ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4804/19 Справа № 212/265/19 Суддя у 1-й інстанції - Ваврушак Н. М. Суддя у 2-й інстанції - Бондар Я. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 червня 2019 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

судді -доповідача: Бондар Я.М.,

суддів: Барильської А.П., Зубакової В.П.,

сторони справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Приватне акціонерне товариство «Суха Балка»,

розглянувши у порядку письмового позовного провадженнябез повідомлення учасників справи, в порядку ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги позивача ОСОБА_1 , відповідача Приватного акціонерного товариства «Суха Балка» на рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 15 лютого 2019 року, ухваленого суддею Ваврушак Н.М. у м. Кривому Розі, повне судове рішення складено15 лютого 2019 року,

ВСТАНОВИВ:

У січні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства «Суха Балка» (надалі - ПрАТ «Суха Балка» на рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 15 лютого 2019 року

В мотивування позовних вимог зазначив, що протягом тривалого часу працював на підприємстві відповідача у період з 12.01. 1998 по 20.12.2018 року на шахті «Ювілейна» на різних посадах у підземних умовах. Внаслідок шкідливих факторів виробництва виникли хронічні захворювання, і за висновком МСЕК від 06.12.2018 позивачу первинно було встановлено 65% стійкої втрати професійної працездатності та третя група інвалідності. Вважає, що з вини підприємства, яке не створило безпечних умов праці, втратив своє здоров`я, завдана моральна шкода, яка полягає в тому, що протягом тривалого часу відчуває біль, загальну слабкість, втому, що його досить сильно морально пригнічує та змушує постійно лікуватися, просив стягнути з відповідача в рахунок відшкодування моральної шкоди 150000 грн. без утримання податків з фізичних осіб.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 15 лютого 2019 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто на його користь у відшкодування моральної шкоди з ПрАТ«Суха Балка » 60000 грн., витрати за надання правничої допомоги в розмірі 2000 грн., а також на користь держави судовий збір у розмірі 704,80 грн.

Не погоджуючись із рішенням суду, позивач ОСОБА_1 посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, ставить питання про зміну рішення суду та збільшення розміру стягнутої моральної шкоди з 60000 грн. до 150000,00 грн. В мотивування доводів апеляційної скарги зазначає, що судом не враховано глибину моральних страждань та фізичного болю, які щоденно він зазнає. Судом не врахована тривалість роботи на підприємстві понад 21 рік та відсоток втрати працездатності 65%. Розмір моральної шкоди визначений судом не відповідає принципу розумності, виваженості та справедливості.

В апеляційній скарзі представник відповідача ПрАТ «Суха Балка» ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції у повному обсязі та ухвалення нового рішення про відмову ОСОБА_1 в задоволенні позовних вимог. У мотивування доводів апеляційної скарги представник відповідача зазначає, що судом першої інстанції не враховано відсутність доказів вини відповідача в заподіянні шкоди позивачу. Судом не взято до уваги, що відчуваючи біль у спині з 2008 року позивач свідомо продовжував працювати погіршуючи стан свого здоров`я. Позивач був обізнаний про шкідливі умови виробничогосередовища. Розмір моральної шкоди, стягнутий судом першої інстанції, не відповідає засадам розумності та справедливості.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ст. 369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог, доводів апеляційних скарг, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 у період з 12.01.1998 по 20.12.2018 року, часу звільнення за станом здоров`я, що перешкоджає роботі, перебував у трудових відносинах з ПрАТ «Суха Балка» та працював на шахті «Ювілейна» підземним гірничим робітником, підземним прохідником, учнем стволового, стволовим, підземним прохідником, що підтверджується трудовою книжкою позивача. (а.с.6-7)

На підприємстві ПрАТ «Суха Балка» 17 жовтня 2018 року проведено розслідування причин виникнення хронічних професійних захворювань позивача, про що складено Акт розслідування хронічного професійного захворювання за формою П-4. Вказано, що причиною професійних захворювань позивача є: важкість праці, вміст пилу, що перевищує ГДК, шум. Особами, які порушили законодавство про охорону праці, гігієнічні регламенти і нормативи враховуючи роботу ОСОБА_1 впродовж 24 років 5 місяців в умовах впливу шкідливих виробничих факторів встановити неможливо. (а.с.15-19)

Згідно довідки про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги серії 12 ААА №054198 від 06.12.2018 року позивачу ОСОБА_1 при первинному огляді встановлено 65% стійкої втрати професійної працездатності за чотирма професійними захворюваннями радикулопатія, вібраційна хвороба, сидеросілікоз, туговухість та третя група інвалідності з 26.11.2018 року до 01.12.2019 року, з переоглядом 01.11.2018 року, визначено потреби у медичній та соціальній допомозі. (а.с.20,21).

У зв`язку із професійними захворюваннями позивач перебував на стаціонарному лікуванні, що підтверджується виписками-епікризами. (а.с. 25-31).

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції керувався вимогами ст. 4 Закону України «Про охорону праці», ст. ст. 23, 1167 ЦК, ст. 237-1 КЗпП України й виходив з обов`язку відповідача відшкодувати на користь позивача моральну шкоду у зв`язку з отриманим професійним захворюванням.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Частиною першою ст. 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

У пункті 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України в «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»№ 4 від 31 березня 1995 року роз`яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Як видно з акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 17 жовтня 2018 року, причиною професійного захворювання позивача є робота на підприємстві відповідача ПрАТ «Суха Балка», впродовж 20 років 2 місяців в умовах впливу шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу, які перевищували нормативні показники. Внаслідок недосконалості

Технології підземного видобутку руди, порушення систем вентиляції, пилоподавлення, позивач підпадав під вплив підвищених параметрів аерозолю в повітрі робочої зони, показники яких перевищували гранично допустиму концентрацію. (а.с.17).

Отже, роботодавець ПрАТ «Суха Балка» під час роботи позивача допустив перевищення гранично допустимого рівня концентрації небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища, що є порушенням ст. 153 КЗпП України та ст. 13 Закону України «Про охорону праці».

Виходячи з наведеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що професійне захворювання позивача, яке завдає йому фізичного болю та душевних страждань, виникло з вини відповідача, яким не було виконано вимоги законодавства щодо створення на робочому місці працівника умов праці відповідно до нормативно-правових актів.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги відповідача ПрАТ «Суха Балка» про те, що в діях відповідача відсутня протиправна поведінка, оскільки актом розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання позивача встановлено порушення відповідачем законодавства про охорону праці, нормативи концентрації шкідливих факторів виробничого середовища.

Стаття 4 Закону України «Про охорону праці» передбачає, що державна політика в галузі охорони праці базується , зокрема, на принципах пріоритету життя і здоров`я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці; соціального захисту працівників, повного відшкодування шкоди особам, які потерпіли від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань.

Колегія суддів не бере до уваги посилання представника відповідача в апеляційній скарзі на те, що позивач був обізнаний із шкідливими умовами виробничого середовища та добровільність виконання позивачем робіт у шкідливих умовах праці впродовж тривалого часу, не знімають з відповідача обов`язку виконати вимоги ч. 2 ст.153 КЗпП України та ст.13Закону України «Про охорону праці» й нести відповідальність за їх невиконання у вставленому законом порядку.

Спростовуються доводи апеляційної скарги відповідача щодо не доведення позивачем позовних вимог, оскільки, факт заподіяння моральної шкоди позивачу у зв`язку з отриманими ним професійними захворюваннями встановлений та доведений матеріалами справи. Так, позивач час від часу змушений проходити стаціонарний курс стаціонарного лікування та періодичні обстеження, переносить щоденний фізичний біль та моральні страждання, позбавлений нормальних життєвих зв`язків, у зв`язку з тим, що професійне захворювання обмежує його життєву активність і вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Як видно з виписних епікрізів, позивач постійно відчуває нестерпний біль при русі у суглобах, загальну слабкість, втомленість, при фізичному навантаженні турбує сильний кашель (а.с.25-31).

