КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 757/1893/18 Головуючий у І інстанції Литвинова І.В.
Провадження №22-ц/824/7273/19 Головуючий у 2 інстанції Таргоній Д.О.
ПОСТАНОВА

Іменем України

06 червня 2019 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах: Таргоній Д.О., Приходька К.П., Журби С.О., розглянув в приміщенні Київського апеляційного суду у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Печерського районного суду м. Києва від 25 лютого 2019 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Приватне акціонерне товариство «Київський страховий дім» про відшкодування шкоди.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, апеляційний суд, -

У С Т А Н О В И В :

У січні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом, мотивуючи його тим, що 04 квітня 2018 року в м. Києві, на мосту Патона в бік лівого берега відбулася дорожньо-транспортна пригода, а саме: ОСОБА_2 , керуючи автомобілем марки «TOYOTA AURIS», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , здійснив зіткнення з автомобілем марки «HYUNDAI TUCSON», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_3 , який в свою чергу від удару здійснив зіткнення з автомобілем «TOYOTA COROLLA», державний реєстраційний номер НОМЕР_3 , під керуванням ОСОБА_4 .

В результаті зіткнення автомобіль «HYUNDAI TUCSON», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , який належить позивачу на підставі свідоцтва про реєстрацію НОМЕР_4 , зазнав механічних пошкоджень передньої та задньої частини кузова автомобіля.

Постановою Печерського районного суду м. Києва від 04 липня 2018 року відповідача було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення та притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП.

Вартість відновлювального ремонту автомобіля позивача становить 59 244,73 грн., а також останнім понесено додаткові витрати у розмірі 1 500,00 грн.

З метою досудового врегулювання даної події та відшкодування завданої шкоди, позивачем 19 жовтня 2018 року відповідачу було направлено претензію та додатки до неї.

Оскільки відповідачем проігноровано дану претензію та у добровільному порядку не відшкодовано завдані збитки, ОСОБА_1 звернувся до суду та просив стягнути із ОСОБА_2 на свою користь завдану внаслідок ДТП майнову шкоду у розмірі 60 744,73 грн., а також судові витрати.

Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 25 лютого 2019 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з вказаним рішенням суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм процесуального та невірне застосування матеріального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове про задоволення позову.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається на те, що оскаржуване рішення першої інстанції дозволяє відповідачу, який заподіяв шкоду своїми діями, уникнути відповідальності за факт нанесення шкоди позивачу та відповідно його обов`язку щодо відшкодування завданих збитків.

Суд не звернув увагу також на те, що позивач звертався до винуватця ДТП з претензією, проте відшкодування майнової шкоди не отримав.

На адресу Київського апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу від ОСОБА_2 , в якому останній просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Печерського районного суду м. Києва від 25 лютого 2019 року залишити без змін.

Зокрема у відзиві зазначено, що цивільна відповідальність позивача станом на дату дорожньо-транспортної пригоди була застрахована в ПрАТ «Київський страховий дім», однак ОСОБА_1 своєчасно не вжив всіх необхідних заходів для отримання страхового відшкодування від страхової компанії.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

За таких обставин апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження відповідно до приписів ч.13 ст.7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Згідно з вимогами ст.264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Оскаржуване рішення суду зазначеним вимогам закону відповідає в повному обсязі.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позовні вимоги не доведені належними та допустимими доказами.

Разом з тим, вказував, що за правовою позицією ВС, яка викладена у постанові від 4 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц, визначено, що у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з віносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язання в межах суми страхового відшкодування виступає страховик заподіювача шкоди.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції в повному обсязі, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що 04 квітня 2018 року в м. Києві, на мосту Патона в бік лівого берега відбулася дорожньо-транспортна пригода, а саме: ОСОБА_2 , керуючи автомобілем марки «TOYOTAAURIS», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , здійснив зіткнення з автомобілем марки «HYUNDAITUCSON», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_3 , який в свою чергу від удару здійснив зіткнення з автомобілем «TOYOTACOROLLA», державний реєстраційний номер НОМЕР_3 , під керуванням ОСОБА_4

Постановою Печерського районного суду м. Києва від 04 липня 2018 року відповідача було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення та притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП (а.с.8).

Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

З огляду на викладене вина відповідача ОСОБА_2 у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди є доведеною.

Цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована у ПрАТ «Київський страховий дім» на суму у розмірі 100 000 грн, що підтверджується договором - полісом № АК3574638 (а.с. 9).

05 квітня 2018 року відповідач звернувся до ПрАТ «Київський страховий дім» з повідомленням про подію, що може бути визнана страховою, що сталася 04 квітня 2018 року (а.с.39).

