Номер провадження № 2/220/22/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2019 року смт.Велика Новосілка Донецької області

Великоновосілківський районний суд Донецької області у складі:

головуючого судді - Яненко Г.М.;

за участю секретаря - Черняєвої С.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт Велика Новосілка Донецької області цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «ПриватБанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

ПАТ КБ "ПриватБанк" звернувся до Вугледарського міського суду Донецької області з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Заочним рішенням позов ПАТ КБ "Приватбанк" задоволено та постановлено стягнути солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «Приват Банк» заборгованість за кредитним договором № MR14GK04000054 від 13.02.2007 року в розмірі 987990,99 грн., стягнуто з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «Приват Банк» судовий збір по 1827,00 грн., з кожного.

ОСОБА_2 звернулась із заявою про скасування заочного рішення.

Ухвалою Вугледарського міського суду від 13 грудня 2017 року заочне рішення від 18 грудня 2015 року скасовано, справу призначено до розгляду.

Вугледарським міським судом розгляд справи неодноразово відкладався.

За розпорядженням голови Вугледарського міського суду Донецької області, дану справу було передано до Великоновосілківського районного суду Донецької області в порядку п. 2 ч. 1 ст. 31 ЦПК України та справу розподілено до провадження судді Яненко Г.М.

Ухвалою від 05.07.2018 року дану позовну заяву прийнято суддею Яненко Г.М. в своє провадження та призначено розгляд.

В засідання учасники справи не з`явились, про причини неявки суд не повідомили. Подали клопотання про можливість вирішення справи без їх участі.

При даних обставинах, розгляд справи здійснюється за наявними документами.

Розглянувши матеріали справи, судом встановлено:

13 лютого 2007 року між ПАТ КБ «Приват Банк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № MR14GK04000054 строком дії до 11.02.2027 року.

Відповідно до умов договору, ПАТ КБ «Приват Банк» зобов`язувався надати позичальнику кредит в сумі 23000 доларів США, а позичальник ( ОСОБА_1 ) брав на себе зобов`язання повертати позичені кошти згідно погодженого графіка, сплачувати інші платежі за користування кредитом.

Цього ж дня, в забезпечення виконання зобов`язання за кредитним договором, між банком з одного боку та ОСОБА_1 і ОСОБА_2 укладено договір іпотеки, за яким об`єктом обтяження став житловий будинок з усіма надвірними будівлями загальною площею 69,1 кв.м. що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 .

Крім того, між банком та ОСОБА_2 укладено договір поруки від 13 лютого 2007 року, за змістом якого, поручитель ( ОСОБА_2 ) брала на себе зобов`язання відповідати перед кредитором за зобов`язаннями позичальника у разі невиконання ним свого обов`язку по погашенню кредиту, сплати відсотків, інших платежів протягом 5 календарних днів з моменту отримання вимоги банку.

Строк дії поруки визначено у п. 12 договору, згідно з яким порука припиняється після закінчення 5 (п`яти) років з дня настання терміну повернення кредиту.

Пунктом 16 договору поруки визначено обов`язок поручителя сплачувати відсотки за користування кредитом в розмірі 1% на місяць при дотриманні позичальником умов кредитування та 2,49 % на місяць в разі порушення виконання позичальником свого зобов`язання, а також сплачувати пеню в розмірі 0,15% від суми непогашеної заборгованості за кожен день прострочення.

Згідно наданої ОСОБА_2 копії рішення Іллічівського районного суду м. Маріуполя від 04.12.2009 року позов ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 задоволено та постановлено звернути стягнення на предмет іпотеки в рахунок дострокового погашення заборгованості за кредитним договором № MR14GK04000054 від 13.02.2007 року суми боргу за кредитом, процентами, комісією, пенею в розмірі 25624,76 доларів США, що було еквівалентно сумі 46728,67 грн., надано банку право на продаж предмету іпотеки - житлового будинку, виселено з зняттям з реєстрації ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (а.с.131-134).

За договором купівлі-продажу від 12 травня 2010 року предмет іпотеки відчужено за 79000 грн.

17 травня 2010 року між банком та ОСОБА_1 укладено додаткову угоду, згідно з якою залишок заборгованості за кредитним договором № MR14GK04000054 становив 18478,50 доларів США в якій було погоджено обов`язок боржника сплачувати в період з 20 по 24 числа кожного місяця по 287,17 доларів США в рахунок погашення заборгованості, а 24 березня 2014 року укладено ще одну додаткову угоду якою погоджено новий графік погашення кредиту в розмірі 18709,34 долари США з остаточним строком повернення кредитних коштів до 20 лютого 2027 року (т.1 а.с.15-17).

Відомості про ознайомлення поручителя з додатковими угодами та новаціями у зобов`язані позичальника суду не надані.

13 липня 2015 року на адресу позичальника та його поручителя банком направлено повідомлення про необхідність сплатити 46730,40 доларів США.

При цьому, зі змісту повідомлення не вбачається розмір поточної заборгованості, вимоги про дострокове погашення всієї суми кредиту, розмір відсотків, інших платежів, період їх нарахування.

Невиконання позичальником, його поручителем своїх договірних зобов`язань стало підставою для звернення кредитора до суду із вимогою про відновлення порушених прав.

У своїх письмових запереченнях на заяву про перегляд заочного рішення банк, серед іншого, звертає увагу суду на те, що з огляду на умови п.12 договору поруки, порука припиняється через п`ять років з дня настання терміну повернення кредиту 11 лютого 2027 року, тобто діє до 11 лютого 2032 року.

Оцінивши зібрані у справі докази, суд прийшов до висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Змістом пункту 3 частини 1 статті 129 Конституції України, ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Так, за змістом ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послуги, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку .

Згідно з ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

При цьому, стаття 525 ЦК України, встановлює недопустимість односторонньої відмови від зобов`язання.

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ст. 530 ЦК України).

Відповідно до ст. 599 ЦК України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Статтею 610 Цивільного кодексу України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України).

В порядку ч.2 ст. 614 ЦК України, відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання.

Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, відповідно до ч. 2 ст. 639 ЦК України, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

Як вбачається з матеріалів справи між позивачем та відповідачем №1 виникли правовідносини, які мають ознаки кредитного договору.

Приписи ч. 1 ст. 1054 ЦК України встановлюють, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору (ч. 2 ст. 1054 ЦК України).

Статтею 1049 ЦК України, на позичальника покладено обов`язок повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то згідно з ч. 2. ст. 1050 ЦК України, в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

За ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Згідно з ст. 1056-1 ЦК України, процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором.

Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

У разі застосування змінюваної процентної ставки кредитор самостійно, з визначеною у кредитному договорі періодичністю, має право збільшувати та зобов`язаний зменшувати процентну ставку відповідно до умов і в порядку, встановлених кредитним договором. Кредитодавець зобов`язаний письмово повідомити позичальника, поручителя та інших зобов`язаних за договором осіб про зміну процентної ставки не пізніш як за 15 календарних днів до дати, з якої застосовуватиметься нова ставка. У кредитному договорі встановлюється порядок розрахунку змінюваної процентної ставки із застосуванням погодженого сторонами індексу. Порядок розрахунку змінюваної процентної ставки повинен дозволяти точно визначити розмір процентної ставки за кредитом на будь-який момент часу протягом строку дії кредитного договору. Кредитор не має права змінювати встановлений кредитним договором порядок розрахунку змінюваної процентної ставки без згоди позичальника.

Згідно з ст. 624 ЦК України, якщо за порушення зобов`язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків.

За змістом ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання (ст. 550 ЦК України).

Разом з тим, відповідно до статті 2 Закону України від 2 вересня 2014 року № 1669-VII «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» у редакції, чинній на момент розгляду справи в суді, на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов`язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особам підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція.

Відтак, при обчисленні розміру стягуваної заборгованості за кредитним договором з ОСОБА_1 який зареєстрований у м. Вугледар, яке входить до населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, повинно бути враховано вимоги статі 2 Закону України від 2 вересня 2014 року № 1669-VII «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції».

Враховуючи приписи перелічених норм, в задоволенні вимог про стягнення заборгованості за пенею, нарахованою після 14 квітня 2014 року в сумі 2484,03 долари США - слід відмовити.

Належних та допустимих доказів, які доводять відсутність вини боржника в порушенні зобов`язання та інших обставин, які перешкоджали його виконанню, як цього вимагають приписи ст. 614 ЦК України, відповідачем №1 не зазначено.

При даних обставинах, позов в частині стягнення з ОСОБА_1 18469,56 доларів США за основним зобов`язанням, 3,56 доларів США по процентах за користування кредитом, 25712,24 доларів США пені, всього на суму 44185,36 доларів США, що по курсу станом на час постановлення рішення з розрахунку 26 грн. 20 коп. за 1 долар США становить 1157656,43 грн.

Щодо стягнення заборгованості за кредитним договором з поручителя солідарно, слід зазначити наступне.

Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником (частина перша статті 553 ЦК України).

У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (частини перша, друга статті 554 ЦК України).

За змістом частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя.

Отже, порука - це строкове зобов`язання, і незалежно від того, встановлено договором чи законом строк її дії, його сплив припиняє суб`єктивне право кредитора.

Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Разом з тим з настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов`язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (статті 251, 252 ЦК України).

Таким чином, умови договору поруки про його дію до повного припинення зобов`язань боржника не свідчать про те, що цим договором установлено строк припинення поруки в розумінні статті 251, частини четвертої статті 559 ЦК України, тому в цьому випадку підлягають застосуванню норми частини четвертої статті 559 цього Кодексу про припинення поруки, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя.

Під виконанням сторонами зобов`язання слід розуміти здійснення ними дій щодо реалізації прав і обов`язків, що випливають із зобов`язання, передбаченого договором. Отже, основне зобов`язання полягає не в змісті кредитного договору, а в реально існуючих правовідносинах, які складаються з прав та обов`язків.

Строк виконання боржником кожного щомісячного зобов`язання згідно із частиною третьою статті 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку.

Якщо умовами кредитного договору передбачено окремі самостійні зобов`язання боржника про повернення боргу щомісяця частинами та встановлено самостійну відповідальність боржника за невиконання цього обов`язку, то в разі неналежного виконання позичальником цих зобов`язань позовна давність за вимогами кредитора до нього про повернення заборгованих коштів повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.

Оскільки відповідно до статті 554 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором у тому самому обсязі, що й боржник, то зазначені правила (з урахуванням положень частини четвертої статті 559 цього Кодексу) повинні застосовуватись і до поручителя.

Таким чином, можна зробити висновок про те, що в разі неналежного виконання боржником зобов`язань за кредитним договором передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України строк пред`явлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум, погашення яких згідно з умовами договору визначено періодичними платежами, повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.

Якщо банк пред`явить вимоги до поручителя більше ніж через шість місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобов`язання, то в силу положень частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється в частині певних щомісячних зобов`язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку.

Разом з тим правовідносини поруки за договором не можна вважати припиненими в іншій частині, яка стосується відповідальності поручителя за невиконання боржником окремих зобов`язань за кредитним договором про погашення кредиту до збігу шестимісячного строку з моменту виникнення права вимоги про виконання відповідної частини зобов`язань.

Таким чином, аналізуючи частину четверту статті 559 ЦК України, можна зробити висновок, що застосоване в цій нормі поняття «строк чинності поруки» повинне розглядатися як строк, протягом якого кредитор може реалізувати свої права за порукою, як видом забезпечення зобов`язання.

В п. 11 договору поруки між банком і ОСОБА_2 (т.1 а.с. 37) вказано, що цей договір діє до повного виконання зобов`язань за кредитним договором.

Хоча цей договір не відзначає певної календарної дати, до якої діє договір поруки, все ж він кореспондує до умови, визначеної в п. 12 договору поруки, за якою порука припиняється після закінчення 5 (п`яти) років з дня настання терміну повернення кредиту.

Разом з тим, з дати коли банк вперше пред`явив вимогу про дострокове погашення кредиту до подання позову про звернення стягнення на предмет іпотеки, вимоги за договором поруки до поручителя ОСОБА_2 ,банк не пред`являв, через що зважаючи на положення ч. 4 ст. 559 ЦК України порука за договором, укладеним із поручителем вважається припиненою, бо припиняється суб`єктивне право кредитора вимагати від боржника виконання зобов`язання за первісним договором.

Доказів забезпечення порукою зобов`язання боржника за додатковими угодами позивачем не представлено.

При даних обставинах, суд критично оцінює доводи позивача з посиланням на п. 12 договору поруки, за яким: «порука за цим договором припиняється після закінчення 5 (п`яти) років з дня настання терміну повернення кредиту за Кредитним договором», оскільки даний договір не супроводжувався письмовою угодою між сторонами про збільшення строку позовної давності, як того вимагають положення ч. 1 ст. 259 ЦК України.

За таких обставин, підстав для задоволення позову про стягнення боргу за кредитним договором з поручителя солідарно з боржником слід відмовити.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України сплачений судовий збір відшкодовується позивачу за рахунок відповідача №1 пропорційно до задоволених вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 265, 268 ЦПК України суд,

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , АДРЕСА_2 ) на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приват Банк» заборгованість за кредитним договором № MR14GK04000054 від 13.02.2007 року в сумі 18469,56 доларів США за основним зобов`язанням, 3,56 доларів США по процентах за користування кредитом, 25712,24 доларів США пені всього на суму 44185,36 доларів США, що по курсу валюти станом на час постановлення рішення з розрахунку 26 грн. 20 коп. за 1 долар США становить 1157656,43 грн.

В задоволенні решти вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Донецького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через суд першої інстанції протягом 30 днів з дня його отримання.

Дата підписання 06 червня 2019 року.

Суддя Г.М. Яненко