Крім того, згідно рішення Конституційного Суду України від 27.01.2004 року, моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні та фізичні страждання.

Проте, колегія суддів не може у повному обсязі погодитися із визначеним судом першої інстанції розміром відшкодування моральної шкоди, стягнутої з відповідача на користь позивача, який визначено без достатнього урахування роз`яснень, наведених у п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" № 4 від 31.03.1995 року з подальшими змінами, яким передбачено, що розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо),яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

Колегія суддів вважає визначений судом розмір компенсації моральної шкоди є дещо заниженим.

У статті 16 Конвенції Міжнародної організації праці від 22 червня 1981 року № 155 передбачено, що від роботодавців повинно вимагатися настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, забезпечення безпечності робочих місць, механізмів, обладнання та процесів, які перебувають під їхнім контролем, і відсутності загрози здоров`ю з їхнього боку. Від роботодавців повинно вимагатися настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, забезпечення відсутності загрози здоров`ю з боку хімічних, фізичних та біологічних речовин й агентів, які перебувають під їхнім контролем, тоді, коли вжито відповідних захисних заходів. Від роботодавців повинно вимагатися надавати у випадках, коли це є необхідним, відповідні захисні одяг і засоби для недопущення настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, загрози виникнення нещасних випадків або шкідливих наслідків для здоров`я.

Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).

При визначені розміру компенсації позивачу ОСОБА_1 моральної шкоди, спричиненої втратою здоров`я, в результаті професійного ахворювання, судом не врахована ступінь фізичних і моральних страждань позивача, їх тривалість і тяжкість, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, а також конкретних обставин по справі, і наслідків, що наступили.

Доводи апеляційної скарги, представника позивача про дещо занижений розмір моральної шкоди, колегія суддів вважає такими, що заслуговують на увагу.

Колегія суддів, беручи до уваги конкретні обставини по справі, характер отриманих позивачем чотирьох професійних захворювань, роботу позивача тільки на підприємстві відповідача в умовах впливу шкідливих факторів продовж більше 20 років, відсоток втрати ним професійної працездатності в розмірі 65%, стан здоров`я потерпілого, стійкий больовий синдром, через біль у суглобах, постійний кашель та втому, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану та можливість такого відновлення, приходить до висвноку, що визначений судом першої інстанції розмір моральної шкоди у сумі 60000 грн. є заниженим, таким що не відповідає перенесеним позивачем моральним стражданням через втрату здоров`я. З огляду на викладені обставини, колегія суддів вважає, що достатнім, справедливим, співмірним розміром компенсації моральної шкоди буде 85000 грн. Визначений розмір не призведе до збагачення позивача та не поставить відповідача у скрутне матеріальне становище.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду на підставі положення п.п.1,3,4 ч.1 ст.376 ЦПК України підлягає зміні та збільшенню розміру стягнутої моральної шкоди з 60000 грн. до 85000 грн.

Згідно ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справу на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

З відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір, пропорційно задоволених вимог, в сумі 850 грн., що становить 1% від суми моральної шкоди.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381-383 ЦПК України Дніпровський апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 задовольнити частково.

Апеляційну скаргуПриватного акціонерного товариства «Суха Балка» залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 15 лютого 2019 року змінити в частині стягнутої з Приватного акціонерного товариства «Суха Балка» на користь ОСОБА_1 моральної шкоди, збільшивши її розмір з 60000 грн. до 85000 грн.

Збільшити розмір стягнутого з Приватного акціонерного товариства «Суха Балка» на користь держави розміру судового збору з 704,80 грн. до 850 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст рішення суду складено 11 червня 2019 року.

Головуючий:

Судді: