Справа № 132/4363/18
Провадження № 22-ц/801/2163/2019
Головуючий у суді 1-ї інстанції Сєлін Є. В.
Доповідач:Оніщук В. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 жовтня 2019 рокуСправа № 132/4363/18м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого: Оніщука В.В. (суддя-доповідач),

суддів: Копаничук С.Г., Медвецького С.К.,

з участю секретаря судового засідання Богацької О.М.,

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 ,

відповідач: ОСОБА_2 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 2 цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Калинівського районного суду Вінницької області від 27 серпня 2019 року, постановлене у складі судді Сєліна Є.В., у залі суду,

встановив:

У грудні 2018 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу.

Позовні вимоги мотивовано тим, що 11 серпня 2015 року між нею та відповідачем зареєстровано шлюб, від якого мають малолітню дитину доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Спільне життя з відповідачем не склалось, між ними відсутні взаєморозуміння, повага та довіра, у них різні погляди на життя та сімейні цінності, шлюбні відносини фактично припинені ще два роки тому, у зв`язку з чим ОСОБА_1 просила суд розірвати шлюб, укладений між нею та відповідачем ОСОБА_2 ..

Рішенням Калинівського районного суду Вінницької області від 27 серпня 2019 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу задоволено.

Розірвано шлюб, зареєстрований 11 серпня 2015 року Металургійним районним у місті Кривому Розі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис № 414, між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .

Задовольняючи позов, суд першої інстанції свій висновок обгрунтував тим, що укладений між сторонами шлюб існує формально, після наданого судом строку для примирення сторони шлюбні відносини не відновили і позивач наполягає на розірванні шлюбу.

Не погодившись із вказаним рішенням суду, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу вказуючи, що суд першої інстанції ухвалив рішення з порушення норм процесуального права та неправильного застосування норм матеріального прав.

В апеляційній скарзі відповідач просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Відзив на апеляційну скаргу позивачем не надано.

В судове засідання відповідач не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, при цьому його представником адвокатом Соляник І.М. надано заяву про розгляд справи у відсутність скаржника та зазначено, що вимоги апеляційної скарги підтримуються повністю.

Позивач в судове засідання не з`явилась, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, при цьому надала заяву про розгляд справи у її відсутність, а також зазначила, що апеляційну скаргу не визнає та просить рішення суду залишити без змін.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим; законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права; обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції вищевказаним вимогам закону відповідає.

Відповідно до ст.12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ч.1 ст. 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Статтями 51 Конституції України та 24 СК України закріплено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка.

Згідно ч. 3 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини.

Відповідно до ч. 1 ст. 110, ст. 112 СК позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

В п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» роз`яснено, що шлюб може бути розірвано у судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей.

Судом встановлено, що сторони перебувають в шлюбі, зареєстрованому 11 серпня 2015 року Металургійним районним у місті Кривому Розі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис № 414. Від шлюбу мають малолітню дитину доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка проживає з матір`ю.

Позивач, звернувшись в суд із вказаними позовними вимогами, посилалась на те, що сімейні відносини між нею та ОСОБА_2 припинені з причин відсутності між ними взаєморозуміння, поваги та довіри, різних поглядів на життя та сімейні цінності, що призвело до розпаду їх сім`ї.

Судом встановлено, що сторони тривалий час проживають окремо, спільного господарства не ведуть і не підтримують подружніх відносин.

Задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд першої інстанції посилався не те, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу.

11 лютого 2019 року представник відповідача адвокат Гузєв І.Г. подав заяву у якій просив суд надати ОСОБА_1 та ОСОБА_2 строк 6 місяців для примирення та збереження сім`ї.

Ухвалою Калинівського районного суду Вінницької області від 14 лютого 2019 року заяву представника відповідача задоволено частково та надано сторонам строк для примирення терміном 4 місяці.

Однак сторони у встановлений судом строк не примирились, про що свідчить письмова заява позивача ОСОБА_1 від 20.08.2019 р., яка просить розірвати шлюб, та відсутність заперечень відповідача ОСОБА_2 після наданого строку для примирення.

За таких обставин, зважаючи на те, що розірвання шлюбу відповідає дійсній волі позивача, після розірвання шлюбу не будуть порушені особисті та майнові права сторін, подальше збереження шлюбу суперечитиме інтересам позивача, суд дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог позивача про розірвання шлюбу.

Доводи апеляційної скарги стосовно відсутності підстав для розірвання шлюбу, є безпідставними.

Наведені в апеляційній скарзі доводи зводяться до тлумачення діючого законодавства, незгоди з рішенням суду, переоцінки зроблених судом висновків та не спростовують правильність рішення суду першої інстанції.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржуване судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

При вирішенні цієї справи, суд правильно визначив характер правовідносин між сторонами, правильно застосував закон, що їх регулює, повно і всебічно досліджено матеріали справи та надано належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на наведене, судова колегія приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції, яке відповідає вимогам закону, необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, Вінницький апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Калинівського районного суду Вінницької області від 27 серпня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий: /підпис/ В.В. Оніщук

Судді: /підпис/ С.Г. Копаничук

/підпис/ С.К. Медвецький

Згідно із оригіналом:

Головуючий: В.В. Оніщук