П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 жовтня 2019 року місто Київ

Єдиний унікальний номер справи 754/1696/16-ц

Номер провадження 22-ц/824/8560/2019

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача - Вербової І.М., суддів Саліхова В. В., Соколової В. В.,

за участю секретаря судового засідання - Якушко Т. А.,

вивчивши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Деснянського районного суду міста Києва від 16 квітня 2019 року, ухвалене під головуванням судді Зотько Т. А., у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , треті особи: ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , Служба у справах дітей Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації, про зобов`язання виконати обов`язок в натурі шляхом передачі квартири на виконання умов договору купівлі-продажу та виселення з безпідставно займаної квартири та за зустрічним позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_5 до ОСОБА_1 , третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Камінська Вікторія Петрівна, про визнання договору купівлі-продажу квартири недійсним,

в с т а н о в и в :

У лютому 2016 року ОСОБА_12 в інтересах ОСОБА_1 звернувся до Деснянського районного суду міста Києва з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про, з урахуванням уточнень, зобов`язання ОСОБА_2 виконати обов`язок в натурі шляхом передачі позивачу трикімнатної квартири АДРЕСА_1 на виконання умов договору купівлі-продажу від 13 жовтня 2015 року, виселення ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 із безпідставно займаної ними трикімнатної квартири АДРЕСА_1 .

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 13 жовтня 2015 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_13 о укладено договір купівлі-продажу трикімнатної квартири АДРЕСА_1 . На підставі даного договору позивачем було зареєстровано право власності на спірне нерухоме майно.

Разом з тим, на час звернення з позовною заявою ОСОБА_2 відмовляється звільняти продану ним квартиру та продовжує в ній проживати з ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та іншими родичами.

03 грудня 2015 року та 23 грудня 2015 року позивач двічі звертався до відповідачів з письмовими вимогами про виселення, які були проігноровані останніми.

Враховуючи, що відповідач-1 не виконав свій обов`язок щодо передачі позивачу квартири та виселення з неї, останній має право вимагати належного виконання умов договору.

Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 08 грудня 2016 року (занесеною до журналу судового засідання) до участі у справі в якості третіх осіб залучено ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та Службу у справах дітей Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації.

У червні 2017 року ОСОБА_20 в інтересах ОСОБА_2 та ОСОБА_5 подав зустрічну позовну заяву до ОСОБА_1 , третя особа - приватний нотаріус КМНО Камінська В. П., про визнання недійсним договору купівлі-продажу від 13 жовтня 2015 року, укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_3 , посвідченого приватним нотаріусом КМНО Камінською В. П. за реєстровим № 274, покладення судових витрат на відповідача.

Зустрічні позовні вимоги обґрунтовано тим, що оспорюваний договір було укладено без участі та згоди ОСОБА_2 та згоди дружини останнього, яка є співвласником даної квартири.

Позивач за зустрічним позовом зазначає, що в 2013 році придбав квартиру у забудовника шляхом участі власними коштами в програмі інвестування будівництва нового житла. У квартирі було зроблено дороговартісний ремонт. ОСОБА_2 разом зі своєю сім`єю після вселення безперервно в ній проживає.

08 листопада 2015 року позивач за зустрічним позовом у зв`язку з незаконним продажем спірної квартири звернувся до правоохоронних органів, де за фактом незаконного (шахрайського) заволодіння квартирою Деснянським УП ГУНП у м. Києві було розпочато досудове розслідування, під час якого з`ясувалось, що 13 жовтня 2015 року в приміщені офісу приватного нотаріуса Камінської В. П. було вчинено два правочини, а саме укладено договір купівлі-продажу спірної квартири між ОСОБА_3 , що діяв на підставі довіреності від 15 листопада 2013 року, та ОСОБА_1 , та попередній договір купівлі-продажу, відповідно до умов якого ОСОБА_3 та ОСОБА_1 зобов`язались протягом шести місяців з дня укладення попереднього договору укласти основний договір про зворотний продаж спірної квартири.

При цьому було з`ясовано, що під час укладення вищевказаних договорів ОСОБА_3 не розумів дійсний їх зміст. ОСОБА_3 потребував додаткових коштів, у зв`язку з чим домовився з відповідачем за зустрічним позовом про отримання від останнього грошової позики в сумі 40 000 доларів США строком на 6 місяців під 3,5 % на місяць. Позивач за зустрічним позовом зазначає, що замість договорів позики та застави фактично було укладено договір продажу та зворотного викупу квартири.

