Дата документу 18.06.2019 Справа № 336/4786/18
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Є.У.№ 336/4786/18 Головуючий у 1 інстанції: Галущенко Ю.А.
№ 22-ц/807/1610/19 Суддя-доповідач: Крилова О.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 червня 2019 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Крилової О.В.

суддів: Кухаря С.В.

Полякова О.З.

розглянувши в порядку спрощеного письмового провадження без виклику учасників справи цивільну справу заапеляційними скаргами заступника прокурора Запорізької області та ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 15 лютого 2019 року за позовом ОСОБА_1 до Прокуратури Запорізької області, Державної казначейської служби України про відшкодування матеріальної та моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

В серпні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Прокуратури Запорізької області, Державної казначейської служби України про відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

В обґрунтування позовних вимог зазначав, що 21.05.2018 р. він рекомендованим цінним листом направив до Генеральної прокуратури України заяву від 16.05.2018 р. про вчинення кримінального правопорушення за ч.2 ст.382 КК України відносно в.о. начальника слідчого відділу прокуратури Запорізької області Болкарьова Є.О.

Вказана заява 24.05.2018 р. Генеральною прокуратурою була направлена до Прокуратури Запорізької області для організації її розгляду та інформування заявника про результати в установленому законом порядку.

В заяві він виклав обставини вчиненого, на його думку,кримінального правопорушення, просив внести відповідні відомості до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань та невідкладно розпочати досудове розслідування, про що його повідомити.

18.06.2018 р. позивач отримав з Прокуратури Запорізької області відповідь від 13.06.2018 р. за підписом прокурора відділу прокуратури Запорізької області Проценко М. на заяву про вчинення кримінального правопорушення,направлену ним до Генеральної прокуратури України та Прокуратури Запорізької області.

У вказаній відповіді з посиланням на ч.5 ст.214 КПК України позивача було поінформовано про відмову у внесенні відомостей до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань на підставі його заяви від 16.05.2018 р., оскільки,на думку прокурора відділу прокуратури Запорізької області Проценко М., заява не містить жодних даних про вчинення будь-якого кримінального правопорушення за викладених обставин.

Бездіяльність з боку посадових осіб прокуратури Запорізької області,яка полягала у невнесенні відомостей до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань на підставі його заяви від 16.05.2018 р.,була оскаржена позивачем слідчому судді Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя.

Ухвалою слідчого судді Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 05.07.2018 р. скарга ОСОБА_1 на бездіяльність посадових осіб Прокуратури Запорізької області,яка полягала у невнесенні відомостей до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань на підставі його заяви від 16.05.2018 р.,була задоволена,зобов`язано уповноважених осіб Прокуратури Запорізької області внести відомості до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань за заявою ОСОБА_1 від 16.05.2018 р. про вчинення кримінального правопорушення та розпочати досудове розслідування,про що інформувати заявника.

11.07.2018 р. на виконання ухвали слідчого судді Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 05.07.2018 р. відомості за заявою ОСОБА_1 від 16.05.2018 р. про вчинення кримінального правопорушення,передбаченого ч.2 ст.382 КК України,було внесено до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань з № 0000256.

Бездіяльність посадових осіб Прокуратури Запорізької області завдала позивачу моральної шкоди,яка полягає у перенесених душевних і моральних стражданнях, нервових стресах через необхідність витрачання додаткових зусиль по відновленню його порушеного права, яку він оцінює в 10000 грн. Крім того, йому були завдані збитки, що виразились у поштових витратах та оплаті юридичних послуг для захисту порушених прав.

Посилаючись на зазначені обставини просив суд, стягнути з Державної казначейської служби України на його користь за рахунок коштів Державного бюджету України 10000 грн. на відшкодування моральної шкоди,1288 грн. витрат на правову допомогу, 3331 гр.72 гр. поштові витрати, пов`язані з розглядом справи.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 15 лютого 2019 року позов задоволено частково.

