Справа № 646/5584/18
№ провадження 2/646/488/2019
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
28.05.19 року м.Харків
Червонозаводський районний суд м. Харкова у складі:
головуючого судді Янцовської Т.М.,
з участю секретаря Маркової О.В.,
представника позивача ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 646/5584/18 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Харківської області Ніколенко Андрій Сергійович, про визнання договору дарування недійсним,
Позивач звернувся до суду з позовом про визнання договору дарування недійсним, у зв`язку з вчиненням його під впливом помилки та обману, посилаючись на те, що йому на праві приватної власності належала 1/2 частина квартири АДРЕСА_1 . 18.12.2017 р. між ним та відповідачкою, яка є його донькою, укладено договір дарування вказаної частини квартири, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Ніколенко А.С. Договір укладений позивачем у зв`язку з тим, що він опинився під впливом тяжких обставин, оскільки не мав засобів для існування та тяжко хворів, а спірна частина квартири є єдиним його майном та єдиним місцем проживання. Укладаючи договір дарування, позивач помилявся щодо його істотних умов, оскільки мав на меті відчуження на користь відповідачки квартири лише за умови довічного утримання та надання йому допомоги відповідачкою. На теперішній час позивач продовжує проживати у спірній квартирі, ОСОБА_4 і зареєстрований. Спірний договір позивач уклав, оскільки він є особою похилого віку, тяжко хворіє та має потребу у зв`язку із цим у догляді й сторонній допомозі, а відповідачка обіцяла доглядати його, надавати матеріальну та іншу допомогу, оплачувати комунальні послуги, забезпечувати продуктами харчування та купувати ліки після укладення договору дарування. Але після укладення договору відповідачка не виконала своїх зобов`язань: жодного разу не провідала позивача, не передавала продуктів харчування, не сплачувала комунальних послуг, не купувала ліків та взагалі покинула його та виїхала проживати до Польщі. Позивач не працює за станом здоров`я, та жодних інших джерел доходів немає, на даний час відсутня фактична передача спірного нерухомого майна за оспорюваним договором дарувальником обдаровуваному. В зв`язку з чим вважає, що є підстави для визнання договору дарування недійсним, як вчинено під впливом помилки, що зазначено в правовій позиції висловленій Верховним Судом у постанові № 644/4482/16-ц від 04.07.2018 р., яка є незмінною і підстав для відступлення від неї немає. Отже, так як позивач на даний час та на момент укладення спірного договору був особою похилого віку, хворів, опинився в тяжких обставинах та потребував допомоги, він помилився щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін у договорі дарування, оскільки відповідач запевнила його, що в разі укладення договору дарування частини квартири, вона буде зобов`язана забезпечувати його матеріально та постійним доглядом, та позивач помилково прийняв договір дарування за договір довічного утримання.
В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали у повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені у позові.
Позивач та його представник не заперечують проти прийняття заочного рішення.
Відповідач в судове засідання не з`явився, належним чином повідомлений про час, дату та місце розгляду справи, не скористався своїм правом на подачу відзиву.
Третя особа в судове засідання не з`явився, належним чином повідомлений про час, дату та місце розгляду справи, не скористався своїм правом на подачу пояснень щодо позову.
За наявності одночасного існування умов, передбачених положеннями ст. 280 ЦПК України, суд вважав можливим ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.
Суд, заслухавши пояснення позивача та його представника, показання свідків ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , перевіривши матеріали справи, прийшов до наступного.
Судом встановлено, що згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 17.08.2018 р. право власності на об`єкт нерухомого майна квартиру АДРЕСА_1 зареєстровано на праві спільної часткової власності за ОСОБА_6 згідно свідоцтва про право на спадщину, виданого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Ніколенко А.С. від 31.10.2017 р., та за відповідачкою згідно договору дарування, виданого 18.12.2017 р. приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Ніколенко А.С.
З договору дарування посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Ніколенко А.С. 18.12.2017 р., зареєстрованого в реєстрі № 2052, ОСОБА_1 передає безоплатно, а ОСОБА_7 приймає у власність 1/2 (одну другу) частку в праві власності квартири АДРЕСА_1 ( АДРЕСА_2 три), яка в цілому складається з двох кімнат, загальною площею 50,4 кв.м., житловою площею 26,9 кв.м., укладення цього договору не пов`язане із виконанням « ІНФОРМАЦІЯ_1 » будь-яких дій майнового або немайнового характеру на користь «Дарувальника» зараз або в майбутньому.
З трудової книжки позивача убачається, що він перебував у трудових відносинах з КП «Шляхрембуд», 27.07.2017 р. звільнився за власним бажанням.
Стаття 12 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Відповідно до ст. 361 ЦК України співвласник має право самостійно розпорядитися своєю часткою у праві спільної часткової власності.
Відповідно до ч.1-5 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.
Відповідно до ст. 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Договір, що встановлює обов`язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування.
У пункті 7 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» № 9 від 06.11.2009 р. роз`яснено, що правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом.
Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).
Суд, вважає, що позивачем не надано належних та допустимих доказів в обґрунтування своїх вимог щодо наявності підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 215 та частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 ЦК України, для визнання договору дарування недійсним.
Посилання позивача та його представника щодо помилки природи правочину дарування, в судовому засіданні підтвердження не знайшли.
Допитані в судовому засіданні в якості свідків ОСОБА_5 , ОСОБА_6 показали, що позивач вважав, що відповідачка його буде утримувати за договором довічного утримання, однак ці обставини свідкам стали відомі зі слів самого позивача.
Суд враховує, що позивач 27.07.2017 р. звільнений за власним бажанням з КП «Шляхрембуд», на момент укладення оспорюваного договору не був особою похилого віку, обґрунтованих доводів щодо потреби у сторонньому догляді або те, що в його житті сталася подія, обставини якої змусили укласти договір, позивачем суду не надано, а тому під час укладення оспорюваного договору волевиявлення позивача відповідало його внутрішній волі та було спрямоване на реальне настання правових наслідків, обумовлених саме договором дарування.
Та обставина, що позивач після укладення оспорюваного договору продовжує проживати в квартирі, не свідчить про недійсність відповідного договору дарування, оскільки відсутність фактичного передання спірного нерухомого майна в цьому випадку не пов`язана з відсутністю волі дарувальника, чи помилки щодо природи спірного правочину.
Також не свідчить про недійсність відповідного договору даруванняі те, що після укладення договору відповідачка не виконала своїх зобов`язань: жодного разу не провідала позивача, не передавала продуктів харчування, не купувала ліків та взагалі покинула батька та виїхала проживати до Польщі, оскільки не передбачені умовами договору від 18.12.2017 р.
Суд, оцінивши в сукупності зібрані у справі докази, прийшов до висновку про те, що позовні вимоги позивача необґрунтовані, а тому не підлягають задоволенню.
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Керуючись ст. ст. 203, 215, 361, 717 ЦК України, Постановою Пленуму Верховного суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» № 9 від 06.11.2009 р., ст. ст. 12, 13, 259, 263-265, 280 ЦПК України,
У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Харківської області Ніколенко Андрій Сергійович, про визнання договору дарування недійсним відмовити.
Відповідачем протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення може бути подана письмова заява про перегляд заочного рішення відповідно до вимог ст. ст. 284-285 ЦПК України.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Заочне рішення може бути оскаржене позивачем в загальному порядку шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення або з дня складання повного судового рішення у разі оголошення вступної частини рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи.
До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно - телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Червонозаводський районний суд м. Харкова.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом зазначених строків, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Повне судове рішення складено 07.06.2019 р.
Суддя: Т.М. Янцовська