Враховуючи вищенаведене, ОСОБА_3 підписав оспорюваний договір під впливом помилки, а тому укладений між сторонами договір не відповідає їх дійсним намірам та має бути визнаний недійсним.

Крім того, відчуження квартири відбулось за ціною, що не відповідає дійсній ринковій вартості квартири, проте повністю відповідає сумі узгодженої позики - 40 000 доларів США, що за офіційним курсом НБУ становить 859 837 грн. Зафіксований в попередньому договорі шестимісячний строк, зі спливом якого має бути укладено основний договір купівлі-продажу, повністю збігається з домовленістю ОСОБА_3 та ОСОБА_1 щодо строку позики. А обов`язок ОСОБА_3 сплачувати ОСОБА_1 по 1 400 доларів США щомісячно відповідає погодженій умові щодо сплати 3,5% на місяць за користування сумою позики.

Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 01 лютого 2018 року (занесеною до протоколу судового засідання) прийнято до спільного розгляду зустрічну позовну заяву.

Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 21 лютого 2018 року (занесеною до протоколу судового засідання) залучено у якості співвідповідача за первісним позовом ОСОБА_5 .

Рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 16 квітня 2019 року (т. ІІІ а.с. 15 - 33) відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про зобов`язання виконати обов`язок в натурі шляхом передачі квартири на виконання умов договору купівлі-продажу та виселення з безпідставно займаної квартири.

Зустрічний позов ОСОБА_2 , ОСОБА_5 до ОСОБА_1 , третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Камінська Вікторія Петрівна, про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири задоволено, визнано недійсним укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , в особі представника ОСОБА_3 , від 13 жовтня 2015 року договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , посвідчений приватним нотаріусом КМНО Камінською В.П., зареєстрований в реєстрі за № 274, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати по сплаті судового збору у розмірі 640 грн.

Не погодившись із вищевказаним судовим рішенням, 08 травня 2019 року ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на порушення норм процесуального права, просив скасувати рішення Деснянського районного суду міста Києва від 16 квітня 2019 року та ухвалити нове судове рішення, яким первісний позов ОСОБА_1 задовольнити, а зустрічний позов ОСОБА_2 та ОСОБА_5 - залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу обґрунтовано тим, що суд першої інстанції прийняв зустрічну позовну заяву до спільного розгляду з первісним позовом, незважаючи на те, що до зустрічної позовної заяви додано докази сплати судового збору лише ОСОБА_2 у розмірі 640 грн.

Крім того, ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 08 грудня 2016 року до участі у справі в якості третіх осіб залучено ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , Службу у справах дітей Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації, однак в супереч приписам ст. 128 ЦПК України суд не повідомляв вищевказаних осіб про дату, час і місце розгляду справи, чим позбавив їх права надати свої пояснення.

Судом першої інстанції безпідставно задоволено клопотання ОСОБА_2 про витребування доказів, а саме матеріалів нотаріальної справи по нотаріальному посвідченню договору купівлі-продажу квартири від 13 жовтня 2015 року, оскільки дане клопотання подано з пропуском строку та без клопотання про його поновлення. До того ж, останній не був позбавлений можливості самостійно отримати дані докази, так як виступає стороною договору купівлі-продажу.

Скаржник зазначає, що в матеріалах справи відсутні будь-які докази на підтвердження того, що договір купівлі-продажу від 13 жовтня 2015 року та попередній договір купівлі-продажу від 13 жовтня 2015 року були укладені ОСОБА_2 під впливом помилки.

Крім того, під час розгляду справи не було доведено, що спірна квартира є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя - ОСОБА_2 та ОСОБА_5

Враховуючи, що сторони не дійшли згоди щодо вибору права, відповідно до норм Закону України «Про міжнародне приватне право» вирішальне значення для змісту спірного договору має право Азербайджанської Республіки, відповідно до приписів якого якщо правочин по розпорядженню спільного майна подружжя вчиняє один із подружжя, то вважається, що він діє за згодою іншого.

Крім того, під час укладення спірного правочину довіритель ОСОБА_2 - ОСОБА_3 повідомив скаржника, що його довіритель не перебуває в шлюбі, що підтверджується п. 4.4 оспорюваного договору.

Скаржник підкреслює, що за оспорюваним договором ОСОБА_1 було сплачено на користь ОСОБА_2 859 837 грн., які останній отримав до моменту підписання договору. Факт сплати коштів за даним договором встановлено і в рішенні Деснянського районного суду міста Києва від 27 квітня 2016 року у справі № 754/16444/15-ц, тобто він є преюдиційним.

Таким чином, визнаючи договір купівлі-продажу від 13 жовтня 2015 року недійсним, суд першої інстанції мав застосувати наслідки недійсності правочину.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 07 червня 2019 року відкрито апеляційне провадження за поданою апеляційною скаргою, надано учасникам справи строк для подачі відзиву.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 19 червня 2019 року закінчено проведення підготовчих дій, призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні з повідомленням учасників справи.

03 липня 2019 року на адресу суду надійшов відзив адвоката Скуратівського С. І. в інтересах ОСОБА_2 та ОСОБА_5 з відповідними підтвердженнями його надсилання іншим учасникам справи. З відзиву, зокрема, вбачається, що доводи скаржника про порушення судом першої інстанції принципу змагальності та рівності, внаслідок неповідомлення залучених попереднім складом суду третіх осіб, є необґрунтованими, оскільки сім`я Дадашових має лише двох неповнолітніх дітей, а інші треті особи, залучені судом є невідомими.

За всіма критеріями, а саме місцем реєстрації прав на спірне нерухоме майно, місцем вчинення та виконання правочину, місцем знаходження сторін і правилами тлумачення та застосування наслідків недійсності правочину має застосовуватись право України, а жодних підстав для застосування права Республіки Азербайджану немає. А тому спірна квартира, яка була придбана одним із подружжя за час шлюбу є об`єктом спільної сумісної власності подружжя.

Крім того, договір купівлі-продажу від 13 жовтня 2015 року укладений у письмовій нотаріальній формі, а тому підстави для застосування ст. 218 ЦК України, яка передбачає правові наслідки недодержання письмової форми правочину, відсутні. Усі обставини недійсності оспорюваного договору, зазначені в зустрічній позовній заяві, ґрунтуються на письмових доказах, що містяться в матеріалах справи. Покази свідків стосуються обставин справи та предмету доказування, до того ж, враховуючи додержання форми правочину, відсутні обмеження щодо допиту свідків.

Крім того, заява ОСОБА_1 про застосування наслідків недійсності правочину подана після спливу передбаченого законом процесуального строку, а тому не підлягає розгляду. Ні ОСОБА_2 , ні його дружина не отримували коштів від продажу квартири.

У судовому засіданні представник ОСОБА_1 адвокат Серт О. В. підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити з підстав, викладених у ній.

ОСОБА_4 , ОСОБА_3 та представник ОСОБА_2 та ОСОБА_5 адвокат Скуратівський С. І. заперечували проти доводів апеляційної скарги та просили залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, як таке, що ухвалено відповідно до норм матеріального та процесуального права.

Треті особи ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , Служба у справах дітей Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації та приватний нотаріус КМНО Камінська В. П. до суду апеляційної інстанції не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином шляхом направлення судових повісток-повідомлень рекомендованою кореспонденцією, у зв`язку з чим колегія суддів вважала за можливе розглядати справу без участі останніх.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вислухавши доводи та заперечення учасників справи, які з`явились у судове засідання, з`ясувавши обставини справи, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для її часткового задоволення, виходячи з наступного.

Як вірно встановлено судом першої інстанцій та вбачається з матеріалів справи, 07 грудня 2006 року було укладено шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_5 (т. І а. с. 157 - 159).

ІНФОРМАЦІЯ_1 народилася ОСОБА_22 , батьком якої записаний ОСОБА_2 , а матір`ю ОСОБА_5 (т. І а.с.131).

З попереднього договору від 14 листопада 2013 року вбачається, що ТОВ «ДБК-ІНВЕСТ», як продавець та ОСОБА_2 , як покупець зобов`язувались у майбутньому не пізніше 01 лютого 2014 року укласти договір купівлі-продажу нерухомого майна на придбання нерухомого майна покупцем, а саме: трьохкімнатної квартири АДРЕСА_1 ( т . І а.с.160).

