Справа № 466/7318/18 Головуючий у 1 інстанції: Палюх Н.М.
Провадження № 22-ц/811/971/19 Доповідач в 2-й інстанції: Приколота Т. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 травня 2019 року м.Львів

Справа №466/7318/18

Провадження № 22ц/811/971/19

Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Приколоти Т.І.,

суддів : Мікуш Ю.Р., Савуляка Р.В.,

секретар Іванова О.О.

розглянув апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Залізничного районного суду м. Львова, ухвалене у м. Львові 6 лютого 2019 року (суддя Палюх Н.М.)

у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , про відшкодування шкоди,-

встановив:

10 вересня 2018 року ОСОБА_2 звернувся з позовом про стягнення з відповідача 23 200 грн. майнової шкоди та 50 000 грн. моральної шкоди. В обґрунтування позову посилається на те, що ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 8 травня 2018 року у справі №465/1844/15-к звільнено ОСОБА_1 від кримінальної відповідальності за вчинений ним злочин, передбачений ч.ч.1,2 ст. 190 КК України на підставі ст.49 КК України у зв`язку із спливом строків давності притягнення до кримінальної відповідальності. Стверджує, що судом встановлено, що відповідачем дійсно вчинено щодо нього (позивача) суспільно небезпечні кримінально карані дії. Зазначає, що 23 січня 2007 року ОСОБА_1 умисно, з корисливих мотивів, зловживаючи довірою, шляхом обману, заволодів його ( ОСОБА_2 ) коштами на загальну суму 7 200 грн. Вказує, що відповідач привласнив кошти та розпорядився ними на власний розсуд. Стверджує, що 10 червня 2008 року ОСОБА_1 повторно шляхом обману заволодів коштами його коштами в розмірі 16 000 грн. Зазначає, що внаслідок злочину, вчиненого відповідачем, йому завдано матеріальні збитки на суму 23 200 грн. Вважає, що діями відповідача йому завдано моральної шкоди, яка виразилась у погіршенні стану здоров`я та значних душевних стражданнях.

Рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 6 лютого 2019 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 23 200 грн. майнової та 7 000 грн. моральної шкоди, завданої внаслідок вчинення злочину, всього - 30200 грн.

В решті позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання судових витрат.

Рішення суду оскаржуєОСОБА_1 Зазначає, що оскаржуване рішення є незаконним, необґрунтованим, прийнятим з порушенням норм матеріального та процесуального права. Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.Вказує, що у 2007 2008 роках повернув позивачу кошти в сумі 23 200 грн., однак ОСОБА_2 не повернув йому розписки. Стверджує, що згідно ухвали Франківського районного суду м. Львова від 8 травня 2018 року його ( ОСОБА_1 ) звільнено від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, кримінальне провадження закрито. Зазначає, що не може нести моральної відповідальності за те, що тривалий час здійснювалось досудове розслідування та судовий розгляд.

Згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до частин 4,5 ст.268 ЦПК України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить відхилити.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

На підставі ст.ст. 76-81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; а також питання щодо розподілу судових витрат, допуску рішення до негайного виконання, скасування заходів забезпечення позову.

Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з такого.

Встановлено, що згідно розписки від 23 січня 2007 року ОСОБА_1 позичив у ОСОБА_2 . 7 200 грн., які зобов`язувався повернути до 28 лютого 2007 року.

Відповідно до розписки від 10 червня 2008 року відповідач позичив у позивача 16 000 грн., які зобов`язувався повернути до 25 червня 2008 року.

Згідно висновку № 1390 від 29 квітня 2014 року підписи, які містяться на згаданих розписках, виконані ОСОБА_1

Ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 8 травня 2018 року ОСОБА_1 звільнено від кримінальної відповідальності за ч.1, ч.2 ст.190 КК України у зв`язку із закінченням строків давності. Кримінальне провадження №0000293 від 4 грудня 2012 року відносно ОСОБА_1 за ч.1 ст.190 та ч.2 ст.190 КК України закрито. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави витрати за проведення почеркознавчих експертиз загалом у розмірі 6 651,70 грн.

Встановлено, що 23 січня 2007 року обвинувачений ОСОБА_1 умисно, з корисливих мотивів, зловживаючи довірою, яка виникла внаслідок підтримання стосунків протягом тривалого часу, шляхом обману заволодів коштами позивача на загальну суму 7200 грн. В подальшому обвинувачений привласнив зазначену суму грошей та розпорядився ними на власний розсуд. 10 червня 2008 року шахрайським способом відповідач заволодів коштами ОСОБА_2 в розмірі 16 000 грн.

