ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 жовтня 2019 року м. Харків

Справа № 623/2071/18

Провадження № 22-ц/818/4125/19

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого Кругової С.С.,
суддів Маміної О.В., Пилипчук Н.П.,
секретаря: Кучер Ю.Ю.

Учасники справи :

Позивач: ОСОБА_1 ,
Відповідачі: Військова частина НОМЕР_1 , ОСОБА_2 ,
Третя особа: Міністерство оборони України,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , ОСОБА_2 , третя особа: Міністерство оборони України, про відшкодування шкоди,
за апеляційною скаргою Військової частини НОМЕР_2 ( НОМЕР_1 ) на рішення Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 5 березня 2019 року, ухвалене суддею Винниченком П.П., -
в с т а н о в и в :
У липні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 , ОСОБА_2 , в якому просила стягнути на свою користь в солідарному порядку з Військової частини НОМЕР_1 та ОСОБА_2 , грошові кошти в сумі 40 100,00 грн на відшкодування майнової шкоди, витрат на проведення оцінки завданої шкоди в сумі 1 400,00 грн, а також судові витрати.
Позов мотивований тим, що їй на праві приватної власності належить легковий вантажопасажирський автомобіль Ford Tranzit, 1998 року випуску, реєстраційний № НОМЕР_3 , свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_4 . 06.03.2018 на 622 км автомобільної дороги Київ-Харків -Довжанський (район Поворотки) сталася дорожньо-транспортна пригода за участю належного їй автомобіля FORD Transit д.н. НОМЕР_3 , яким керував ОСОБА_3 та автомобіля УРАЛ д.н. НОМЕР_5 , під керуванням ОСОБА_2 . За наслідками ДТП відносно ОСОБА_3 поліцейським СРПП Ізюмського ВП ст. сержантом поліції Шевченко М.В. складено протокол про адміністративне правопорушення БД №014627 від 06.03.2018. За результатами розгляду адміністративної справи Ізюмським міськрайонним судом Харківської області винесено постанову від 06.04.2018, яка набрала чинності 16.04.2018, в діях водія легкового вантажопасажирського автомобіля Ford Tranzit, 1998 року випуску, реєстраційний № НОМЕР_3 ОСОБА_3 відсутня подія та склад адміністративного правопорушення. Провадження у справі закрито. Водієм ОСОБА_2 були порушені пункти 10.1, 12.1, 14.2 ПДР, що призвело до дорожньо-транспортної пригоди. Відповідно до висновку звіту про незалежну оцінку вартості матеріального збитку автомобіля FORD Transit держ. № НОМЕР_3 , виконаного суб`єктом оціночної діяльності, фізичною особою-підприємцем ОСОБА_4 , сума матеріального збитку станом на 14.03.2018 року становить 40 100,00 грн. За складання звіту про незалежну оцінку вартості матеріального збитку автомобіля FORD Transit держ. № НОМЕР_3 сплачено 1 400,00 грн. З пояснень водія ОСОБА_2 , які він давав після скоєння ДТП, вбачається, що він на час скоєння ДТП був військовослужбовцем в/ч НОМЕР_1 та проходив військову службу.

Рішенням Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 5 березня 2019 року позов ОСОБА_1 задоволено. Стягнуто у солідарному порядку з військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 ), ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошові кошти на відшкодування майнової шкоди в розмірі 40 100,00 грн та витрати на проведення оцінки завданої шкоди в сумі 1 400,00 грн. Стягнуто у солідарному порядку з військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 ), ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір в сумі 704,80 грн.

Додатковим рішенням цього ж суду від 22 березня 2019 року стягнуто у солідарному порядку з військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 ), ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати позивача на професійну правничу допомогу в сумі 3 000 грн.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, Військова частина НОМЕР_2 звернулась з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати вказане рішення та ухвалитинове.

Апеляційна скарга мотивована тим, що оскаржуване рішення є незаконним та необґрунтованим, судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини, які мають значення для справи, порушено норми матеріального і процесуального права.

Зазначає, що судом першої інстанції не враховано, що на момент скоєння ДТП ОСОБА_2 перебував в оперативному підпорядкуванні командира військової частини НОМЕР_6 та виконував наказ командира військової частини НОМЕР_6 , тому військова частина НОМЕР_2 є неналежним відповідачем.

ОСОБА_1 до апеляційного суду надано відзив, в якому вона просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Відзив мотивований тим, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, апеляційна скарга не спростовує фактичних обставин, що були встановленні під час розгляду справи. Зазначає, що володільцем джерела підвищеної небезпеки автомобіля УРАЛ д.н. НОМЕР_7 є військова частина НОМЕР_1 , тому відповідно до ст. 1187 ЦК України повинна нести відповідальність за заподіяння шкоди.

Заслухавши доповідь судді, обговоривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню наступних підстав.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до ч.4 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов"язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Суд першої інстанції в порушення вимог норм процесуального і матеріального права задовольнив позовні вимоги стосовно відповідача ОСОБА_2 .
Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно грунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

При розгляді справи суд першої інстанції не виконав всі вимоги цивільного судочинства, не з`ясував усіх обставин, що мають значення для справи, постановив рішення з порушенням норм процесуального права і матеріального права.

Судовим розглядом встановлено, що ОСОБА_2 , на час скоєння ДТП був військовослужбовцем в/ч НОМЕР_1 та проходив військову службу (а.с.61), тобто шкоду завдану ним відшкодовує юридична особа з якою він перебував у службових відносинах.
За таких обставин ухвалене судове рішення не відповідає вимогам ст. 263 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, зазначені вище порушення призвели до неправильного вирішення спору, що в силу ст. 376 ЦПК України є підставою для скасування ухваленого судового рішення в частині солідарного стягнення шкоди з водія ОСОБА_2 із ухваленням нового про відмову у задоволенні позову в цій частині.
Що стосується рішення суду в частині задоволення позову відносно відповідача військової частини, то слід зазначити наступне.

Судом встановлено, що позивачу на праві приватної власності належить легковий вантажопасажирський автомобіль Ford Tranzit, 1998 року випуску, реєстраційний № НОМЕР_3 , свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_4 (а.с.36).

06.03.2018 на 622 км автомобільної дороги Київ-Харків-Довжанський (район Поворотки) сталася дорожньо-транспортна пригода за участю належного їй автомобіля FORD Transit д.н. НОМЕР_3 , яким керував ОСОБА_3 та автомобіля УРАЛ д.н. НОМЕР_5 , під керуванням ОСОБА_2 . За наслідками ДТП відносно ОСОБА_3 поліцейським СРПП Ізюмського ВП ст. сержантом поліції Шевченко М.В. складено протокол про адміністративне правопорушення БД №014627 від 06.03.2018. Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення БД № 014627 від 06.03.2018 року, ОСОБА_3 06.03.2018 року, керуючи автомобілем FORD Transit д.н. НОМЕР_3 зайняв місце для руху в колоні, внаслідок чого виникло зіткнення з автомобілем УРАЛ д.н. НОМЕР_7 , чим порушив вимоги п. 25.6. Правил дорожнього руху. В результаті ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками (а.с.56).

За результатами розгляду адміністративної справи № 623/703/18 Ізюмським міськрайонним судом Харківської області винесено постанову від 06.04.2018, яка набрала чинності 16.04.2018, в діях водія легкового вантажопасажирського автомобіля Ford Tranzit, 1998 року випуску, реєстраційний № НОМЕР_3 ОСОБА_3 відсутня подія та склад адміністративного правопорушення. Провадження у справі закрито (а.с.51).

Постановою Харківського апеляційного суду від 09.01.2019 апеляційні скарги ОСОБА_2 та Військової частини НОМЕР_1 залишено без задоволення, постанову Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 06.04.2018, якою провадження у справі про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_3 за ст.124 КУпАП закрито на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, - залишено без змін (а.с.109).

Відповідно до звіту про незалежну оцінку вартості матеріального збитку автомобіля FORD Transit держ. № НОМЕР_3 , виконаного суб`єктом оціночної діяльності, фізичною особою-підприємцем ОСОБА_4 , сума матеріального збитку станом на 14.03.2018 року становить 40 100,00 грн. (а.с.15-31).

За складання звіту про незалежну оцінку вартості матеріального збитку автомобіля FORD Transit держ. № НОМЕР_3 сплачено 1400,00 грн. (а.с.14).

ОСОБА_2 на час скоєння ДТП був військовослужбовцем в/ч НОМЕР_1 та проходив військову службу (а.с.61).

Відповідно до реєстраційних даних транспортного засобу серія КВ №034041, виданих відділенням ВІБДР Черкаського ЗВ ВСП 23.08.2017 року, автомобіль УРАЛ модель 4320, рік випуску 1985, д.н. НОМЕР_7 належить до спеціального транспортного засобу, група експлуатації транспортна, належність транспортного засобу - А 0709, м. Черкаси (а.с.59).

Відповідно до частини першої статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Діяльність із використання, зберігання й утримання військовими частинами бойової техніки, зокрема автомобіля «Урал-4320», військовий реєстраційний номер НОМЕР_8 , має ознаки джерела підвищеної небезпеки.