Згідно із звітом про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу «Hyundai Tucson» ( НОМЕР_2 ), від 10 квітня 2018 року, вартість відновлювального ремонту КТЗ, визначена за витратним підходом, складає 110 917 грн., ринкова вартість КТЗ, визначена порівняльним підходом, складає 214 248,24 грн. На підставі виконаних досліджень та рекомендацій, оцінювачем КТЗ зроблено висновок, що вартість матеріального збитку, заподіяного власнику, після аварійного пошкодження дорівнює 59 224, 73 грн (а.с. 11).

Згідно ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Системний аналіз статей 509, 1187, 1188, 1192 ЦК України дає підстави для висновку, що факт завдання шкоди майну потерпілого джерелом підвищеної небезпеки, якщо ця особа (потерпілий) не перебуває в договірних правовідносинах з особою, яка завдала шкоди, та/або якщо завдання такого роду шкоди не пов`язане з виконанням цими особами обов`язків за договором, породжує виникнення позадоговірного, деліктного зобов`язання. Воно виникає з факту завдання шкоди й припиняється належним виконанням у момент відшкодування потерпілому шкоди в повному обсязі особою, яка її завдала. Сторонами деліктного зобов`язання виступають потерпілий (кредитор) і особа, яка завдала шкоду (боржник).

За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина друга статті 1187 ЦК України).

Разом з тим, правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом або договором передбачено такий обов`язок.

Так, відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають з обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

До сфери обов`язкового страхування належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»

Відповідно до статті 9 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування. Розмір страхової суми за шкоду, завдану майну потерпілих, становить 50000 на одного потерпілого. Страхові виплати за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності обмежуються страховими сумами, які діяли на дату укладення договору та зазначені у договорі страхування.

Страхова відповідальність ОСОБА_2 застрахована ПрАТ «Київський страховий дім», що не оспорюється сторонами.

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, завдану внаслідок ДТП майну третьої особи.

Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачає спеціальні правила щодо наслідків невиконання страхувальником обов`язку перед страховиком, зокрема з надання своєчасного повідомлення про настання страхового випадку.

Так, підпункт 33.1.4 пункту 33.1 статті 33 вказаного Закону, передбачає, що у разі настання ДТП, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування, водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов`язаний невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання ДТП, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, повідомлення про ДТП встановленого зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов`язок, він має підтвердити це документально.

У випадку невиконання чи неналежного виконання страхувальником вказаного обов`язку страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника (підпункт 38.1.1 пункту 38.1 статті 38 зазначеного Закону).

Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Відповідні висновки щодо застосування норм матеріального права висловлені Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 4 липня 2018 року у справі № 14-176цс18, за результатами розгляду якої Велика Палата Верховного Суду відступила від раніше висловлених Верховним Судом України висновків про те, що право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка її завдала, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором, стороною якого потерпілий не був, зокрема договором страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції не звернув уваги на те, що позивач звертався до винуватця ДТП, проте відшкодування не отримав і тому був змушений звернутись до суду не заслуговують на увагу, так як доказів того, що позивач вжив всіх необхідних заходів для отримання страхового відшкодування саме від страхової компанії матеріали справи не містять та ОСОБА_1 не надано.

Посилання на те, що завдана внаслідок ДТП матеріальна шкода позивачу страховиком не відшкодована, у зв`язку із ліквідацією ПрАТ "Київський страховий дім" є необґрунтованими, оскільки позивач, будучи, по суті кредитором вказаної компанії, в частині виплати належного йому страхового відшкодування із відповідною заявою про визнання кредитором до ПрАТ "Київський страховий дім" у встановлений строк не звернувся.

Крім того, станом на дату подачі позову ПрАТ "Київський страховий дім" як юридична особа не ліквідоване, із Єдиного державного реєстру підприємств не виключена, а перебуває в стадії припинення.

Інші доводи апеляційної скарги не можуть бути підставою для скасування правильного по суті рішення суду першої інстанції.

Перевіряючи законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги та враховуючи, що обставини справи судом встановлені відповідно письмових доказів, що містяться в матеріалах справи, апеляційний суд приходить до висновку, що рішення постановлене з дотриманням вимог матеріального і процесуального права, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін.

Враховуючи зазначене, висновки суду першої інстанції щодо відсутності підстав для задоволення позову відповідають фактичним обставинам справи, доводами апеляційної скарги не спростовуються,, що у відповідності до вимог ст.. 375 ЦПК України є підставою до залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення без змін.

На підставі викладеного та керуючись статтями 374, 375, 381, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 25 лютого 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків, визначених частиною 3 статті 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Судді: Д.О. Таргоній

С.О. Журба

К.П. Приходько