АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/674/19Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 305010100 Опалинська О. П.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 червня 2019 року

м.Черкаси

Апеляційний суд Черкаської області у складі колегії суддів:

Гончар Н.І., Сіренка Ю.В., Фетісової Т.Л.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

особа, яка звернулася з апеляційною скаргою - представник ОСОБА_1 - ОСОБА_3 ,

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 на рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 12 лютого 2019 року у складі судді Опалинської О.П.,

в с т а н о в и в :

У липні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної та моральної шкоди.

В обґрунтування позовних вимог посилалася на те, що 10 квітня 2016 року ОСОБА_2 на території подвір`я ОСОБА_1 самовільно прокопала траншею з метою провести водопровід до свого подвір`я. ОСОБА_1 виявивши в себе на подвір`ї, за адресою АДРЕСА_1 будівельні роботи, попросила припинити здійснення таких робіт, оскільки це пошкодить коріння дерев на території її домоволодіння. Також попросила засипати викопану яму та привести двір у попередній стан. Після цього, на грунті особистих неприязних відносин ОСОБА_2 вихопила дерев`яну палицю із рук ОСОБА_1 та навмисно нанесла їй тілесні ушкодження у вигляді крововиливів, вигукувала на її адресу образливі слова, принижувала її гідність, чим образила та спричинила їй моральні страждання.

Внаслідок таких дій зі сторони відповідача, того ж дня, ОСОБА_1 була госпіталізована в неврологічне відділення Кам`янської ЦРЛ Черкаської області з діагнозом ішемічний мозковий інсульт. Лікування в медичному закладі тривало 10 днів, а саме з 10 по 20 квітня 2016 року. В подальшому відбувалася реабілітація хворої у зв`язку з порушенням мовної функції та координації руху.

Вказала також, що через свій фізичний стан потребувала сторонньої допомоги та не могла самостійно доглядати за собою, в зв`язку з чим її донька змушена була приїздити з м. Києва, доглядати за нею, витрачати пальне, кошти.

Спричинені ОСОБА_1 тілесні ушкодження потягли за собою необхідність відновлення стану здоров`я у зв`язку з чим було витрачено кошти на придбання ліків в сумі 7 444 гривні 53 копійки та витрати на проїзд доньки в сумі 2 447 гривень 56 копійок.

Крім матеріальної шкоди позивачу була завдана і моральна шкода, спричинена моральними стражданнями, які негативно позначилися на житті ОСОБА_1 , а саме, переживання, насторога, страх, порушення сну, неприємні сновидіння, нервозність, дратівливість, почуття образи, приниження гідності, як наслідок цього, в стані позивача відбулися психосоматичні та психоемоційні зміни.

Вину ОСОБА_2 , у вчиненні кримінального правопорушення доведено, що підтверджується ухвалою суду від 21 червня 2018 року.

Просила суд стягнути з ОСОБА_2 завдану ОСОБА_1 матеріальну шкоду в сумі 9 892 гривні 09 копійок та 30 000 гривень моральної шкоди, а також понесені судові витрати.

Рішенням Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 12 лютого 2019 року в задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що в матеріалах справи відсутні докази наявності причинного зв`язку між скоєним ОСОБА_2 злочином та ішемічним інсультом, що стався у потерпілої, а тому в задоволенні позову ОСОБА_1 слід відмовити.

Не погоджуючись з вищевказаним рішенням суду, представник ОСОБА_1 - ОСОБА_3 , подала апеляційну скаргу в якій посилаючись на те, що висновки суду першої інстанції не ґрунтуються на повно та всебічно досліджених обставинах справи та є помилковими, просила рішення суду скасувати та прийняти нову постанову якою позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

В апеляційній скарзі посилалася на те, що, обґрунтовуючи позовні вимоги про стягнення моральної шкоди ОСОБА_1 , вона жодним чином не стверджувала, що злочин вчинений відносно неї відповідачем, спричинив їй ушкодження здоров`я у вигляді ішемічного мозкового інсульту, так як про це зазначив суд у рішенні.

Натомість вказує, що вона пережила душевні страждання, моральні втрати в результаті події, яка сталася 10 квітня 2016 року та перенесеного стресу. Ішемічий мозковий інсульт, з яким госпіталізована потерпіла до лікарні того ж дня не є ушкодженням здоров`я завданим злочином, що вчинила ОСОБА_2 , а є виключно доказом пережитого морального потрясіння, підтвердженням моральних втрат та переживань.

Позивач зазнала моральних страждань, в результаті приниження її честі та гідності у зв`язку з чим отримала моральну травму. Протиправні дії вчинені відносно ОСОБА_1 спричинили суттєві психоемоційні зміни.

Сторони не скористалися своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу.

Згідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Ухвалою Апеляційного суду Черкаської області від 15 квітня 2019 року справа призначена до розгляду в порядку письмового провадження.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скарга підлягає до часткового задоволення з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Статтею 263 ЦПК України передбачено, що законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Ухвалене судом першої інстанції рішення не повністю відповідає зазначеним вище вимогам.

Судом першої інстанції встановлено, що ухвалою Кам`янського районного суду Черкаської області від 21 червня 2018 року кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_2 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України закрито. Звільнено ОСОБА_2 від кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 125 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

Із змісту ухвали вбачається, що ОСОБА_2 вину у пред`явленому їй обвинуваченні за ч. 1 ст. 125 КК України, а саме у нанесенні тілесних ушкоджень ОСОБА_1 визнала повністю, у скоєному злочині кається.

Постановляючи вищевказану ухвалу, суд прийшов до висновку про можливість звільнення ОСОБА_2 від кримінальної відповідальності, оскільки минуло два роки з дня вчинення злочину, посилаючись на те, що ОСОБА_2 вперше притягується до кримінальної відповідальності за вчинення злочину невеликої тяжкості, щиро кається у вчиненому, по місцю проживання характеризується позитивно (а.с.14).

Частиною 6 статті 82 ЦПК України передбачено, що вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Відповідно до виписки із медичної картки стаціонарного хворого № 1173 ОСОБА_1 , вбачається, що остання поступила до неврологічного відділення Кам`янської ЦРЛ 10 квітня 2016 року. Вказано повний діагноз: ішемічний мозковий інсульт в басейні лівої СМА при церебросклерозі ІІІ ст. і артеріальній гіпертензії з не різко вираженим правобічним геміпарезом і моторною афазією. Підшкірний крововилив в ділянці лівої половини тазу та правої сідниці. ДОА колінних суглобів. ІХС. Стенокардія напруги. ФК ІІ-ІІІ.Кард-з а/с гіпертензією.СН ІІ А. ФК ІІ.

Також, вказано, що вона поступила із скаргами на слабкість в правих кінцівках, порушення мови. Зі слів фельдшера і родичів хворої стан погіршився після сутички із сусідами та нервового потрясіння, пов`язаного з цим.

Відповідно до висновку експерта № _5-06-01/118_ від 28 квітня 2017 року, який був здійснений на підставі постанови слідчого СВ Кам`янського відділення поліції Смілянського ВП ГУНП в Черкаській області Сердюк В.В. від 18 квітня 2017 року, вбачається, що не виключено, що тілесні ушкодження, які малися у гр. ОСОБА_1 , могли бути спричинені за механізмом утворення, який гр. ОСОБА_7 (свідок) повідомив під час проведення за його участю слідчого експерименту від 6 квітня 2017 року (а.с.10).

Відповідно до товарних та фіскальних чеків ОСОБА_1 були витрачені кошти на придбання ліків та медичних препаратів ( а.с. 7-9).

Колегія суддів вважає, що відмовляючи в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 в частині стягнення матеріальної шкоди, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, виходячи із наступного.

Ч. 1 ст. 1166 ЦК України визначено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ст. 1177 ЦК України шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.

Наявність ухвали Кам`янського районного суду Черкаської області від 21 червня 2018 року про закриття кримінального провадження по обвинуваченню ОСОБА_2 не звільняє від доказування. В той же час в матеріалах справи відсутні відомості, що дана постанова була оскаржена в частині встановлених фактичних обставин.

Згідно ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно до ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до статей 1166 та 1167 ЦК України для покладення відповідальності на заподіювача майнової та моральної шкоди, зокрема в результаті бездіяльності заподіювача, необхідна сукупність таких обов`язкових умов: наявність шкоди, протиправність дій заподіювача шкоди, причинний зв`язок між протиправною поведінкою заподіювача і шкодою, вина в заподіянні шкоди.

У спорах про відшкодування шкоди діє презумпція вини заподіювача шкоди, а на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою.

Також не можуть бути задоволені вимоги про стягнення матеріальної шкоди в частині стягнення витрат на пальне, так як дані вимоги не є обґрунтованими та вмотивованими.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних про стягнення матеріальної шкоди, оскільки в матеріалах справи відсутні докази наявності причинного зв`язку між скоєним ОСОБА_2 злочином та ішемічним інсультом, що стався у потерпілої.

Крім того, у виписці із медичної картки ОСОБА_1 зазначено, що остання поступила до неврологічного відділення Кам`янської ЦРЛ 10 квітня 2016 року з декількома діагнозами, а саме діагнозом: 1) ішемічний мозковий інсульт в басейні лівої СМА при церебросклерозі ІІІ ст. і артеріальній гіпертензії з не різко вираженим правобічним геміпарезом і моторною афазією. 2) підшкірний крововилив в ділянці лівої половини тазу та правої сідниці. 3) ДОА колінних суглобів. 4) ІХС. Стенокардія напруги. ФК ІІ-ІІІ.Кард-з а/с гіпертензією.СН ІІ А . ФК ІІ.

Відповідно до виписки із медичної картки стаціонарного хворого, вбачається, що ОСОБА_1 перебувала в неврологічному відділенні Кам`янської ЦРЛ саме на стаціонарному лікуванні та було проведено лікування із переліком препаратів, які необхідні для лікування та надано при виписці лікувальні та трудові рекомендації.

Однак, перелік даних ліків було призначено для лікування в тому числі й при інших діагнозах, а не лише при підшкірних крововиливах в ділянці лівої половини тазу та правої сідниці.

Тобто, чеками та медичними документами не доведено придбання ліків саме для лікування підшкірних крововиливів в ділянці лівої половини тазу та правої сідниці, а не для лікування інших діагнозів, які не пов`язаний з протиправними діями ОСОБА_2

Стосовно заявлених вимог про стягнення моральної шкоди, то колегія суддів вважає, що в цій частині суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні вимог прийшов до помилкового висновку, виходячи із наступного.

Статтею 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода - це негативні наслідки (втрати) немайнового характеру, що виникли в результаті душевних страждань, яких фізична особа зазнала у зв`язку з посяганням на її права та інтереси.

Відповідно до частини першої статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

При оцінці обґрунтованості вимог у справах про відшкодування моральної шкоди необхідно керуватися принципом розумності, тобто виходити з об`єктивно передбачуваних за обставин конкретної справи втілень моральної шкоди. Відповідно, як основний доказ заподіяння моральної шкоди слід розглядати достатньо переконливі з погляду розумності пояснення потерпілої сторони щодо характеру завданих їй немайнових втрат.

З огляду на моральну зумовленість виникнення інституту відшкодування моральної шкоди, цілком адекватними і самодостатніми критеріями визначення розміру належної потерпілому компенсації є морально-правові імперативи справедливості, розумності та добросовісності.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні вимог про стягнення моральної шкоди, не взяв до уваги, що неправомірними діями відповідача позивачу завдано моральної шкоди, яка полягає, зокрема у моральних стражданнях, які негативно позначилися на житті ОСОБА_1 , а саме, переживання, насторога, страх, порушення сну, нервозність, дратівливість, почуття образи, приниження гідності, як наслідок цього в стані позивача відбулися психосоматичні та психоемоційні зміни.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд приходить до висновку про необхідність визначення розміру моральної шкоди, завданої позивачу неправомірними діями відповідача, яка підлягає відшкодуванню у розмірі 15 000 грн., що буде відповідати принципу розумності, виваженості та справедливості.

Згідно ч.1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 належить задовольнити частково, рішення суду першої інстанції скасувати в частині відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення моральної шкоди та прийняти в цій частині нову постанову, якою позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково, стягнувши на її користь з ОСОБА_2 15 000 грн.

Частиною 13 статті 141 ЦПК України визначено, що суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача у разі задоволення позову.

Частиною 6 вказаної статті передбачено, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

ОСОБА_2 є особою, яка звільнена від сплати судового збору в усіх судових інстанціях, як інвалід другої групи, тому судові витрати, понесені позивачем на правничу допомогу підлягають стягненню з відповідача у пропорційному розмірі від задоволених вимог, а саме в розмірі 1504 грн.

Керуючись ст. ст. 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 12 лютого 2019 року в частині відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення моральної шкоди скасувати.

Прийняти в цій частині нову постанову, якою позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 15 000 грн. (п`ятнадцять тисяч гривень).

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати на правничу допомогу в розмірі 1504 грн. (одна тисяча п`ятсот чотири гривні).

В решті рішення залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України.

Судді Гончар Н.І.

Сіренка Ю.В.

Фетісової Т.Л.