Стягнуто з Державної Казначейської служби України шляхом безспірного списання з рахунку, на якому обліковуються кошти державного бюджету, передбачені на державні видатки за бюджетною програмою КПКВК 3504030 на відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду,на користь ОСОБА_1 реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 відшкодування моральної шкоди в розмірі 2000 гривень, судові витрати у розмірі судові витрати у розмірі 924 гривні 55 копійок.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на незаконність, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права просить рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні вимог про відшкодування моральної шкоди змінити, стягнувши з Державної Казначейської служби України на його користь 10 000,00 грн. у відшкодування моральної шкоди; стягнути з Державної Казначейської служби України на його користь 3865 грн. у відшкодування матеріальної шкоди; стягнути з Державної Казначейської служби України на його користь 5438,70 грн. судових витрат.

В апеляційній скарзі заступник прокурора Запорізької області вказує, що рішення суду постановлено за неправильного застосування норм матеріального права та із порушенням норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення спору та безпідставного стягнення бюджетних коштів. Зазначає, що суд вірно встановив характер спірних відносин, однак оцінюючи докази у справі, невірно дійшов висновку про доведеність достатніми доказами незаконності бездіяльності відповідача, наявності факту завдання позивачу моральної шкоди та причинного - наслідкового зв`язку між останніми. Позивачем не наведено жодного належного, допустимого, достовірно та достатнього доказу заподіяння йому моральної шкоди. Рішення суду ухвалено на припущеннях позивача. Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволені позову в повному обсязі.

ОСОБА_1 скористався своїм правом подачі відзиву на апеляційну скаргу прокуратури Запорізької області, в якому просив апеляційну скаргу прокуратури Запорізької області залишити без задоволення.

Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 369 цього Кодексу.

Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Зважаючи на те, що справа є малозначною, її розгляд здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що районний суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон їх регулює.

Загальними підставами для відшкодування матеріальної шкоди є сукупність обставин, а саме: наявність шкоди, протиправність дій (бездіяльності) особи, наявність причино-наслідкового зв`язку між шкодою та протиправною поведінкою ( протиправною бездіяльністю ) особи, а також наявність вини за виключенням, яке міститься у ч.2 ст.1167 ЦК України.

За положеннями ст. 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійснення нею своїх повноважень, відшкодовується державою. Автономної Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно віл вини цієї особи.

Зі змісту ст. 1174 ЦК України випливає, що суб`єктом завдання шкоди за цією статтею є тільки посадова або службова особа органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування.

Пунктом 3 ч.2 ст. 11 ЦК України передбачено, що завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі, як юридичний факт, є підставою виникнення цивільних прав і обов`язків.

Згідно ст. 9 Конституції України, ст. 19 Закону України "Про міжнародні договори України" чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України і застосовуються в порядку, передбаченому для норм національного законодавства.

Законом України від 17.07.1997 № 475/97-ВР ратифікована Європейська Конвенція про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція).

Таким чином, з моменту ратифікації Конвенції Держава Україна та її органи влади взяли на себе зобов`язання визнати юрисдикцію Європейського Суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), керуватись його рішеннями та при вирішенні будь-якого питання діяти через призму визнання людини та її прав та свобод найвищою цінністю.

Відповідно до статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування, та відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

За положеннями ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, що її завдала, за наявності вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

При цьому, моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.

Відповідно до пп. 3, 5, 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 р. в п. 5 постанови «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Судом встановлено, що 21.05.2018 р. ОСОБА_1 направив до Генеральної прокуратури України заяву від 16.05.2018 р. про вчинення кримінального правопорушення за ч.2 ст.382 КК України відносно в.о.слідчого відділу прокуратури Запорізької області Болкарьова Є.О..

Листом від 13.06.2018 р.позивач був поінформований посадовою особою прокуратури Запорізької області про відмову у внесенні відомостей до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань на підставі його заяви від 16.05.2018 р.як такої,що не містить жодних даних про вчинення будь-якого кримінального правопорушення за викладених обставин.

Ухвалою слідчого судді Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 05.07.2018 р. скарга ОСОБА_1 на бездіяльність посадових осіб Прокуратури Запорізької області,яка полягала у невнесенні відомостей до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань на підставі його заяви від 16.05.2018 р.,була задоволена,зобов`язано уповноважених осіб Прокуратури Запорізької області внести відомості до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань за заявою ОСОБА_1 від 16.05.2018 р.про вчинення кримінального правопорушення та розпочати досудове розслідування,про що інформувати заявника.

В процесі розгляду скарги слідчий суддя встановив,що заява ОСОБА_1 містить обставини правопорушення,а прокурором не виконаний обов`язок ,передбачений ст.214 ч.1 КПК України не пізніше 24 годин після отримання повідомлення про злочин,внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

11.07.2018 р. на виконання ухвали слідчого судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 05.07.2018 р. відомості за заявою ОСОБА_1 від 16.05.2018 р. про вчинення кримінального правопорушення,передбаченого ч.2 ст.382 КК України,було внесено до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань з № 0000256.

Таким чином, судовим рішенням, яке набрало законної сили, встановлено протиправну бездіяльність посадових осіб Прокуратури Запорізької області, що полягала у невнесенні відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань за заявою ОСОБА_1 про кримінальне правопорушення.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції обґрунтовано навів рішення ЄСПЛ від 28.05.1985 року у справі «Абдулазіз, Кабалес і Балкандалі», зазначається, що, «з огляду на її природу, стверджувана моральна шкода не завжди може бути предметом чіткого доведення. Проте розумно припустити, що особи, які…зіткнулися з проблемами...можуть зазнати страждань і тривоги». Звідси випливає, що фактичною основою для висновку про наявність негативних наслідків у немайновій сфері потерпілої особи у більшості ситуацій може бути як таке розумне припущення про природність їх виникнення за подібних обставин.

З урахуванням викладеного, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що обставини, на які посилається позивач в обґрунтування позову, знайшли своє підтвердження сукупністю доказів, які логічні, послідовні, достовірні та достатні для висновку про те, що позивачу завдана моральна шкода, безпосередньо пов`язана з порушенням посадовими особами Прокуратури Запорізької області права ОСОБА_1 на застосування до нього, як учасника кримінального провадження належної правової процедури, яка підлягає відшкодуванню одноразово як компенсація втрат немайнового характеру.

При цьому суд першої інстанції навівши у рішенні відповідні докази та доводи визначив розмір відшкодування завданої позивачу моральної шкоди 2000 грн., що є достатнім для компенсації його немайнових втрат, з чим погоджується і колегія, а доводи апеляційної скарги позивача в цій частині висновки суду не спростовують.

Разом з тим, суд першої інстанції обґрунтовано частково задовольнив вимоги позивача в частині стягнення збитків, пропорційно задоволений вимог, оскільки оплата позивачем послуг фахівця у галузі права на складання заяви про кримінальне правопорушення до органів прокуратури, поштових відправлень заяв рекомендованим цінним листом, складання скарги до слідчого судді, копіювання на направлення учасникам даної цивільної справи матеріалів. Зазначені витрати позивача відповідно до ст.133 ч.2 п.4 ЦПК України відносяться до витрат, пов`язаних з розглядом справи, оскільки пов`язані з вчиненням процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки її до розгляду, питання про їх розподіл вирішується судом в порядку, передбаченому ст. 141 ЦПК України.

Виходячи з вимог статті 3 Закон України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» про особливості виконання рішень суду про стягнення коштів з державного органу встановлено, що виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

Суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що кошти на користь позивача для відшкодування моральної шкоди та компенсації понесених судових витрат необхідно стягнути з Державної Казначейської служби України як центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, а судові витрати по оплаті судового збору, від якого позивач та відповідач звільнені, суд компенсував на рахунок держави.

Посилання прокуратури Запорізької області у апеляційній скарзі на відсутність їх вини, а тому і безпідставність вимог позивача є необґрунтованими, оскільки у даних правовідносинах шкода відшкодовується незалежно від наявності або відсутності вини органу,який завдав шкоди.

Докази та обставини, на які посилаються скаржники в апеляційних скаргах, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційних скарг не спростовують висновки суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення.

Таким чином, судова колегія вважає, що доводи апеляційних скарг не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли б призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційні скарги Прокуратури Запорізької області та ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 15 лютого 2019 року по цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Повна постанова складена 18 червня 2019 р.

Головуючий О.В. Крилова

Судді: С.В. Кухар

О.З. Поляков