печерський районний суд міста києва
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 червня 2019 року Печерський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді - Вовк С. В.,

при секретарі - Брачуні О. О.,

вирішуючи у судовому засіданні у залі суду у м. Києві заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову до його пред`явлення,

ВСТАНОВИВ:

18 червня 2019 року до суду надійшла вказана заява, у якій заявник просив накласти арешт на майно: земельну ділянку площею 0,15 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер: НОМЕР_1 , яка розташована за адресою: Київська обл., Обухівський р-н, Козинська селищна рада, жилий масив «Козинський».

Заява обґрунтована тим, що ОСОБА_1 має намір звернутися до суду із позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договорами позики грошових коштів від 22 листопада 2016 року. Після особистого відвідання місця проживання боржника ОСОБА_2 заявником виявлено, що він фактично не проживає за зазначеною адресою. ОСОБА_1 відомо, що відносно ОСОБА_2 здійснюється кримінальне провадження № 0000116 від 18 травня 2017 року за фактом протиправного заволодіння об`єктом незавершеного будівництва, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 . Гоголівська, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 364-1, статті 218-1, частини четвертої статті 190 КК України.

Заявник зазначає, що ОСОБА_2 будучи службовою особою, керівником ПАТ «Фортуна-банк», діючи умисно, з корисливих мотивів, вчинив неправомірні дії, що призвели до віднесення згаданої банківської установи до категорії неплатоспроможних та завдало матеріальної шкоди кредиторам. В рамках досудового розслідування на грошові кошти ОСОБА_2 накладено арешт.

На переконання заявника, такі обставини створюють передумови неможливості виконання майбутнього судового рішення зі стягнення боргу на користь ОСОБА_1 . Водночас ним виявлено, що у власності ОСОБА_2 є зазначений об`єкт нерухомого майна - земельна ділянка.

У відповідності до положень частини першої ст. 153 ЦПК України, заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду).

Згідно з приписами частини другої статті 149 Цивільного процесуального кодексу України, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 150 ЦПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам, відповідно до роз`яснень у п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову».

Метою вжиття заходів забезпечення позову є охорона матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують за його позовом реальне виконання позитивно прийнятого рішення, у разі прийняття такого. Забезпечення позову має бути спрямовано проти несумлінних дій відповідача, який може сховати майно, продати, знищити або знецінити його. Таким чином усуваються утруднення і неможливості виконання рішення.

Забезпечення позову покликано, не порушуючи принципів змагальності і процесуального рівноправ`я сторін, вжити негайних заходів, направлених на недопущення утруднення чи неможливості виконання судового акта, а також перешкодити спричиненню значної шкоди заявнику.

Відповідно до п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», особам, які беруть участь у справі, має бути гарантована реальна можливість захистити свої права при вирішенні заяви про забезпечення позову.

Відповідно до частини третьої статті 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача. Саме по собі накладення арешту на об`єкт нерухомого майна без наміру власника його відчужити та заборона їх відчуження жодним чином не впливає на правовий статус цих прав і на права і законні його інтереси.

Предметом майбутнього позову є стягнення заборгованості за договорами позики.

На переконання суду, відсутні підстави стверджувати, що невжиття заходів забезпечення позову у вигляді арешту земельної ділянки, може істотно ускладнити чи унеможливити виконання гіпотетичного рішення суду про стягнення заборгованості за договорами позики або ефективний захист, оскільки наявність відкритого кримінального провадження відносно позичальника не створює ризиків для перспективи відновлення порушених прав позикодавця у договірних правовідносинах.

Вивчивши заяву про забезпечення позову, враховуючи принципи здійснення цивільного судочинства, співмірність заходів забезпечення позову із позовними вимогами, суд приходить до висновку про необґрунтованість поданої заяви, а відтак заява про забезпечення позову задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 1-18, 149-150, 153, 154, 157, 352-355 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову до його пред`явлення залишити без задоволення.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до Київського апеляційного суду.

Суддя С. В. Вовк