Відповідно до частини другої статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Володільцем об`єкта, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, є юридична або фізична особа, що експлуатує такий об`єкт в силу наявності права власності, користування (оренди), повного господарського відання, оперативного управління або іншого речового права. Не вважається володільцем об`єкта, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка управляє джерелом підвищеної небезпеки в силу трудових відносин з таким володільцем (водій, машиніст, оператор тощо). Тобто володільцем об`єкта, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, є не лише його власник, але й інша фізична чи юридична особа, яка на відповідній правовій підставі володіє цим об`єктом.

Вирішуючи в судовому порядку питання про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, необхідно встановити, хто та на якій правовій підставі володіє відповідним транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Органами, які здійснюють управління військовим майном згідно зі статтею 1 Закону України «Про правовий режим майна у Збройних Силах України» є Кабінет Міністрів України та Міністерство оборони України.

Відповідно до частини другої статті 2 Закону України «Про правовий режим майна у Збройних Силах України» Міністерство оборони України як центральний орган управління ЗСУ здійснює відповідно до закону управління військовим майном, у тому числі закріплює військове майно за військовими частинами (у разі їх формування, переформування), приймає рішення щодо перерозподілу цього майна між військовими частинами ЗСУ, зокрема у разі їх розформування.

Згідно зі статтею 3 Закону України «Про правовий режим майна у Збройних Силах України» військове майно закріплюється за військовими частинами ЗСУ на праві оперативного управління (з урахуванням особливостей, передбачених частиною другою цієї статті). З моменту надходження майна до ЗСУ і закріплення його за військовою частиною ЗСУ воно набуває статусу військового майна.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про правовий режим майна у Збройних Силах України» військове майно - це державне майно (зокрема, всі види озброєння, бойова та інша техніка, боєприпаси), закріплене за військовими частинами, закладами, установами та організаціями Збройних Сил України (далі також - ЗСУ).

Відповідно до частини другої статті 14 Закону України «Про Збройні Сили України» майно, закріплене за військовими частинами ЗСУ, є державною власністю і належить їм на праві оперативного управління.

Згідно з частиною першою статті 137 Господарського кодексу України правом оперативного управління визнається речове право суб`єкта господарювання, який володіє, користується і розпоряджається майном, закріпленим за ним власником (уповноваженим ним органом) для здійснення некомерційної господарської діяльності, у межах, встановлених цим кодексом та іншими законами, а також власником майна (уповноваженим ним органом).

Відповідно до статті 5 Закону України «Про господарську діяльність у Збройних Силах України» за шкоду і збитки, заподіяні правам та інтересам фізичних і юридичних осіб та державі, військова частина як суб`єкт господарської діяльності несе відповідальність, передбачену законом та договором.

Враховуючи те, що військові частини володіють на праві оперативного управління закріпленим за ними Міністерством оборони України військовим майном, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, вони несуть відповідальність згідно з частиною другою статті 1187 ЦК України.

Згідно довідки від 27.06.2019 року № 768 назву військової частини НОМЕР_1 змінено на військову частину НОМЕР_2 (а.с.204).

Під час розгляду цієї справи судом першої інстанції встановлено, що автомобіль «Урал-4320», військовий реєстраційний номер НОМЕР_8 , на час ДТП перебував на балансі Військової частини НОМЕР_1 м. Черкаси і належав їй на праві оперативного управління.

Враховуючи наведене, військова частина відповідно до статті 1187 ЦК України повинна нести відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки.

Доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_2 перебував в оперативному підпорядкуванні командира військової частини НОМЕР_6 та виконував наказ командира військової частини НОМЕР_6 не можуть бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції, оскільки на праві оперативного управління автомобіль "Урал-4320" був закріплений саме за відповідачем.

Судом першої інстанції при вирішенні справи в цій частині правильно застосовано вищезазначені норми матеріального права на підставі належним чином оцінених доказів, наданих сторонами, виходячи зі змісту заявлених позовних вимог.

Зважаючи на зазначене, колегія суддів вважає, що правові підстави для скасування рішення суду в частині стягнення шкоди стосовно військової частини.

Керуючись ст. ст. 3, 10, 12, 13, 89, 351, 367, 368, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_2 ( НОМЕР_1 ) задовольнити частково.
Рішення Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 5 березня 2019 року
в частині солідарного стягнення шкоди з ОСОБА_2 - скасувати і в задоволенні позову в цій частині відмовити. В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Касаційна скарга може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий С.С. Кругова

Судді О.В. Маміна

Н.П. Пилипчук

повний текст постанови
складено 21 жовтня 2019 року