Головуючий суду 1 інстанції - Попова О.М.
Доповідач -Карташов О.Ю.
Провадження № 22-ц/810/506/19
ЛУГАНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 жовтня 2019 року місто Сєвєродонецьк

Луганський апеляційний суд у складі колегії суддів Судової палати у цивільних справах:

головуючий суддя Карташов О.Ю.

судді Дронська І.О., Стахова Н.В.

за участю секретаря судового засідання Вовчанської С.В.

учасники справи:

позивач - Селянське (фермерське) господарство «Слобожанське»

представник позивача - Лісечко Олексій Сергійович

відповідач - ОСОБА_1

представник відповідач - Волков Микола Миколайович

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Луганського апеляційного суду в м. Сєвєродонецьку

апеляційну скаргу

Селянського (фермерського) господарства «Слобожанське»

на рішення Сватівського районного суду Луганської області від 07 травня 2019 року, ухваленого у складі судді Попової О.М., в залі судових засідань Сватівського районного суду Луганської області в м. Сватове

у справі за позовом Селянського (фермерського) господарства «Слобожанське» до ОСОБА_1 про повернення безпідставно набутого майна

ВСТАНОВИВ:

У червні 2018 року позивач Селянське (фермерське) господарство «Слобожанське» в особі голови Холодкової Т.Ю. звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про повернення безпідставно набутого майна.

Позов мотивовано тим, що засновником та власником СФГ «Слобожанське» був ОСОБА_3 Питання фінансово-господарської діяльності, представництво господарства в фінансових установах з правом підпису в банку тощо належало до виключних повноважень ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер. Після смерті ОСОБА_3 , господарством було видано нотаріально посвідчену довіреність від 10.11.2016 р., зареєстровану в реєстрі за № 485, ОСОБА_1 з правом представляти інтереси господарства у відповідних органах державної реєстрації суб`єктів підприємництва, органах державної податкової служби, у банківських установах, в тому числі з правом одержувати кошти (надходження) з відкритих банківських рахунків СФГ «Слобожанське». Строк дії довіреності - до 10.11.2017 р.

В результаті документального аналізу фінансово-господарської діяльності СФГ «Слобожанське» за період з січня 2016 року по червень 2017 року, було виявлене що в період часу з 14 листопада 2016 р. по 07 червня 2017 р. з поточного банківського рахунку СФГ «Слобожанське» були зняті готівкові грошові кошти на загальну суму в сумі 673000,00 грн., до каси господарства внесені тільки 102026,00 грн.

Обґрунтовуючи позовні вимоги нормами ст. 1212 ЦК України позивач просив стягнути з ОСОБА_1 безпідставно отримані та збережені грошові кошти в сумі 570974,00 грн. та проценти за користування цими грошовими коштами в сумі 112853,91 грн.

Рішенням Сватівського районного суду Луганської області від 07 травня 2019 року в задоволенні позовних вимог Селянського (фермерського) господарства «Слобожанське» до ОСОБА_1 про повернення безпідставно набутого майна відмовлено в повному обсязі.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, оскільки договірний характер правовідносин, що виникли між сторонами, виключає можливість застосування до них судом положень ч.1 ст.1212 ЦК України, у тому числі й щодо зобов`язання повернути гроші позивачу.

Крім того, належних доказів, підтверджуючих обставини, на які посилається позивач - а саме зняття ОСОБА_1 з банківського рахунку СФГ «Слобожанське» протягом з 01 січня 2016 р. по червень 2017 р. грошових коштів на загальну суму 673000 грн. та внесення ним до каси підприємства 102026 грн., - позивачем не надано.

Не погодившись з вказаним рішенням СФГ «Слобожанське», в особі голови Холодкової Т.Ю., звернулося до суду з апеляційною скаргою, в якій просить суд скасувати рішення Сватівського районного суду Луганської області від 07 травня 2019 року та ухвалити нове судове рішення, яким скасувати рішення Сватівського районного суду Луганської області від 07.05.2019р. по справі № 426/15252/18 повністю та ухвалити нове рішення, яким стягнути з ОСОБА_1 на користь СФГ «Слобожанське» безпідставно отримані грошові кошти в сумі 570974,00 грн., а також стягнути з ОСОБА_1 на користь СФГ «Слобожанське» проценти за користування безпідставно отриманими грошовими коштами в сумі 112853,91 грн.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції неправильно застосовано норми матеріального, а саме ст.ст. 1212 ЦК України та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи судом.

В судовому засіданні представник ОСОБА_1 адвокат Волков М.М. проти доводів апеляційної скарги заперечував, просив рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Представник СФГ «Слобожанське» та адвокат Лісечко О.С. в судове засідання не з`явилися, про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином і в установленому законом порядку, просили розгляд справи провести без їх участі.

Перевіряючи юридичну оцінку встановлених судом фактичних обставин справи та їх повноту, апеляційний суд, заслухавши суддю - доповідача, перевіривши матеріали справи, дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Судом встановлено, що СФГ «Слобожанське» відповідачу була видана нотаріально посвідчена довіреність від 10.11.2016 р., яка на підставі усного безоплатного договору доручення надавала відповідачу ОСОБА_1 право підписувати документи фінансового та адміністративно-розпорядчого характеру, одержувати кошти (надходження) з відкритих банківських рахунків господарства.

Оцінюючи аргументи учасників справи та висновки суду першої інстанції, апеляційний суд зазначає наступне.

Спір у справі виник, оскільки позивач вважає, що кошти отримані відповідачем за довіреністю є безпідставно набутим майном.

Згідно з частиною першою статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Аналіз статті 1212 ЦК України і цього інституту цивільного законодавства вказує на те, що правова природа інституту безпідставного отримання чи збереження майна (предмет регулювання) це відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна i які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок іншої особи, в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочинну або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України).

Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення i його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в не заборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення породження учасниками відповідних правовідносин у майбутньому певних цивільних прав та обов`язків.

Загальна умова частини першої статті 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах, або отримане однією зі сторін у зобов`язанні підлягає поверненню іншій стороні на підставі статті 1212 ЦК України тільки за наявності ознаки безпідставності такого виконання.

Зазначена норма закону застосовується лише у тих випадках, коли безпідставне збагачення однієї особи за рахунок іншої не може бути усунуто з допомогою інших, спеціальних способів захисту. Зокрема, у разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер правовідносин виключає можливість застосування до них судом положень частини першої статті 1212 ЦК України, у тому числі й щодо зобов`язання повернути майно потерпілому.

Ураховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, оскільки договірний характер правовідносин між сторонами виключає можливість застосування до них положень частини першої статті 1212 ЦК України.

Зазначене узгоджується з правовими висновками Верховного Суду викладеними у постановах від 25.04.2018 р. по справі № 679/2231/15-ц, від 18.04.2018 р. по справі № 668/7704/15-ц, від 26.06.2018 р. по справі № 910/9072/17 та у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2018 року по справі № 910/9072/17.

З цих підстав не заслуговують на увагу посилання позивача в апеляційній скарзі на те, що до спірних відносин застосуванню підлягає саме норма ч. 1 ст. 1212 ЦК України, яку судом помилково застосовано не було.

Не заслуговують на увагу як на підставу для скасування рішення і доводи апеляційної скарги про те, що встановивши неправильність застосування позивачем ст. 1212 ЦК України, вирішуючи спір на підставі фактичних обставин, наведених в позовній заяві, суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні повинен був використати правильну норму закону та вирішити спір про повернення майна, адже застосування матеріального закону, що регулює спірні правовідносини, є виключною прерогативою самого суду, а не позивача.

Так, колегія суддів зауважує, що обґрунтування позову певними правовими нормами, як і посилання на фактичні обставини справи та визначення предмету спору, процесуальним законом покладено саме на позивача, у зв`язку з чим у відповідача у справі виникають певні правомірні очікування оскільки реалізація його прав на захист проти позову перебуває у прямому причинно-наслідковому зв`язку з правовими підставами, викладеними саме позивачем, а не тими, що можуть бути додатково самостійно визначені судом.

Касаційним цивільним судом у складі Верховного Суду у постанові від 03.06.2019 року у справі № 712/3273/18 викладена правова позиція, що встановивши відсутність підстав для застосування до спірних правовідносин приписів чинного законодавства України про відшкодування шкоди (збитків) власнику земельної ділянки та обрання позивачем неправильного способу захисту порушеного права, апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про скасування рішення суду першої інстанції та відмову у позові.

Відмовляючи у задоволені позову про стягнення безпідставно отриманих коштів, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 18.04.2018 року у справі № 668/7704/15 зазначив, що позивачка не позбавлена можливості звернутися до суду на загальних підставах з позовом відповідно до правовідносин, які виникли між сторонами.

Колегія суддів вважає правильним висновок районного суду, щодо не надання суду належних доказів, підтверджуючих обставини, зняття ОСОБА_1 з банківського рахунку СФГ «Слобожанське» протягом з 01 січня 2016 р. по червень 2017 р. грошових коштів на загальну суму 673000 грн. та внесення ним до каси підприємства 102026 грн.

Позивачем відповідачу була видана нотаріально посвідчена довіреність від 10.11.2016 р., що унеможливлює отримання ОСОБА_1 грошових коштів у банківській установі в сумі 50000 грн. 21.10.2016 р. з поточного рахунку СФГ «Слобожанське».

Матеріали справи не містять документів, визначених у Положенні про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, на підтвердження операцій між СФГ «Слобожанське» та ОСОБА_1 , розміру грошових сум повернутих останнім.

Копії виписок банку не свідчать про отримання грошових коштів з банківського рахунку СФГ «Слобожанське» відповідачем особисто.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням вимог матеріального та процесуального права.

У зв`язку з перебуванням члена колегії суддів судді Стахової Н.В. на лікарняному з 07.10.2019 року по 17.10.2019 року, повний текст постанови складено 18 жовтня 2019 року.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381, 382, 384, 390 ЦПК України, Луганський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Селянського (фермерського) господарства «Слобожанське» залишити без задоволення.

Рішення Сватівського районного суду Луганської області від 07 травня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення.

Касаційна скарга може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 18 жовтня 2019 року

Головуючий

Судді: