Справа № 591/4422/18
Провадження № 2/591/438/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 березня 2019 року Зарічний районний суд м. Суми в складі:

головуючого - судді Сидоренко А.П.

з участю секретаря судового засідання - Майбороди А.О.

позивача - ОСОБА_1

відповідача - ОСОБА_2

представника відповідача - ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Суми в загальному позовному провадженні цивільну справу № 591/4422/18 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про часткове звільнення від сплати заборгованості за аліментами, -

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з зазначеним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що заочним рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 03 листопада 2017 року по справі №591/3872/17 з нього було стягнуто аліменти на утримання двох неповнолітніх дітей: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, в розмірі 1/3 частини усіх видів заробітку (доходу) відповідача на двох дітей щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму громадян для дитини відповідного віку на кожну дитину, до досягнення дітьми повноліття, починаючи стягнення з 26 липня 2017 року; аліменти виплачувати матері - ОСОБА_2 А також з нього було стягнуто на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання дружини, з якою проживає дитина в розмірі ј частини від усіх видів заробітку (доходу) відповідача, щомісячно, до досягнення ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 трьох років, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_7, починаючи стягнення з 26 липня 2017 року. Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 11 квітня 2018 року вказане заочне рішення скасовано та призначено справу до розгляду.

Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 06 липня 2018 року з нього стягнуто аліменти на утримання двох неповнолітніх дітей: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, в розмірі 1/3 частини усіх видів заробітку (доходу) відповідача на двох дітей щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму громадян для дитини відповідного віку на кожну дитину, до досягнення дітьми повноліття, починаючи стягнення з 26 липня 2017 року; аліменти виплачувати матері - ОСОБА_2 А також з стягнуто на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання дружини, з якою проживає дитина в розмірі 1/8 частини від усіх видів заробітку (доходу) відповідача, щомісячно, до досягнення ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, трьох років, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_7, починаючи стягнення з 26 липня 2017 року.

З вказаним рішенням він погоджується, оскільки при його ухваленні враховані не тільки інтереси його дітей та дружини, але й законні інтереси його матері, яка також перебуває на його утриманні. Оскаржувати зазначене рішення він наміру не має.

Оскільки аліменти на дитину присуджуються від дня пред'явлення позову, у нього утворилася значна заборгованість по сплаті аліментів у розмірі понад 70 000, 00 грн.

Позивач вважає, що у його конкретному випадку наявні обставини, що мають істотне значення та можуть бути підставою для часткового звільнення його від сплати заборгованості по аліментам. Такими обставинами є:

1. Відсутність вини у виникненні заборгованості по аліментам. Звертаючись з позовом до нього про стягнення аліментів ще у липні 2017 року відповідач невірно вказала у позові зареєстровану адресу місця проживання. Він зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1. Натомість відповідачем при зверненні до суду з позовом про стягнення з нього аліментів зазначено іншу адресу його місця проживання - АДРЕСА_2. Наслідком такої помилки стало те, що справа про стягнення аліментів слухалася тривалий час, про розгляд справи він нічого не знав, усі конверти з судовими повістками поверталися з відміткою «за закінченням терміну зберігання». Про існування заочного рішення про стягнення аліментів він дізнався лише наприкінці лютого 2018 року, коли за місцем офіційного працевлаштування надійшли виконавчі листи, після чого одразу він подав заяву про перегляд заочного рішення.

2. Штучне створення заборгованості по аліментам. Позивач вважає, що відповідач умисно вказала невірно адресу місця його проживання, оскільки вважає, що вона її достеменно знала, оскільки вони прожили разом багато років, і в її розпорядженні була ксерокопія його паспорту. Крім того, зазначає, що за період з моменту подання позову та до моменту, коли він дізнався про рішення суду, він кожного місяця навідувався додому за місцем проживання дружини та їх дітей, проводив час з дітьми, спілкувався з нею, однак відповідач свідомо приховала від нього факт звернення до суду та ухвалення рішення, що підтверджує її намір штучно збільшити розмір заборгованості по аліментам. Крім того, зазначає, що суд повинен був перевірити за допомогою запиту до адресно-довідкового бюро дані про місце його проживання, як відповідача у справі, але не зробив цього чи з невідомих причин не виправив неточність, що також призвело до штучного створення заборгованості по сплаті аліментів.

3. Сумлінне виконання обов'язку по утриманню дітей та дружини. Зазначає, що перебуваючи в шлюбі з відповідачем він забезпечував дружину та дітей усім необхідним. Після його від'їзду за місцем служби та погіршенням стосунків він щомісяця передавав дружині через доньку від 3 до 5 тисяч гривень. В якості сумлінного виконання як батьком та чоловіком свого обов'язку по утриманню дітей та дружини надає суду копію списку меблів, речей та побутової техніки, яка придбана ним для потреб сім'ї та залишається у користуванні відповідача та дітей. Орієнтовна вартість цих речей становить 40 000,00 грн. Просить взяти до уваги те, що відповідачу та дітям він залишив квартиру у м. Суми, яка надана йому Міністерством оборони України як військовослужбовцю у якості службового житла. У той же час він винаймає іншу квартиру за місцем служби за власні кошти.

4. Добровільна сплата аліментів ще до ухвалення рішення суду. Починаючи з травня 2018 року він самостійно почав виплачувати аліменти у розмірі 1/3 від свого заробітку. Зараз продовжує сплачувати аліменти у добровільному порядку, щоб не допустити ще більшої заборгованості.

5. Фінансовий стан та здоров'я позивача. Зазначає, що він вимушений нести витрати на наймання житла для себе за місцем служби (на даний час у м. Києві), які є суттєво більшими, ніж у інших регіонах України. На його утриманні залишається його непрацездатна мати. Також просить суд врахувати його незадовільний стан здоров'я, а саме страждання на гіпертонічну хворобу другої стадії (визнаний обмежено дієздатним до військової служби).

6. Статус військовослужбовця. При ухваленні рішення просить врахувати його статус як військовослужбовця, оскільки певний проміжок часу він вимушений був проживати окремо від своєї сім'ї та дітей, обумовлений сумлінним виконанням ним конституційного обов'язку по захисту Вітчизни.

Посилаючись на зазначені обставини, просить частково звільнити його від сплати заборгованості по аліментам, стягнутим на підставі рішення Зарічного районного суду м. Суми від 06 липня 2018 року по справі № 591/3872/17 за період з 26 липня 2017 року по 09 травня 2018 року включно.

Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 06 серпня 2018 року позовна заява була залишена без руху, позивачу запропоновано в строк не більше десяти днів з дня вручення копії вказаної ухвали усунути недоліки.

Згідно розпорядження Зарічного районного суду м. Суми від 05 вересня 2018 року та протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями у зв'язку із звільненням судді Бурди Б.В. у відставку, вказана справа передана у провадження судді Сидоренко А.П.

Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 18 вересня 2018 року відкрите провадження у справі за вказаним позовом та вирішено розглядати справу за правилами загального позовного провадження з призначенням підготовчого засідання на 05 листопада 2018 року о13 год. 00 хв.

08 жовтня 2018 року від представника відповідача ОСОБА_2- адвоката Сапіч В.М. на адресу суду надійшов відзив на позов, в якому зазначає, що на час подання ним позовної заяви про стягнення аліментів ОСОБА_2 не знала точної адреси мешкання ОСОБА_1 у м. Харків. Однак знаючи, що він працює у «Держаній гімназії- інтернаті з посиленою військово-фізичною підготовкою «Кадетський корпус», у позовній заяві вона вимушена була зазначити адресу його місця роботи. Судові повістки про виклик відповідача по справі №591/3872/17 в суд кожний раз надходили за місцем його роботи, про що він не міг не знати. Навмисно не забираючи судові повістки, ОСОБА_1 таким чином ухилявся від участі у судових засіданнях та ігнорував вирішення питання в судовому порядку в цілому. Вважає, що своєю умисною бездіяльністю ОСОБА_1 сам спричинив заборгованість з виплати аліментів.