У кримінальному провадженні потерпілим ОСОБА_2 29 січня 2015 заявлено цивільний позов з вимогою стягнути з ОСОБА_1 майнову шкоду в розмірі 6 357,836 доларів США, що в еквіваленті становить 100 895,33 грн.

24 липня 2017 року ОСОБА_2 заявив цивільний позов, яким просить стягнути з обвинуваченого майнову шкоду в розмірі 65 000 грн.

Згідно із ст. 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є судовий захист цивільного права та інтересу, справедливість, добросовісність та розумність.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів такого захисту є відшкодування моральної (немайнової) шкоди, що гарантується в першу чергу Конституцією України, а також Цивільним кодексом і відповідними законами України.

Право на судовий захист передбачається ст.55 Конституції України.

Відповідно до ч.7 ст.128 КПК України особа, яка не пред`явила цивільного позову в кримінальному провадженні, а також особа, цивільний позов якої залишено без розгляду, має право пред`явити його в порядку цивільного судочинства.

Частиною 6 ст. 82 ЦПК України визначено, що вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Таким чином, вирок у кримінальній справі має преюдиційне значення.

Згідно із ч.1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Цивільно-правова деліктна відповідальність - це забезпечений державним примусом обов`язок відповідальної особи відшкодувати потерпілому заподіяну шкоду.

Загальною підставою деліктної відповідальності є протиправне, винне діяння заподіювача шкоди (цивільне правопорушення), яке містить такі складові: протиправна поведінка особи, настання шкоди, причинний зв`язок між ними та вина заподіювача шкоди.

Протиправною у цивільному праві вважається поведінка, яка порушує імперативні норми права або санкціоновані законом умови договору, внаслідок чого порушуються права іншої особи.

Під шкодою розуміється майнова шкода, що виражається у зменшенні майна потерпілого в результаті порушення належного йому майнового права.

Причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи та завданою шкодою є обов`язковою умовою відповідальності, яка передбачає, що шкода стає об`єктивним наслідком поведінки заподіювача шкоди.

Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за вини заподіювача шкоди (умислу або необережності).

Відсутність будь-якої з цих умов є підставою для звільнення особи від відповідальності, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27 березня 1992 року №6, розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.

У спорах про відшкодування шкоди згідно з ч.2 ст.1166 ЦК України діє презумпція вини заподіювача шкоди. У зв`язку з цим, саме він повинен довести відсутність своєї вини у завданні шкоди.

Згідно із ч.ч. 1-3 статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При цьому враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно із ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Особа звільняється від відповідальності по відшкодуванню моральної шкоди, якщо доведе, що остання заподіяна не з її вини. Відповідальність заподіювача шкоди без вини може мати місце лише у випадках, спеціально передбачених законодавством.

Відповідачем не надано належних доказів на підтвердження повернення коштів позивачу.

Кримінальне провадження про обвинувачення ОСОБА_1 закрито з нереабілітуючих підстав, ОСОБА_1 звільнено лише від кримінальної відповідальності за вчинення злочину, передбаченого ч. 1, ч.2 ст. 190 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності.

Згідно із п. 3, 9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31 березня 1995 року під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру, внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства, моральна шкода може полягати у моральних переживаннях у зв`язку із знищенням чи пошкодженням майна, у порушенні нормальних життєвих зав`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі.

З урахуванням тривалості душевних страждань та переживань, яких зазнав позивач внаслідок вчинення відносно нього злочину, неповерення йому коштів, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що достатнім та справедливим є відшкодування моральної шкоди у розмірі 7 000 грн., а також 23 200 грн. майнової шкоди.

З висновками суду першої інстанції належить погодитися, оскільки ним правильно визначено характер спірних правовідносин та встановлено дійсні обставини справи. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду.

Підстави для скасування рішення суду відсутні.

Керуючись ст. 367, п.1 ч.1 ст.374, ст.ст. 375, 381-384, 388-391 ЦПК України, суд,

п о с т а н о в и в:

Рішення Залізничного районного суду м. Львова від 6 лютого 2019 року залишити без змін, апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено і підписано 30 травня 2019 року.

Головуючий

Судді