На виконання вимог вищевказаного попереднього договору від 14 листопада 2013 року, 24 березня 2014 року між ТОВ «ДБК-ІНВЕСТ», як продавцем та ОСОБА_2 , як покупцем було укладено договір купівлі-продажу трьохкімнатної квартири АДРЕСА_1 ( т . І а.с. 161 - 162 ).

Відповідно до довіреності від 15 листопада 2013 року, виданої ОСОБА_2 на ім`я ОСОБА_4 та ОСОБА_3 останній уповноважив вказаних осіб підписати від його імені договір купівлі-продажу спірної квартири з ТОВ «ДБК-Інвест», укласти договори на обслуговування та експлуатацію зазначеної квартири з Київенерго, органами ЖЕК, АТС та ін., сплачувати всі необхідні платежі від його імені на експлуатацію та обслуговування квартири, в подальшому при необхідності, укласти договір купівлі-продажу зазначеної квартири за ціною та на умовах за їх розсудом. (т. І а.с. 199 ).

13 жовтня 2015 року між ОСОБА_2 від імені якого діяв представник ОСОБА_3 на підставі довіреності від 15 листопада 2013 року та ОСОБА_1 було укладено нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу трьохкімнатної квартири АДРЕСА_1 ( т . І а.с. 163).

Відповідно до п. 2.1. вказаного договору купівлі-продажу квартири за згодою сторін, ціна продажу квартири складає 859 837 грн., які продавець отримав від покупця до моменту підписання цього договору.

На підставі вказаного договору за ОСОБА_1 було зареєстровано право власності на спірне нерухоме майно (т. І а.с.14 - 15).

Згідно висновку про вартість об`єкта нерухомого майна від 12 жовтня 2015 року ринкова вартість квартири складає 859 837 грн. (т. ІІ а.с.141-160).

13 жовтня 2015 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 було укладено попередній договір, відповідно до умов якого ОСОБА_1 зобов`язався продати та передати ОСОБА_3 , а останній зобов`язався прийняти квартиру АДРЕСА_1 протягом 6 місяців з моменту укладання даного договору, тобто до 13 квітня 2016 року та укласти договір купівлі-продажу зазначеної квартири протягом цього ж строку на умовах, передбачених даним договором.

Отже, вбачається, що 13 жовтня 2015 року було укладено два правочини: договір купівлі-продажу спірної квартири та попередній договір про продаж ОСОБА_1 в майбутньому, а саме: через 6 місяців тієї ж самої квартири на користь ОСОБА_3 .

Рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 27 квітня 2016 року розірвано попередній договір від 13 жовтня 2015 року, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , посвідчений приватним нотаріусом КМНО Камінською В.П. та зареєстрований в реєстрі за №275 (т. І а.с.203 - 208 ).

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що оскаржуваний договір купівлі-продажу укладено без згоди ОСОБА_5, яка є співвласником даного нерухомого майна, а, отже, він підлягає визнанню недійсним. Враховуючи вищенаведене суд прийшов до висновку, що позовні вимоги позивача за первісним позовом не підлягають задоволенню.

Разом з тим, п. 2.2 спірного договору купівлі-продажу не може бути достатнім доказом отримання ОСОБА_2 коштів від продажу квартири, з огляду на те що підпису останнього на договорі немає, умови цього договору він не узгоджував, заперечує щодо них та оспорює в передбаченому законом порядку.

Виходячи зі змісту частин 1-5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів не може в повній мірі погодитись з висновками суду першої інстанції, з огляду на таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 237 ЦК України представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов`язана або має право вчиняти правочин від імені другої сторони, яку вона представляє.

Згідно із ч. 3 ст. 237 ЦК України представництво виникає на підставі договору, закону, акта органу юридичної особи та з інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства.

Статтею 244 ЦК України передбачено, що представництво, яке ґрунтується на договорі, може здійснюватися за довіреністю. Довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Довіреність на вчинення правочину представником може бути надана особою, яку представляють (довірителем), безпосередньо третій особі.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 245 ЦК України форма довіреності повинна відповідати формі, в якій відповідно до закону має вчинятися правочин.

Частиною 1 статті 238 ЦК України передбачено, що представник може бути уповноважений на вчинення лише тих правочинів, право на вчинення яких має особа, яку він представляє.

Статтею 239 ЦК України встановлено, що правочин, вчинений представником, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки особи, яку він представляє.

Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Статтею 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до частини першої статті 215 ЦК підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин) (ч. 2, 3 ст. 215 ЦК України).

Згідно з приписами ч. 1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

За змістом статті 229 ЦК якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом.

Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину (стаття 229 ЦК України), мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення.

Відповідно до приписів ст. 65 СК України Дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена.

Отже, згода одного з подружжя на відчуження цінного спільного сумісного майна має бути надана в письмовій формі.

Так, з матеріалів справи вбачається, довіреність від 15 листопада 2013 року, видана ОСОБА_2 на ім`я ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , уповноважує останніх на підписання від імені довірителя договору купівлі-продажу квартири з ТОВ «ДБК-Інвест», а також на укладення у подальшому при необхідності договору купівлі-продажу зазначеної квартири за ціною та на умовах за їх розсудом. Строк дії довіреності встановлено до 15 листопада 2016 року.

На підставі вищевказаної довіреності ОСОБА_3 від імені ОСОБА_2 було укладено оспорюваний договір від 13 жовтня 2015 року.

Разом з тим, з 07 грудня 2006 року ОСОБА_2 перебуває у шлюбі з ОСОБА_5 , а тому колегяч суддів приходить до висновку, що квартира АДРЕСА_1 , придбана відповідачем-1 за первісним позовом 24 березня 2014 року, є спільною сумісною власністю подружжя.

У супереч приписам чинного законодавства дружина ОСОБА_2 не надавала нотаріально посвідченої згоди на продаж нерухомого майна, співвласником якого вона є, а тому колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо наявності підстав для визнання договору купівлі-продажу квартири недійсним.

Посилання позивача за первісним позовом на п. 4.4 оспорюваного договору, у якому встановлено, що продавець у зареєстрованому шлюбі та у фактичних шлюбних відносинах не перебуває та на час придбання квартири не перебував, є не обґрунтованим, оскільки в матеріалах справи відсутня згода ОСОБА_5 на укладення договору купівлі-продажу спірної квартири, викладена в письмовій формі, а не перебування продавця у зареєстрованому шлюбі було фактично встановлено зі слів його представника та не відповідало дійсності на час укладення договору.

Однак п. 2.1 вищевказаного договору чітко встановлено, що ціна продажу квартири складає 859 837 грн., які продавець отримав від покупця до моменту підписання цього договору. Пунктом 2.2 даного договору встановлено, що сторони підтверджують факт повного розрахунку за продану квартиру поставленням своїх підписів на цьому договорі.

Разом з тим, висновки суду першої інстанції, що вищевказані пункти нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу квартири, не є належним підтвердженням отримання коштів за даним договором, не відповідають ні приписам чинного законодавства, ні дійсним обставинам справи.

Враховуючи, що ОСОБА_3 був належним чином уповноважений на укладення оспорюваного договору, умовами якого встановлено отримання грошових коштів від покупця у розмірі 859 837 грн. до моменту підписання договору та підтверджено факт повного розрахунку між сторонами, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для повернення сторін до стану, що існував до укладення правочину, визнаного недійсним, та застосування наслідків недійсності правочину.

Тобто, стягнення з ОСОБА_2 суми у розмірі 859 837 грн. є поновленням прав ОСОБА_1 , яким на виконання умов договору, визнаного недійсним, були сплачені кошти.

Таким чином, доводи апеляційної скарги частково спростовують висновки суду першої інстанції, оскаржуване судове рішення не можна назвати в повній мірі законним та обґрунтованим в розумінні ст.263 ЦПК України, у зв`язку з чим колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для частково задоволення апеляційної скарги, скасування оскаржуваного судового рішення в частині відмови у вимозі про застосування наслідків недійсності правочину з ухваленням нового про задоволення позовних вимог в цій частині.

Відповідно до п.2 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, Київський апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Деснянського районного суду міста Києва від 16 квітня 2019 рокув частині відмови у вимозі про застосування наслідків недійсності правочину - скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення.

Застосувати наслідки недійсності правочину - договору купівлі-продажу від 13 жовтня 2015 року квартири АДРЕСА_1 , укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_3 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 859 837 (вісімсот п`ятдесят дев`ять тисяч вісімсот тридцять сім) грн.

В решті рішення - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повне судове рішення складено 18 жовтня 2019 року.

Суддя-доповідач: І.М. Вербова

Судді: В. В. Саліхов

В. В. Соколова