Дата документу 15.10.2019 Справа № 333/5465/16
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №333/5465/16 Головуючий у 1 інстанції: Варнавська Л.О.
Провадження № 22-ц/807/2154/19 Суддя-доповідач: Дашковська А.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«15 » жовтня 2019 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Дашковської А.В.,

суддів: Кримської О.М.,

Кочеткової І.В.,

секретар: Волчанова І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу з апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 17 березня 2017 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості

ВСТАНОВИВ:

В жовтні 2016 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

В обґрунтування позовних вимог зазначило, що 02 липня 2015 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 було укладено договір № F72ZPLON0M8UO про надання кредиту у вигляді не відновлювальної кредитної лінії. Відповідно до п. А2 укладеного договору банк надав ОСОБА_1 кредитний ліміт в розмірі 101 834,00 грн. з відсотковою ставкою відповідно до п. А6 договору та строком виконання зобов`язань згідно п. А3 договору.

Зобов`язання за вказаним договором забезпечено договорами поруки № F72ZPLON0M8UO/DP, укладеним з поручителем ОСОБА_2 в забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_1

В порушення своїх зобов`язань ОСОБА_1 не сплачував щомісячно кошти та станом на 16 вересня 2016 року має заборгованість 226 267,87 грн., яка складається з 96 034,00 грн. заборгованості за кредитом, 4 375,33 грн. заборгованості по процентам за користування кредитом; 125 858,54 грн. пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором.

На підставі зазначеного просило стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за кредитним договором від 02 липня 2015 року в розмірі 100 409,33 грн. та судовий збір.

Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 17 березня 2017 року позов залишено без задоволення.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ПАТ КБ «ПриватБанк» подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на укладення кредитного договору між сторонами, який не оспорено, обов`язок відповіла доведення факту неотримання кредитного ліміту чи не підписання договору, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 22 листопада 2017 року рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 10 квітня 2019 року касаційну скаргу АТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково. Ухвалу Апеляційного суду Запорізької області від 22 листопада 2017 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

ОСОБА_1 подала заперечення на апеляційну скаргу, в якому зазначила, що банком не доведено факт видачі готівки через касу, ненадання банком оригіналів документів.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на таке.

За приписами п.2 ч. 1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні (ч.ч.1,2,5 ст. 263 ЦПК України).

Рішення суду першої інстанції вказаним вимогам не відповідає.

Як убачається з матеріалів справи, 02 липня 2015 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 було укладено договір № F72ZPLON0M8UO про надання кредиту у вигляді не відновлювальної кредитної лінії (т.1, а.с.7-11).

Відповідно до п. А.2 договору, укладеного між сторонами, названого як кредитний договір, ліміт цього кредитного договору 101 834 грн., у тому числі: у розмірі 96 000,00 грн. на реструктуризацію заборгованості за Договором про надання банківських послуг № , укладеним між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ФОП ОСОБА_1 , у розмірі 34,00 грн. для плати за реєстрацію предметів застави, у розмірі 5 800,00 грн. на сплату судових витрат.

Згідно з п.А.3 договору термін повернення кредиту відповідно графіку (Додаток 1 до цього Договору) - 22.12.2016 року (а.с.11).

Відповідно до п.7.1 договору цей договір вважається укладеним з моменту підписання його сторонами та діє в обсязі перерахованих коштів до повного виконання обов`язків за цим Договором.

На забезпечення виконання кредитного договору № F72ZPLON0M8UO, укладеного 02 липня 2015 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 , в той же день між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_2 було укладено договір поруки №F72ZPLON0M8UO/DP, за умовами якого останній прийняв на себе зобов`язання відповідати за повне та своєчасне виконання боржницею її зобов`язань перед кредитором за кредитним договором, в повному обсязі таких зобов`язань (а.с.13 зворот.).

Пунктом 6.1 кредитного договору передбачено, що у випадку порушення позичальником будь-якого із зобов`язань по сплаті процентів за користування кредитом, передбачених п.п.2.2, 2,4.1, 4.2, 4.3 договору у термін повернення кредиту, передбаченого Графіком, а також пунктів 1.2, 2.2.3, 2.2.16, 2.3.2 цього договору позичальник сплачує Банку за кожен випадок порушення пеню в розмірі подвійної ставки НБУ, яка діяла на період, за який сплачується пеня (у% річних) від суми від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу. Сплата пені здійснюється в гривні.

У зв`язку з невиконанням позичальницею умов кредитного договору, у ОСОБА_1 утворилась заборгованість, яка за розрахунком банку станом на 16 вересня 2016 року становить 226 267,87 грн. та складається з 96 034,00 грн. заборгованості за кредитом, 4 375,33 грн. заборгованості по процентам за користування кредитом; 125 858,54 грн. пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором (т.1, а.с.12).

Зазначений розрахунок відповідачем не спростований та не оспорений.

01 липня 2015 року господарським судом Запорізької області ухвалено рішення у справі за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором від 29 жовтня 2013 року (т.1, а.с.115-118).

Відповідно до вказаного рішення позов банку було задоволено в повному обсязі, стягнуто з фізичної особи-підприємця фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 Юлії Іванівни на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» стягнуто 80 000,00 грн. заборгованості за кредитом, 39 546,45 грн. заборгованості по процентам за користування кредитом, 15 127,73 грн. пені і 1 827 грн. в рахунок сплати судового збору. Вказане рішення господарського суду набрало законної сили. 17 липня 2015 року виданий наказ про примусове стягнення зазначених сум, який дійсний для пред`явлення до 18 липня 2016 року (т.1, а.с.120).

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк», суд дійшов висновку про недоведеність позовних вимог до ОСОБА_1 , оскільки вже є судове рішення, за яким з боржника стягнуті вказані кошти, які саме він і отримав. Укладення між сторонами договору від 02 липня 2015 року фактично про реструктуризацію заборгованості, яка стягнута судовим рішенням, не надає банку права на стягнення тієї ж заборгованості за іншим судовим рішенням. При цьому банк не посилався на неможливість чи труднощі при виконанні вказаного судового рішення.

Відповідно до статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків (стаття 11 ЦК України).

Статтею 1054 ЦК України установлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 цього Кодексу).

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Обсяг зобов`язань поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким установлено обсяг зобов`язань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель (частини перша, друга статті 553 ЦК України).

Разом з тим стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили.

У разі не спростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.

За приписами частин третьої, четвертої статті 12 цього Кодексу кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, установлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно із частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України с удове рішення повинне ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права та з дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог суд вказував, що договір № F72ZPLON0M8U0 від 02 липня 2015 року є договором реструктуризації за іншим договором, укладеним між банком та ФОП Микало Ю. І. 29 жовтня 2013 року. Фактично кошти за цим договором ОСОБА_1 не отримувала.

Суд не звернув уваги на те, що договір № F72ZPLON0M8U0 від 02 липня 2015 року позичальником не оспорювався, недійсним не визнавався.

Виписка з особового рахунку № НОМЕР_1 ОСОБА_1 за період з 02.07.2015 року та копія меморіального ордеру (а.с.93) містять відомості щодо перерахування коштів в сумі 96 000 грн. на реструктуризацію по договору № 1495.

Зазначена виписка з особового рахунку, копії меморіальних ордерів свідчать, що ОСОБА_1 частково погашала заборгованість за пенею: 28.02.2016 року - 105 грн., 11.03.2016 року 9 682,77 грн., 06.04.2016 року 100 грн., 20.05.2016 року 110 грн., 31.08.2016 року - 16 866,98 грн., тобто своїми діями визнавала заборгованість по кредиту (а.с.12,193-196).

Доводи відповідачів, що зазначені кошти сплачувались на виконання рішення господарського суду Запорізької області від 01 липня 2015 року про стягнення з фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованості за кредитним договором від 29 жовтня 2013 року не підтверджено належними доказами. Вказані квитанції не містять призначення платежу виконання рішення господарського суду Запорізької області від 01 липня 2015 року.

До того ж, зі змісту листа Дніпровського відділу державної виконавчої служби м.Запоріжжя від 16.08.2019 року №38125/5 вбачається, що виконавчий лист №908/3258/15, виданий 17 .07.2015 року Господарським судом Запорізької області на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» про стягнення з фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 Іванівни 80 000,00 грн. заборгованості за кредитом, 39 546,45 грн. заборгованості по процентам за користування кредитом, 15 127,73 грн. пені і 1 827 грн. в рахунок сплати судового збору на виконанні Дніпровського відділу державної виконавчої служби м.Запоріжжя не перебуває та не перебував, а також перевіркою автоматизованою системою виконавчого провадження встановлено, що вищезазначений виконавчий документ не перебував та не перебуває у жодному відділі державної виконавчої служби України (а.с.230).

З огляду на викладене, є припущенням твердження представника відповідача про те, що ПАТ КБ «ПриватБанк» може двічі стягнути кошти з ОСОБА_1 , як за наказом господарського суду так і за договором реструктуризації № F72ZPLON0M8U0 від 02 липня 2015 року.

Отже по своїй суті зазначений договір реструктуризує заборгованість за іншим кредитним договором, укладеним раніше між банком та ФОП ОСОБА_3 Юлія Іванівна ще 29 жовтня 2013 року.

За вказаних обставин, помилковим є висновок суду про недоведеність позову ПАТ КБ «ПриватБанк» та відсутність підстав для солідарного стягнення ОСОБА_1 , ОСОБА_2 заборгованості за кредитним договором, яка складається з: 96 034,00 грн. заборгованість за кредитом, 4 375,33 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом.

З огляду на викладене, рішення суду підлягає скасуванню згідно з вимогами ст.376 ЦПК України з прийняттям нової постанови про задоволення позову Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" та стягненням солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь позивача заборгованість за кредитним договором від 02 липня 2015 року № F72ZPLON0M8UO, яка станом на 16 вересня 2016 року складається з: 96 034,00 грн. заборгованості за кредитом, 4 375,33 грн. заборгованості по процентам за користування кредитом.

Згідно з ч.ч.1,13 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України ПАТ КБ "ПриватБанк" має право на компенсацію відповідачами суми судового збору, сплаченого за подання позову, в розмірі 1506,14 грн., сплаченого за подання апеляційної скарги, в розмірі 1656,75 грн., сплаченого за подання касаційної скарги, в розмірі 1807,36 грн., всього 4970,25 грн., по 2485,13 грн. з кожного.

Керуючись ст. ст. 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити.

Рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 17 березня 2017 року у цій справі скасувати та прийняти нову постанову наступного змісту.

Позов Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 солідарно на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором від 02 липня 2015 року №F72ZPLON0M8UO станом на 16 вересня 2016 року в розмірі 100 409 гривень 33 коп., яка складається з: 96 034,00 грн. заборгованість за кредитом, 4 375,33 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом.

Стягнути з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» судовий збір в розмірі 2485 гривень 13 коп. з кожного.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 18 жовтня 2019 року.

Головуючий

Судді: