КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 367/354/13-ц Головуючий у 1 інстанції: Саранюк Л.П.
провадження № 22-ц/824/7388/2019 Суддя-доповідач: Олійник В.І.
ПОСТАНОВА

Іменем України

12 червня 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів:

Судді-доповідача: Олійника В.І.,

суддів: Ігнатченко Н.В., Приходька К.П.,

при секретарі Бондаренко І.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Укргазбанк» на ухвалу Ірпінського міського суду Київської області від 04 лютого 2019 року у складі судді Саранюк Л.П. у справі за позовом Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Укргазбанк» до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості, -

в с т а н о в и в :

У січні 2013 року ОСОБА_1 звернувся до Ірпінського міського суду Київської області із заявою про відстрочку виконання рішення суду від 12.02.2013 року по справі за позовом ПАТ АБ «Укргазбанк» до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості з тих підстав, що рішенням суду з нього стягнуто на користь ПАТ АБ «Укргазбанк» заборгованість за кредитним договором від 20.08.08 № 318-Ф/08 в розмірі 12 190,63 доларів США, пеню в розмірі 3 278 грн. 49 коп., штраф за договором застави від 20.08.2008 року у розмірі 6 311 грн. 25 коп. та судові витрати по справі в розмірі 1 070 грн. 30 коп.

Зазначав, що 24 березня 2014 року Ірпінським міським судом Київської області було видано виконавчий лист на підставі вищезазначеного рішення суду та повторно було пред`явлено до виконання у жовтні 2018 року.

05 жовтня 2018 року приватний виконавець Трофименко М.М. прийняв постанову про відкриття виконавчого провадження не зважаючи на те, що строк повторного пред`явлення виконавчого документа закінчився 14 грудня 2016 року.

Не погодившись з постановою про відкриття виконавчого провадження заявником оскаржено її до суду (справа № 367/7360/18).

Заявник вказував, що розгляд вказаної скарги триває.

У зв`язку з вищевикладеним просив суд відстрочити виконання заочного рішення Ірпінського міського суду Київської області від 12 лютого 2013 року по справі № 367/354/13-ц до вирішення справи №367/7360/18.

Ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 04 лютого 2019 року заяву задоволено.

Відстрочено виконання заочного рішення Ірпінського міського суду Київської області від 12 лютого 2013 року по справі №367/354/13-ц до вирішення справи №367/7360/18, але у строк, що не перевищує одного року з дня винесення даної ухвали.

В апеляційній скарзі ПАТ АБ «Укргазбанк» з підстав порушення судом норм процесуального права ставиться питання про скасування ухвали та постановлення нової про відмову в задоволенні заяви про відстрочку виконання рішення.

Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Задовольняючи заяву, суд першої інстанції виходив з того, що в провадженні Ірпінського міського суду перебуває скарга ОСОБА_1 на дії та рішення приватного виконавця з примусового виконання рішення суду по даній справі, яка по суті не розглянута та перебуває на розгляді.

Такі висновки суду не відповідають обставинам справи.

Відповідно доч.ч.1-3 ст.435 ЦПК України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. Заява про встановлення або зміну способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення розглядається у десятиденний строк з дня її надходження у судовому засіданні з повідомленням учасників справи. Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Судом було встановлено, що заочним рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 12.02.2013 року в справі за позовом ПАТ акціонерний банк «Укргазбанк» до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості задоволено позов і стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ АБ «Укргазбанк» заборгованість за кредитним договором від 20.08.2008 року №318-Ф/08 в розмірі 12 190,63 доларів США, пеню в розмірі 3 278 грн. 49 коп., штраф за договором застави від 20.08.2008 року в розмірі 6 311 грн. 25 коп. та судові витрати по справі в розмірі 1 070 грн. 30 коп.

24 березня 2014 року Ірпінським міським судом було видано виконавчий лист на підставі вищезазначеного рішення суду, який було повторно пред`явлено до виконання у жовтні 2018 року.

Також встановлено, що 05 жовтня 2018 року приватний виконавець Трофименко М.М. прийняв постанову про відкриття виконавчого провадження не зважаючи на те, що строк повторного пред`явлення виконавчого документа закінчився 14 грудня 2016 року.

Крім того, судом було встановлено, що в провадженні Ірпінського міського суду перебуває скарга №367/7360/18 ОСОБА_1 на дії та рішення приватного виконавця з примусового виконання рішення суду по даній справі.

Скарга не розглянута та перебуває на розгляді.

Відповідно до ч.7 ст.435 ЦПК України про відстрочення або розстрочення виконання судового рішення, встановлення чи зміну способу та порядку його виконання або відмову у вчиненні відповідних процесуальних дій постановляється ухвала, яка може бути оскаржена. У необхідних випадках ухвала надсилається установі банку за місцезнаходженням боржника або державному виконавцю, приватному виконавцю.

Саме на підставі вищевикладеного суд прийшов до помилкового висновку про те, що подана заява про відстрочення виконання заочного рішення підлягала до задоволення.

Колегія суддів з наведеними вище висновками суду не може погодитися.

Так, в оскаржуваній ухвалі суд першої інстанції задовольняючи заяву боржника про відстрочення виконання рішення по справі №367/354/13-ц виходив лише з того, що в провадженні Ірпінського міського суду Київської області знаходиться справа №367/7360/18 за скаргою відповідача на дії та рішення приватного виконавця виконавчого округу Київської області Трофименка М.М. з примусового виконання рішення по даній справі.

Відповідно до ст.36 Закону України "Про виконавче провадження" за наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, державний виконавець за власною ініціативою або за заявою сторін, а також самі сторони мають право звернутися до суду, який видав виконавчий документ, із заявою про відстрочку або розстрочку виконання, а також про встановлення чи зміну способу і порядку виконання.

За ч.ч.1, 3 ст.435 ЦПК України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Аналогічні норми містяться в ч.3 ст.33 Закону України "Про виконавче провадження", згідно яких, за наявності обставин, що ускладнюють виконання судового рішення або роблять його неможливим, сторони, а також виконавець за заявою сторін або державний виконавець з власної ініціативи у випадку, передбаченому Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», мають право звернутися до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції, із заявою про встановлення або зміну способу і порядку виконання рішення.

Отже, що розстрочка або відстрочка виконання судового рішення допускається у виняткових випадках.

Згідно з ч.5 статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.

Пунктом 9 ч.3 статті 129 Конституції України до основних засад судочинства зіднесено обов`язковість рішень суду.

За ст.18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

З огляду на викладене, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про ахист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Крім того. відповідно до роз`яснень п.10 Постанови Пленуму ВСУ «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження» при вирішенні заяв державного виконавця чи сторони про відстрочку або розстрочку виконання рішення суду необхідно мати на зазі, що їх задоволення можливе лише у виняткових випадках, які суд визначає, виходячи з особливого характеру обставин, що ускладнюють або виключають виконання рішення (хвороба боржника або членів його сім`ї, відсутність у нього майна, яке за рішенням суду має бути передане стягувачу, стихійне лихо, інші надзвичайні події, тощо).

Конституційний Суд України вказує, що виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, визначений у законі комплекс дій, спрямованих на захист і поновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (п.2 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду країни від 13.12.2012 року №18-рп/2012 року).

У рішенні Конституційного Суду України від 25.04.2012 року №11-рп/2012 року (п.3 мотивувальної частини) значиться, що невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом.

При цьому, виконання судового рішення має розглядатися як невід`ємна частина «судового процесу» для цілей статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (справа «Горнсбі проти Греції»).

Термін, протягом якого судове рішення залишається невиконаним, може ставити під сумнів розумність строків судового захисту. При вирішенні питання про затримку виконання судового рішення, слід враховувати інтереси обох сторін, як стягувача так і боржника, та дотримуватися їх балансу.

На підставі викладеного не вбачається обставин, які б свідчили про істотне ускладнення виконання рішення суду, або про неможливість його виконання, оскільки в даному випадку жодних ускладнень з виконання рішення суду не було іматеріли справи не містять повідомлення державного виконавця про неможливість виконання вказаного рішення суду через наявність в суді іншої цивільної справи.

Також наявність іншої цивільної справи, що перебуває на розгляді в суді не є винятковою обставиною для того, щоб відстрочити виконання ухваленого раніше судом рішення.

Крім того, матеріали справи №367/354/13-ц не містять належних та допустимих доказів наявності підстав для відстрочення виконання рішення суду у розумінні ст.435 ЦПК України і задоволення заяви ОСОБА_1 про розстрочку виконання рішення суду не відповідатиме принципам, закріпленим у ст.3ЦК України, та вимогам ст.435 ЦПК України щодо винятковості підстав для розстрочки виконання рішення суду.

При винесенні рішення суд повинен бути справедливим та неупередженим, оскільки це є головними засадами цивільного судочинста, та керуватися доказами, які були подані сторонами судового процесу і знаходилися в матеріалах справи.

Проте, в ухвалі від 04.02.2019 року Ірпінський міський суд Київської області в порушення вимог ст.263 ЦПК України на зазначені вимоги закону уваги не звернув, у достатньому обсязі не визначився з характером спірних правовідносин та правовими нормами, які підлягали застосуванню, та не взяв до уваги норми наведених вище сстатей Цивільного Кодексу України. Відповідно до статті 354 ЦПК України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення.

Відповідно до ст.ст.77-81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Згідно зі ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Зокрема, законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права з дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:

1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

З огляду на вищенаведене, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку щодо необхідності скасування ухвали Ірпінського міського суду Київської області від 04 лютого 2019 року і прийняття постанови, якою в задоволенні заяви про відстрочення виконання заочного рішення Ірпінського міського суду Київської області від 12 лютого 2013 року у справі №367/354/13-ц до вирішення справи №367/7360/18 - відмовити.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.367, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Укргазбанк» задовольнити.

Ухвалу Ірпінського міського суду Київської області від 04 лютого 2019 року скасувати і прийняти постанову, якою в задоволенні заяви про відстрочення виконання заочного рішення Ірпінського міського суду Київської області від 12 лютого 2013 року у справі № 367/354/13-ц до вирішення справи №367/7360/18 - відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню не підлягає.

Повний текст постанови складено 14 червня 2019 року.

Суддя-доповідач:

Судді: