Постанова

Іменем України

16 жовтня 2019 року

м. Київ

справа № 613/961/15-ц

провадження № 61-19446св18

Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Кузнєцова В. О. (суддя-доповідач), Жданової В. С., Ігнатенка В. М.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Апеляційного суду Харківської області від 26 липня 2017 року у складі колегії суддів: Овсяннікової А. І., Коваленко І. П., Хорошевського О. М.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У липні 2015 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про поділ майна.

На обґрунтування позовних вимог зазначала, що їй на праві власності належить Ѕ частина будинку з господарськими спорудами АДРЕСА_1 , інша Ѕ частина вказаного будинку належить відповідачу.

Посилаючись на існування між сторонами конфліктних ситуацій з приводу користування спільним майном та відсутність можливості дійти згоди щодо поділу спірного будинку, ОСОБА_1 уточнивши позовні вимоги просила здійснити поділ в натурі будинку з господарськими спорудами АДРЕСА_1 відповідно до 1 варіанту судово-будівельної експертизи, й виділити їй у володіння і користування у жилому будинку: кімнату 1-1 площею 9,4 кв. м, кімнату 1-2 площею 17,9 кв. м, коридор І» площею 3, 5 кв. м, тамбур І площею 2, 3 кв. м, загальною площею 33, 1 кв. м, вартістю 66 966 грн; з господарських будівель і споруд виділити ганок а2, погріб «Г» та Ѕ частину воріт, загальною вартістю 4 865 грн. Відповідачу виділити у володіння та користування у жилому будинку: кімнату 1-4 площею 7, 1 кв. м, кімнату 1-3 площею 14, 4 кв. м, веранду ІІІ площею 6,7 кв. м, загальною площею 28, 2 кв. м, вартістю 61 993 грн; з господарських будівель і споруд виділити гараж «Д» та Ѕ частину воріт, загальною вартістю 12 179 грн. Перерозподілити ідеальні частки, визнати за нею право власності на 49/100 частин будинку, за відповідачем - на 51/100. Стягнути на її користь грошову компенсацію в розмірі 2 278 грн, зобов`язавши кожного із сторін провести переобладнання виділених частин будинку.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Богодухівського районного суду Харківської області від 30 березня 2017 року у складі головуючого судді Шалімова Д. В. позов задоволено частково. Здійснено поділ спірного будинку відповідно до 3 варіанту, визначеного висновком судової будівельно-технічної та оціночно-будівельної експертизи № 11077/5022 від 27 травня 2016 року.

Виділено в натурі ОСОБА_1 у будинку АДРЕСА_1 житлову кімнату 1-2 площею 17, 9 кв. м, вартістю 46 182 грн, кухню 1-1 площею 9,4 кв. м, вартістю 15 071 грн, коридор (загальне користування) ІІ площею 1,75 кв. м, вартістю 1 703,50 грн, тамбур (загальне користування) І площею 1, 15 кв. м, вартістю 1 153 грн, загальна вартість жилих приміщень - 64 109,50 грн. Серед надвірних будівель і споруд виділено ганок (загальне користування) вартістю 80,50 грн, погріб вартістю 3 112 грн, Ѕ частину воріт (хвіртка в загальному користуванні) вартістю 1 592 грн, загальна вартість надвірних будівель і споруд - 4 784,50 грн, а всього виділено на суму 68 894 грн.

Виділено в натурі ОСОБА_2 у будинку АДРЕСА_1 житлову кімнату 1-3 площею 14,4 кв. м та жилу кімнату 1-4 площею 7, 1 кв. м, разом на суму 55 470 грн, веранду ІІІ площею 6,7 кв. м, вартістю 6 523 грн коридор (загальне користування) ІІ площею 1,75 кв. м, вартістю 1 703,50 грн, тамбур ( загальне користування) І площею 1, 15 кв. м, вартістю 1 153 грн. Загальна вартість жилих приміщень площею 31,1 кв. м складає 64 849,5 грн. Серед надвірних будівель і споруд виділено ганок (загальне користування) вартістю 80,50 грн, гараж вартістю 10 587 грн, Ѕ частину воріт ( хвіртка в загальному користуванні) 1 592 грн. Разом по надвірним будівлям та спорудам вартістю 12 259,50 грн, а всього 77 109 грн.

Зобов`язано ОСОБА_1 розібрати разом з дверним блоком перегородку між приміщеннями 1-3 та 1-4.

Зобов`язано ОСОБА_2 демонтувати дверні блоки, закласти дверні отвори між приміщеннями 1-2 та 1-3 , 1-2 та 1-4.

Зобов`язано ОСОБА_1 та ОСОБА_2 обладнати кожну квартиру самостійними системами електропостачання, газопостачання та опалення.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 5 376 грн грошової компенсації за різницю у вартості часток. Вирішено питання про судові витрати.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що варіанти поділу будинку визначені експертизою за № 1 та № 2 передбачають здійснення добудов, дозвіл на здійснення яких ще не отримано, разом з тим варіант № 3 хоча і передбачає залишення частини будинку у спільному користуванні, містить мінімум переобладнань.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Рішенням Апеляційного суду Харківської області від 26 липня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено. Рішення Богодухівського районного суду Харківської області від 30 березня 2017 року змінено, позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено. Здійснено поділ в натурі жилого будинку з господарськими будівлями і спорудами АДРЕСА_1 відповідно до 1 варіанту, визначеного висновком судової будівельно-технічної та оціночно-будівельної експертизи № 11077/5022 від 27 травня 2016 року.

Виділено в натурі ОСОБА_1 жилу кімнату 1-2 площею 17,9 кв. м, кухню 1-1 площею 9,4 кв. м, коридор ІІ площею 3,5 кв. м, тамбур І площею 2,3 кв. м, ганок літ. «а 2», погріб літ «Г», Ѕ воріт №1, №2, хвіртка в загальному користуванні.

Виділено в натурі ОСОБА_2 жилу кімнату 1-3 площею 14,4 кв. м, жилу кімнату 1-4 площею 7,1 кв. м, веранду ІІІ площею 6,7 кв. м, гараж літ. «Д» та Ѕ воріт № 1, № 2, хвіртка в загальному користуванні.

Перерозподілено ідеальні частки та визнано за ОСОБА_1 право власності на 49/100 частин житлового будинку АДРЕСА_1 замість належній їй 1/2 частин; визнано за ОСОБА_2 право власності на 51/100 частку вказаного житлового будинку замість належних йому 1/2 частини.

Зобов`язано ОСОБА_1 демонтувати дверні блоки, закласти дверні отвори між приміщеннями 1-2 та 1-3, 1-2 та 1-4, між II та III приміщенням;

Зобов`язано ОСОБА_2 між приміщеннями 1-3 та III один з віконних блоків демонтувати, підвіконну частину стіни розібрати, встановити дверний блок; добудувати до приміщення III тамбур, ганок; у зовнішній стіні в приміщенні III виконати дверний отвір, встановити дверний блок; перегородку між приміщеннями 1-3 та 1-4 розібрати разом з дверним блоком для приведення приміщення до відповідності вимогам пунктів 2.24, 2.25 ДБН В.2.2-15-2005 «Житлові будинки. Основні положення».

Зобов`язано ОСОБА_1 та ОСОБА_2 обладнати кожну квартиру самостійними системами електропостачання, газопостачання, опалення.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію зменшення її частки у праві спільної часткової власності у розмір 1 170,50 грн. Вирішено питання про судові витрати.

Рішення суду апеляційної інстанції мотивовано наявністю підстав для здійснення виділу в натурі часток співвласників у праві власності на спірний житловий будинок з надвірними будівлями, з метою захисту права ОСОБА_1 на володіння та користування належним їй майном. Суд першої інстанції помилково обрав визначений експертизою варіант № 3, яким визначено порядок користування спірним будинком, оскільки таких вимог позивач не заявляла. Запропонований висновком експертизи варіант поділу будинку № 1 є найбільш зручнішим, має мінімальне відступлення від ідеальних часток, передбачає повну ізоляцію, враховуючи неприязне ні стосунки сторін. Варіантів без переобладнань жилого приміщення експертом не запропоновано.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та узагальнення її доводів

У серпні 2017 року ОСОБА_2 подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення апеляційного суду скасувати і залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що апеляційний суд не врахував того, що поділ будинку по варіанту № 1 та № 2 визначеними висновком експертизи, взагалі здійснити неможливо оскільки, вони зобов`язують одного з співвласників виконати прибудову, що порушує право рівності співвласників, крім того, це вимагає належного дозволу та витрати значної суми коштів, отже поділ будинку слід проводити відповідно до варіанту № 3, який повністю відповідає вимогам пункту 2.22 ДБН В.2.2-15-2005 «Житлові будинки. Основні положення». Також поза увагою суду залишилося те, що спірний будинок належав батькам сторін, догляд за якими здійснював відповідач, допомагав по господарству та в облаштуванні спірного будинку, позивач участі у цьому не приймала. За допомогою батьків та сім`ї відповідача позивачу було збудовано власний будинок, а спірний мав перейти у власність відповідача після смерті батьків. Здійснивши поділ будинку згідно варіанту № 3 суд позбавив відповідача можливості вільного доступу до своїх жилих приміщень у спірному будинку, який використовується ним як дача для дітей та онуків.

Ухвалою судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23 серпня 2017 року відкрито касаційне провадження у вказаній справі.

Узагальнений виклад позиції інших учасників справи

У поданих 03 жовтня 2017 року запереченнях, ОСОБА_1 просить касаційну скаргу ОСОБА_2 відхилити, оскаржуване рішення апеляційного суду, яке ухвалено із дотриманням норм матеріального та процесуального права, залишити без змін.

Статтею 388 ЦПК України, в редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набув чинності 15 грудня 2017 року (далі - ЦПК України), визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України, у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

20 квітня 2018 року справу № 613/961/15-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна передано до Верховного Суду.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду дійшла висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, а рішення суду апеляційної інстанції - без змін.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Встановлено, що жилий будинок із господарськими будівлями і спорудами АДРЕСА_1 належить ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на праві спільної часткової власності, по Ѕ частині кожному, згідно свідоцтва про право власності на спадщину від 11 грудня 2004 року.

Висновком судової будівельно-технічної та оціночно-будівельної експертизи № 11077/5022 від 27 травня 2016 року запропоновано два варіанти поділу будинку між сторонами №1 та № 2, варіант № 3 передбачає можливість визначення порядку користування жилим будинком.

Звертаючись до суду з даним позовом, ОСОБА_1 просила здійснити поділ в натурі належного їй з відповідачем на праві спільної власності жилого будинку, посилаючись на неприязні стосунки сторін та неможливість дійти згоди щодо здійснення такого поділу добровільно.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Статтею 41 Конституції України та статтею 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свободвстановлено, що право приватної власності є непорушним і ніхто не може бути позбавленим своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Поняття спільної часткової власності визначено в частині першій статті 356 ЦК України як власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності. Отже, право спільної часткової власності - це право двох або більше осіб за своїм розсудом володіти, користуватися і розпоряджатися належним їм у певних частках майном, яке складає єдине ціле.

Кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою в праві власності на спільне майно в цілому. Ці частки є ідеальними й визначаються відповідними процентами від цілого чи у дробовому вираженні.

Згідно зі статтею 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності.

Якщо виділ у натурі частки зі спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки.

Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою.

Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання.

Відповідно до статті 367 ЦК України майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними.

У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється.

Виходячи з аналізу змісту норм статей 183, 358, 364 ЦК України можна дійти висновку, що виділ часток (поділ) нерухомого майна, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін буде виділено нерухоме майно, яке за розміром відповідає розміру часток співвласників у праві власності.

Якщо виділ (поділ) технічно можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників, то, з урахуванням конкретних обставин, такий поділ (виділ) можна провести зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації співвласнику, частка якого зменшилась.

Отже, визначальним для виділу частки або поділу нерухомого майна в натурі, яке перебуває у спільній частковій власності, є не порядок користування майном, а розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу майна відповідно до часток співвласників.

Оскільки учасники спільної часткової власності мають рівні права щодо спільного майна пропорційно своїй частці в ньому, то, здійснюючи поділ майна в натурі (виділ частки), суд повинен передати співвласнику частину нерухомого майна, яка відповідає розміру й вартості його частки, якщо це можливо, без завдання неспівмірної шкоди господарському призначенню майна.

Якщо в результаті поділу (виділу) співвласнику передається частина нерухомого майна, яка перевищує його частку, суд стягує з нього відповідну грошову компенсацію і зазначає в рішенні про зміну часток у праві власності на це майно.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про задоволення позову ОСОБА_1 , апеляційний суд виходив з того, що сторони у справі не досягли згоди щодо виділу в натурі належних їм часток у праві спільної часткової власності

Отже, поділ є можливим, якщо кожній зі сторін може бути виділено відокремлену частину будинку з самостійним виходом, що виключає можливість залишення у спільному користуванні співвласників будь-яких приміщень будинку.

Для визначення можливості та варіантів розподілу домоволодіння в натурі, а також визначення порядку користування земельною ділянкою, у справі було проведено судову будівельно-технічну та оціночно-будівельну експертизу, відповідно до висновку якої поділ спірного будинку можливий за двома варіантами з відступом від ідеальних часток співвласників, варіант № 3 визначає можливість визначення порядку користування будинком.

При цьому, варіант № 1 поділу майна найбільш прийнятний з точки зору доцільності, наближений до ідеальних часток власності та потребує менше матеріальних витрат.

Таким чином, апеляційний суд на підставі належним чином оцінених доказів, дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог, з метою захисту права ОСОБА_1 на володіння та користування належним їй майном, відповідно до варіанту № 1 поділу в натурі домоволодіння, який запропоновано у висновку судової будівельно-технічної та оціночно-будівельної експертизи від 27 травня 2016 року.

Суд апеляційної інстанції повно і всебічно дослідив наявні у справі докази та дав їм належну правову оцінку, правильно встановив обставини справи та застосував норми матеріального права, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального і процесуального права.

Доводи ОСОБА_2 , наведені в обґрунтування касаційної скарги, не можуть бути підставами для скасування рішення апеляційного суду, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи, ґрунтуються на неправильному тлумаченні позивачем норм матеріального та процесуального права й зводяться до переоцінки судом доказів, що у силу вимог статті 400 ЦПК України не входить до компетенції суду касаційної інстанції.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення («Серявін та інші проти України» (Seryavin and Others v. Ukraine) від 10 лютого 2010 року, заява №4909/04).

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду апеляційної інстанції без змін.

За змістом частини третьої статті 436 ЦПК України суд касаційної інстанції у постанові за результатами перегляду оскаржуваного судового рішення вирішує питання про поновлення його виконання (дії).

Враховуючи те, що касаційна скарга ОСОБА_2 підлягає залишенню без задоволення, відповідно до положень частини третьої статті 436 ЦПК України Верховний Суд поновлює виконання рішення апеляційного суду Харківської області від 26 липня 2017 року, яке було зупинено ухвалою судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 вересня 2017 року.

Щодо розподілу судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Оскільки касаційну скаргу залишено без задоволення, підстав для розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.

Керуючись статтями 400, 401, 416, 436 ЦПК України, Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Апеляційного суду Харківської області від 26 липня 2017 року залишити без змін.

Поновити виконання рішення Апеляційного суду Харківської області від 26 липня 2017 року.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: В. О. Кузнєцов
В. С. Жданова
В. М. Ігнатенко