Крім того зазначає, що копія списку меблів, речей та побутової техніки, долучена до матеріалів справи не може бути належним доказом підтвердження факту утримання позивачем як ОСОБА_2 так і її дітей, так як ці речі побуту були придбані за її спільні з колишнім чоловіком кошти. Невідомо чим обґрунтовується вартісна оцінка речей перелічених позивачем у даному списку, а також не надано доказів, що саме він їх придбав власним коштом. Квартира, на яку посилається позивач у своїй позовній заяві, та яка є безпосереднім місцем мешкання ОСОБА_2 з дітьми на даний час - не є особистою власністю позивача, оскільки є службовою, тобто такою, що тимчасово надана йому державою у зв'язку з виконанням ним його військових обов'язків. Витрати, на які посилається позивач у своїй позовній заяві, зокрема на наймання житла для себе за місцем своєї служби (на даний час у м. Києві) хоча можливо і є більшими ніж в інших регіонах України, однак вважає, що це є особистими побутовими проблемами позивача, а тому не може бути враховано судом при вирішенні справи. Будуючи свою кар'єру у м. Києві, та постійно проживаючи там, досить незрозумілим є його посилання, щодо виконання обов'язку по утриманню його непрацездатної матері, яка проживає у Чернігівській області. Сам позивач ігнорує відомий йому факт того, що фактично залишивши на утриманні ОСОБА_2 двоє дітей, під її опікою перебувають онкохвора мати та батько (який-практично не підводиться, бо має проблеми з руховим апаратом).

Також зауважує на тому, що виконання позивачем обов'язку військової служби жодним чином не звільняє його від виконання обов'язку по утриманню власних дітей. Посилаючись на зазначені обставини, просить суд постановити рішення, яким відмовити ОСОБА_1 в задоволенні позову про часткове звільнення від сплати заборгованості за аліментами, у зв'язку безпідставністю.

05 листопада 2018 року в підготовчому судовому засіданні оголошено перерву до 26 грудня 2012 року у зв'язку з клопотанням представника позивача надати час для надання відповіді на відзив.

19 грудня 2018 року від позивача ОСОБА_1 надійшла відповідь на відзив, в якій зазначає, що він дійсно не був обізнаний про первісний розгляд справи щодо стягнення з нього аліментів, адже про подання такого позову відповідач його не поінформував, судові повістки направлялися судом за адресою, за якою він не проживав. Той факт, що позивач не отримував судових повісток про виклик до суду у справі про стягнення аліментів, встановлений ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 11 квітня 2018 року по справі №591/3872/17 про скасування заочного рішення

Крім того, доводи відповідача про те, що позивач нібито умисно не забирав судові повістки та своєю умисною бездіяльністю сам спричинив виникнення заборгованості, є абсурдними, оскільки будь-якої логіки у таких діях не вбачається. Позивач не заперечує, що меблі і речі домашнього побуту є їхньою спільною сумісною власністю з відповідачем, адже майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Водночас, наводячи доводи щодо належного виконання позивачем свого обов'язку по утриманню сім'ї та надаючи список речей і побутової техніки, позивач наголосив на тому, що вказані речі були фактично придбані ним самим, адже відповідач тривалий час не працює і перебуває у відпустці по догляду за малолітньою дитиною.

Щодо службового статусу квартири, у якій проживає відповідач разом з дітьми, то цей факт не оспорюється позивачем. Також зазначає, що з 14 серпня 2018 року, від дати набрання законної сили рішенням суду про розірвання шлюбу, позивач з відповідачем вже юридично припинили шлюбні відносини, а фактично ще раніше, і будь-яких підстав проживати у службовій квартирі, наданій Міністерством оборони України позивачу як військовослужбовцю, відповідач не має, оскільки остання не має статусу військовослужбовця і їй ця квартира у користування не надавалася. Фактично продовження проживання відповідача у вказаній службовій квартирі є доброю волею позивача, що також має бути враховано при вирішенні справи. Враховуючи це, посилання відповідача у відзиві на те, що наймання позивачем за власні кошти у м. Києві квартири є його «особистими побутовими проблемами», у той час як у наданій йому державою службовій квартирі продовжує проживати відповідач без будь-яких правових підстав, є, як мінімум, недоречним.

Незрозуміло, чому у відповідача викликає здивованість факт утримання позивачем, який проживає у м. Києві, своєї непрацездатної матері, яка проживає у Чернігівській області. Наразі засоби грошових переказів дозволяють це робити дистанційно. Підтвердженням цього є, зокрема, факт регулярної сплати позивачем аліментів на користь відповідача засобами поштового переказу.

Доводи відповідача щодо нібито ігнорування позивачем факту залишення на утриманні відповідача двох дітей є необґрунтованими, адже, як свідчать долучені до позовної заяви та цієї відповіді копії квитанцій, позивач регулярно та у повному обсязі сплачує аліменти і на дітей (1/3), і на дружину (1/8).

Щодо посилання відповідача на утримання нею своїх непрацездатних батьків, то це є її конституційним обов'язком, так само, як і обов'язок позивача утримувати своїх непрацездатних батьків. Щодо статусу позивача як військовослужбовця, то він дійсно не звільняє останнього від виконання покладених на нього обов'язків по утриманню дітей та колишньої дружини, і це у жодному разі не оспорюється позивачем. Проте позивач просить врахувати суд цю обставину, як характеристику особи позивача, у сукупності з іншими доказами у справі. Посилаючись на зазначене, просить суду позов задовольнити у повному обсязі.

Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 26 грудня 2018 року закрито підготовче судове засідання, призначено дану справу для розгляду по суті на 11 березня 2019 року.

В даному судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Додатково в суді пояснив, що приїжджав до дружини, залишав гроші, десь приблизно по 4 000 грн., хоча і не казав, що це аліменти. Зазначив, що заборгованість по аліментам виникла, бо він не знав про рішення суду про стягнення з нього аліментів.

Відповідач та її представник заперечували проти позову, оскільки вважають, що позивач не надав суду належних доказів поважності виникнення заборгованості по сплаті аліментів.

Вислухавши думку позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні заявленого позову, виходячи з наступного.

В судовому засіданні встановлено, що відповідно до заочного рішення Зарічного районного суду м. Суми від 03 листопада 2017 року з ОСОБА_1 стягнуто аліменти на утримання двох неповнолітніх дітей: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, в розмірі 1/3 частини усіх видів заробітку (доходу) відповідача на двох дітей щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму громадян для дитини відповідного віку на кожну дитину, до досягнення дітьми повноліття, починаючи стягнення з 26 липня 2017 року; аліменти виплачувати матері - ОСОБА_2 А також з ОСОБА_1 стягнуто на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання дружини, з якою проживає дитина в розмірі ј частини від усіх видів заробітку (доходу) відповідача, щомісячно, до досягнення ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, трьох років, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_7, починаючи стягнення з 26 липня 2017 року (а.с. 53-54).

Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 11 квітня 2018 року скасовано заочне рішення Зарічного районного суду м. Суми від 03 листопада 2017 року (а.с.55).

Відповідно до рішення Зарічного районного суду м. Суми від 06 липня 2018 року з ОСОБА_1 стягнуто аліменти на утримання двох неповнолітніх дітей: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, в розмірі 1/3 частини усіх видів заробітку (доходу) відповідача на двох дітей щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму громадян для дитини відповідного віку на кожну дитину, до досягнення дітьми повноліття, починаючи стягнення з 26 липня 2017 року; аліменти виплачувати матері - ОСОБА_2 А також з ОСОБА_1 стягнуто на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання дружини, з якою проживає дитина в розмірі 1/8 частини від усіх видів заробітку (доходу) відповідача, щомісячно, до досягнення ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, трьох років, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_7, починаючи стягнення з 26 липня 2017 року (а.с.57-58).

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За ч. 2 ст. 197 СК України, з підстав якої заявлено позов, за позовом платника аліментів суд може звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв'язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення.

Вказана правова норма не встановлює конкретного, вичерпного переліку обставин, які можуть бути підставою для звільнення (повного або часткового) від сплати заборгованості за аліментами. Питання про те, чи мають обставини, на які посилається платник аліментів, істотне значення, у кожному конкретному випадку вирішує суд. Повне або часткове звільнення платника аліментів від сплати заборгованості за аліментами можливе лише за його позовом. За наявності встановлених судом обставин, що мають істотне значення, платник аліментів може бути повністю або частково звільнений від сплати заборгованості за ними на підставі судового рішення.

Згідно з роз'ясненнями, викладеними у пункті 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», суд може зменшити розмір неустойки з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів, а за передбачених статтею 197 СК України умов - повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості.

Позивачем не доведено належними та допустимими доказами, що перелічені ним обставини є такими, що можуть бути підставою для звільнення від сплати заборгованості по аліментам.

Зокрема, позивачем не доведено факт умисного зазначення недостовірної інформації відповідачем при зверненні до суду з позовом про стягнення аліментів на утримання дітей, що призвело до штучного створення заборгованості по аліментам. Під час судового розгляду позивач повідомив суду, що між сторонами виникли напружені стосунки, та після від'їзду позивача, він з дружиною не спілкувався. Вказана обставина надає можливість припускати, що відповідач могла бути не обізнаною про місце проживання відповідача та при зверненні до суду з позовом про стягнення аліментів зазначила відому їй адресу.

Обов'язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття передбачений законом (ст. 180 СК України), та такий обов'язок не пов'язаний з набранням рішенням суду про стягнення аліментів законної сили.

Обставина добровільної сплати позивачем грошових коштів на утримання дітей за вказаний в позовній заяві період не може бути підставою для звільнення від сплати заборгованості по аліментам, оскільки позивач не позбавлений можливості, надавши відповідні докази державному виконавцю, який здійснює примусове виконання рішення суду про стягнення аліментів, порушувати питання про зменшення суми заборгованості в порядку виконання судового рішення. До того ж позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження зазначених сум та їх періодичності, а відповідачем вказані обставини щодо регулярності надання грошових сум заперечуються.

Не може бути обставиною, яка звільняє позивача від заборгованості по сплаті аліментів, посилання про залишення меблів, речей та побутової техніки відповідачу, оскільки не доведено факт належності вказаного майна на праві особистої власності позивача, а також наявності згоди відповідача про передачу зазначених речей в рахунок сплати аліментів. З цих же підстав суд відхиляє доводи щодо можливості відповідача та дітей сторін користуватися службовою квартирою.

Не заслуговують на увагу і доводи позову, як на підставу звільнення від заборгованості по аліментам, про незадовільний фінансовий стан позивача, його стан здоров'я, наявність статусу військовослужбовця, а також перебування на утриманні інших осіб, оскільки зазначені обставини відповідно до вимог ст. 182 СК України враховуються судом при визначенні розміру аліментів, тобто були враховані при постановленні Зарічним районним судом м. Суми рішення 06 липня 2018 року.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог про часткове звільнення від сплати заборгованості за аліментами.

Керуючись ст. ст. 2, 5, 10-13, 19, 76-82, 258, 259, 264, 265, 273, 280-284 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про часткове звільнення від сплати заборгованості за аліментами відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Сумського апеляційного суду шляхом подачі в тридцятиденний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. В разі проголошення вступної та резолютивної частини або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, в той же строк з дня складання повного судового рішення.

До початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається учасниками справи через Зарічний районний суд м. Суми.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, місце проживання: АДРЕСА_3, РНОКПП НОМЕР_1.

Відповідач: ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_6, місце проживання: АДРЕСА_4, РНОКПП НОМЕР_2.

Повне рішення суду виготовлене 18 березня 2019 року.

Суддя А.П.Сидоренко