Справа № 314/614/19
Провадження № 2/314/553/2019
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.06.2019 року м. Вільнянськ

Справа № 314/614/19;

провадження № 2/314/553/2019;

Вільнянський районний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді Кіяшко В.О.,

секретар судового засідання Якубовська Т.М.,

учасники справи:

-позивач ОСОБА_1 ;

-відповідач ОСОБА_2 ;

-третя особа служба у справах дітей Вільнянської районної державної адміністрації;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 ,третя особа: служба у справах дітей Вільнянської районної державної адміністрації про визначення місця проживання дітей,

за участю позивача ОСОБА_4 ,

представника позивача ОСОБА_5 ,

стислий виклад позицій сторін.

Позивач 07.02.2019 року звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про визначення місця проживання дітей. Позовні вимоги позивач мотивувала тим, що сторони раніше перебували у зареєстрованому шлюбі. Від вказаного шлюбу у них народилися діти ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Рішенням Вільнянського районного суду Запорізької області від 05.12.2012 року шлюб між ними розірвано. Після розірвання шлюбу діти залишилися проживати з позивачкою, але 26.09.2018 року відповідач ОСОБА_8 без належного повідомлення позивача забрав синів зі школи та не повертав останній. Внаслідок чого позивач відразу звернулася з питанням повернення їй синів до правоохоронних органів. Однак їй було роз`яснено, що батько дітей має такі ж права відносно дітей, як і мати, та рекомендовано звернутися до відповідних органів з питань опіки та піклування та до суду. Діти потребують постійного догляду, оскільки старший син, ОСОБА_9 , має захворювання очей, а менший, ОСОБА_10 , - бронхіальну астму. У зв`язку із чим, позивач звернулася до служби у справах дітей Вільнянської РДА Запорізької області аби вони перевірили місце знаходження її дітей та вчинили дії щодо їх повернення. Через місяць ОСОБА_11 було повернуто позивачу, проте, ОСОБА_12 продовжує проживати разом зі своєю бабусею, матір`ю відповідача, ОСОБА_13 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 . Натомість відповідач, за час проживання ОСОБА_14 за адресою бабусі, знаходився за межами України, а тому фізично не міг приймати участі у вихованні сина. За таких обставин, позивач вважає, що подальше проживання дитини в родині відповідача, через відсутність батьківського контролю та наявності повної свободи дій несе загрозу життю та здоров`ю дитини. У зв`язку з чим, позивач звернувся до суду з вказаним позовом.

Позивач та її представник у судовому засіданні позов підтримали, просили суд його задовольнити в повному обсязі на тих підставах, що в ньому зазначені. При цьому, позивач просила суд віднести сплачений нею при подачі позову до суду судовий збір на рахунок держави.

Відповідач у судове засідання не з`явився, надав до суду відзив на позовну заяву, відповідно до якого просить суд розглянути справу без його участі та проти задоволення позовних вимог не заперечує.

Представник служби у справах дітей Вільнянської районної державної адміністрації у судове засідання не з`явилася, начальник служби надала до суду клопотання про розгляд справи без участі представника, просила суд розглядати справу з урахуванням інтересів дітей та висновку Вільнянської РДА № 01-39/0298 від 12.03.2019 року про визначення місця проживання малолітніх ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Заяви, клопотання інші процесуальні дії у справі.

Ухвалою суду від 26.02.2019 року відкрито провадження по справі за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання в приміщенні Вільнянського районного суду Запорізької області (а.с. 42-44).

13.03.2019 року до суду надійшло клопотання про розгляд справи без участі представника служби у справах дітей та висновок Вільнянської РДА (а.с. 48-53).

15.03.2019 року у судовому засіданні за клопотанням представника позивача до матеріалів справи долучені копії документів (рішення суду від 23.01.2019 року про стягнення з відповідача заборгованості пені за прострочення сплати аліментів, заява про видачу виконавчого листа по вказаній справі та довідка Вільнянської ЦРКЛ) (а.с. 61-67).

09.04.2019 року від відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву (а.с. 73-75).

Ухвалою суду від 09.04.2019 року підготовче судове засідання закрито, справу призначено до судового розгляду (а.с. 79-80).

10.04.2019 року від Державної прикордонної служби України надійшла відповідь на запит суду, який зроблено за клопотанням представника позивача стосовно перетинання відповідачем державного кордону України (а.с. 84).

Інших процесуальних дій у справі (забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову) не вчинялось, провадження не зупинялось.

Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

Вислухавши позивача та його представника, повно і всебічно з`ясувавши обставини, на які позивач посилалася як на підставу своїх вимог, дослідивши докази, надані сторонами, суд

встановив

сторони раніше перебували у зареєстрованому шлюбі. Від вказаного шлюбу у них народилися діти ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Рішенням Вільнянського районного суду Запорізької області від 05.12.2012 року шлюб між ними розірвано. Після розірвання шлюбу діти залишилися проживати з позивачкою, але 26.09.2018 року відповідач ОСОБА_8 без належного повідомлення позивача забрав синів зі школи та не повертав останній. Внаслідок чого позивач відразу звернулася з питанням повернення їй синів до правоохоронних органів. Однак їй було роз`яснено, що батько дітей має такі ж права відносно дітей, як і мати, та рекомендовано звернутися до відповідних органів з питань опіки та піклування та до суду. Діти потребують постійного догляду, оскільки старший син, ОСОБА_9 , має захворювання очей, а менший, ОСОБА_10 , - бронхіальну астму. У зв`язку із чим, позивач звернулася до служби у справах дітей Вільнянської РДА Запорізької області аби вони перевірили місце знаходження її дітей та вчинили дії щодо їх повернення. Через місяць ОСОБА_11 було повернуто позивачу, проте, ОСОБА_12 продовжує проживати разом зі своєю бабусею, матір`ю відповідача, ОСОБА_13 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 . Натомість відповідач, за час проживання ОСОБА_14 за адресою бабусі, знаходився за межами України, а тому фізично не міг приймати участі у вихованні сина.

Оцінка аргументів учасників справи та доводів щодо порушення прав, застосовані норми права.

Доводи позивача, викладені в позовній заяві, суд вважає обґрунтованими з наступних підстав.

У відповідності до вимог ст. 13 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) суд розглядає справу в межах заявлених позовних вимог, на підставі доказів, поданих учасниками і витребуваних судом, позивачі розпоряджаються своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Обраним позивачем предметом спору у даній справі і способом захисту права, передбаченим ст. 16 ЦК України, є зміна місця проживання дитини та стягнення аліментів.

Частиною 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч. 1 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 79 ЦПК України передбачено, що достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Згідно з п. 26 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення і підлягають встановленню при ухваленні рішення.

Рішення суду повинно бути мотивованим і обґрунтованим, і не може ґрунтуватися на припущеннях.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно закону.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ч. 8 ст. 7 СК України встановлено, що регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

У відповідності до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Згідно зі ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.

Відповідно до положень ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до ст. 157 Сімейного кодексу України питання виховання дитини вирішується батьками спільно.

За положеннями ст. 6 Сімейного кодексу України правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття. Малолітньою дитиною вважається дитина до досягнення нею чотирнадцяти років.

Відповідно до ст. 160, ст. 161 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватись органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

За правилами ч. 1 ст. 161 Сімейного кодексу України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися судом.

При вирішенні спору про місце проживання дитини, суд повинен виходити з принципу пріоритетності прав та інтересів дитини та приймати до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я, та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч.2 та ч. 3 ст. 161 СК України орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Якщо орган опіки та піклування або суд визнав, що жоден із батьків не може створити дитині належних умов для виховання та розвитку, на вимогу баби, діда або інших родичів, залучених до участі у справі, дитина може бути передана комусь із них. Якщо дитина не може бути передана жодній із цих осіб, суд на вимогу органу опіки та піклування може постановити рішення про відібрання дитини від особи, з якою вона проживає, і передання її для опікування органу опіки та піклування.

Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

Згідно ч.ч. 1, 2, 3 ст. 155 СК України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних умов для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Враховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч. ч. 7, 8 ст. 7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з як найкращого забезпечення інтересів дітей.

Так, в ході судового розгляду даної справи виявлено наступне.

Сторони з 11.05.2007 року перебували у зареєстрованому шлюбі (а.с. 8). Від вказаного шлюбу у них народилися діти ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 6-7). Рішенням Вільнянського районного суду Запорізької області від 05.12.2012 року шлюб між ними розірвано (а.с. 9), а рішенням суду від 12.04.2013 року з відповідача на користь позивача на утримання дітей стягнуто аліменти (а.с. 10), які відповідач не сплачує у зв`язку з чим виникла заборгованість по аліментам станом на 22.05.2018 року у розмірі 29694,08 грн, що підтверджується розрахунком заборгованості по аліментам (а.с. 11). Після того як відповідач ОСОБА_8 без належного повідомлення позивача ОСОБА_15 забрав синів зі школи та не повернув останній, між сторонами виник спір з приводу місця проживання їх спільних дітей.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено в судовому засіданні, на теперішній час малолітній ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 мешкає без реєстрації разом зі своєю матір`ю ОСОБА_16 та її чоловіком ОСОБА_17 (свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_1 від 02.03.2019 року, яке міститься в матеріалах справи) за адресою: АДРЕСА_2 . За вказаною адресою до 26.09.2018 року разом з матірю проживав без реєстрації малолітній ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 25).

Відповідно до акту обстеження умов проживання ОСОБА_4 було виявлено належні умови для проживання дітей за місцем проживання матері (а.с. 13)

Позивач має постійне місце роботи та дохід (а.с. 25-27).

Судом встановлено, що позивачем створені належні матеріально-побутові умови для проживання та розвитку малолітніх дітей, а також для забезпечення їх потреб, що підтверджується відповідним актом обстеження матеріально-побутових умов проживання позивача, який долучений до матеріалів справи.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач працює та має постійний дохід, в той час як відповідач по справі офіційно не працює, існує за рахунок періодичних заробітків за кордоном, має заборгованість по сплаті аліментів. При цьому, відповідач ОСОБА_2 надав до суду відзив на позовну заяву відповідно до якого позовні вимоги визнав, при розгляді справи просив взяти до уваги взяти його прагнення завжди діяти в інтересах дітей та ухвалити рішення, яке цілком задовольнити інтереси дітей. Під час вирішення справи судом не було виявлено будь-яких фактів зловживання спиртними напоями або наркотичними засобами як матері так і батька дітей, фактів аморальної (неналежної) поведінки сторін під час виховання дітей або фактів того, що своїми діями позивач ОСОБА_18 може зашкодити розвитку своїх дітей. При цьому, позивачкою було доведено, що вона дбайливо ставиться до своїх дітей, відноситься до них з любов`ю та турботою, бажаючи брати активну участь у її вихованні та всебічному розвитку, створила за місцем свого проживання усі необхідні умови для зростання та виховання дітей.

Відповідно до висновку Вільнянської РДА, який міститься в матеріалах справи, щодо можливості розв`язання спору між батьками ОСОБА_19 та ОСОБА_2 про місце проживання дітей ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 за № 01-39/0298, враховуючи обставини справи, з метою захисту недопущення роз`єднання малолітніх братів, Вільнянська районна державна адміністрація, як орган опіки та піклування, вважає доцільним визначити місце проживання малолітніх ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом з матір`ю ОСОБА_20 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Вирішуючи спір щодо місця проживання дітей суд перш за все виходить з інтересів самих дітей.

Слуханням справи не встановлено обставин, які б згідно положень ч. 2 та ч. 3 ст. 161 СК України унеможливлювали передачу дитини для проживання з позивачем.

Згідно положень ст. 3 Міжнародної Конвенції про права дітей 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Україною та набрала чинності 27 вересня 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Згідно з ч.2 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

За ст. 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року дитина не повинна розлучатися з батьками всупереч їхньому бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Під час будь-якого розгляду згідно з пунктом 1 цієї статті всім заінтересованим сторонам надається можливість брати участь у розгляді та викладати свою точку зору.

Згідно зі ст. 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року Держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

На підставі встановлених судом обставин, враховуючи принципи, за якими суд при визначенні місця проживання дітей повинен виходити з як найкращого забезпечення інтересів дитини, суд прийшов до переконання, що дітям ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , буде якнайкраще проживати разом зі своєю матір`ю ОСОБА_19 , оскільки при вирішенні наявного спору судом було встановлено такі обставини, які свідчать про створення матір`ю значно кращих умов, ніж батьком. Жодних доказів, які б свідчили про недбале або жорстоке ставлення матері до дитини, негативний вплив на її особистість, немає. За умови проживання дітей з матір`ю, батько дітей має достатньо можливостей, впливати на їх виховання і формування їх особистостей, на гармонічний розвиток їхніх здібностей і талантів. Територіальне розташування місць проживання сторін, не позбавляє батька можливості щоденного спілкування з дітьми Крім того, суд вважає, що в даному випадку повинна бути застосована Конвенція про права дитини та повинно бути враховано те, що діти тривалий час проживали з матір`ю, що знайшло своє підтвердження в ході розгляду справи.

Згідно ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_21 є законними, обґрунтованими та підлягають задоволенню. Підстав для відмови у задоволенні таких вимог суд не вбачає.

Судові витрати.

Судові витрати у справі складаються із судового збору в 704,80 грн., вони понесені та сплачені позивачем і в силуст. 141 ЦПК України підлягають зарахуванню на користь держави.

На підставі викладеного та керуючись, ч. 1 ст. 2, ч. 1 ст. 4, ст.ст. 12, 13, 16, 77, 81, 82, 211, 259, 263-265, 268 ЦПК України, ст.ст. 6, 7, 8, 16, 141, 150, 155, 157,160-161 СК України, ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», суд, -

вирішив:

1. Цивільний позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2 ,третя особа: служба у справах дітей Вільнянської районної державної адміністрації про визначення місця проживання дітей - задовольнити.

2. Визначити місце проживання дітей ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , визначивши їх місце проживання з матір`ю ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії рішення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення суду складено 14.06.2019 року.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , яка зареєстрована та мешкає за адресою: АДРЕСА_3 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , (РНОКПП НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_1 .

Третя особа: служба у справах дітей Вільнянської районної державної адміністрації, адреса: Запорізька область, місто Вільнянськ, вулиця Бочарова, будинок 12, .

Суддя Вікторія Олександрівна Кіяшко

14.06.2019