Справа № 541/303/19
Номер провадження 2/541/447/2019
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

09 жовтня 2019 року м.Миргород

Миргородський міськрайонний суд Полтавської області

в складі:

головуючого судді - Андрущенко-Луценко С.В.,

за участю секретарів судового засідання - Калініченко Л.О., Непокупної Л.М.,

позивача - ОСОБА_1 ,

представника позивача - адвоката Мілютіна Д.О., адвоката Ємельяненка С.М.,

відповідача - ОСОБА_2 ,

представника відповідача - адвоката Заруцького Р.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Миргороді справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про витребування безпідставно отриманих активів (грошових коштів), -

в с т а н о в и в:

07.02.2019 через систему «Електронний суд» ОСОБА_1 звернувся до Миргородського міськрайонного суду Полтавської області із вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що 19.09.2018 позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 домовились про виконання робіт відповідачем у сфері інформації щодо створення розподільної інформаційної системи для позивача під назвою «MgGame4U» із передачею майнових прав позивачу відповідно до попередньо узгодженого технічного завдання. У зв`язку з чим ОСОБА_2 отримав від ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 7700 доларів США в рахунок майбутнього укладання між вказаними особами договору (додаткової угоди) про надання зазначених послуг.

Згідно умов договору, позивач передав відповідачу завдаток в сумі 7700 доларів США, що еквівалентно 216762,75 грн., в рахунок надання послуг у сфері інформації щодо створення розподільно-інформаційної системи для позивача під назвою «MgGame4U». Про що було складена боргова розписка у присутності свідка ОСОБА_3 , яку власноручно написав ОСОБА_2 ..

Відповідно до умов укладеного договору завдатку, відповідач, повинен був створити розподільно-інформаційну систему для позивача під назвою «MgGame4U». ОСОБА_2 09.11.2018, відповідно до попередньо досягнутої усної домовленості між позивачем та відповідачем, та виданої відповідачу боргової розписки від 19.09.2018 про отримання грошових коштів, направлено пакет документів, щодо укладання договору про надання послуг (виконання робіт) на розробку інформаційної системи (веб-сайту під назвою «MgGame4U»). Натомість ОСОБА_2 до цього часу не підписав основного договору, до створення розподільно-інформаційної системи під назвою «MgGame4U» не приступив.

ОСОБА_1 неодноразово телефонував відповідачу та прохав повернути йому безпідставно отримані кошти, а у відповідь отримувала лайки та образи.

07.12.2018 відповідачу направлено лист-вимогу про повернення позивачу грошових коштів у сумі 7700 доларів США, проте до цього часу кошти ОСОБА_1 не повернуті.

Згідно ст. 570 ЦК України, завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов`язання і на забезпечення його виконання.

Договір між позивачем та відповідачем укладено не було, ніякого зобов`язання у позивача з виплати відповідачу вартості надання послуг не виникло. Відповідач не є кредитором, а позивач не є боржником. Тому, виходячи зі змісту ч.2 ст.570 ЦК України, передані позивачем відповідачу гроші, є авансом.

Таким чином, відповідач володіє грошовими коштами, що належать позивачу, без достатніх правових підстав.

ОСОБА_1 просив суд стягнути на його користь з відповідача ОСОБА_2 грошові кошти у сумі 216762,75 грн., а також витрати по сплаті судового збору у сумі 2167,62 грн., витрати на забезпечення позову в сумі 384,2 грн. та витрати на правову допомогу у сумі 50000 грн. (а.с.1-27 т.1).

В направленому на адресу суду відзиві на позовну заяву ОСОБА_2 пояснив, що серед обставин, що наведені в позовній заяві, відповідач визнає, що має з ОСОБА_1 домовленість (договір) про виконання робіт, проте не усну, а письмову, а саме: на створення розподільно-інформаційної системи для позивача під назвою «MgGame4U» із передачею майнових прав відповідно до попередньо узгодженого технічного завдання, а також визнає отримання грошових коштів в сумі 7700 доларів США, але не за розпискою від 19.09.2018, а окремими платежами до цієї дати, адже роботи по створенню сайту почали виконуватися ше в липні 2018 року, що підтверджується діловою перепискою між сторонами.

На підтвердження вказаних обставин долучив договір від 01.11.2018, підписаний ОСОБА_1 (замовник) та ФОП ОСОБА_2 (виконавець). У пункті 10.1. укладеного між сторонами договору зазначено, що «Даний Договір вступає в законну силу з моменту його підписання та діє до виконання сторонами усіх передбачених в ньому зобов`язань, якщо інше не визначено даним Договором».

Позивач замовчує факт того, що договір не тільки був укладений та підписаний сторонами, а й почав виконуватись та був виконаний.

Також відповідач зазначив, що вартість розробленого проекту постійно змінювалась, про що звичайно був проінформований ОСОБА_1 , що вбачається з переписки між сторонами. Кінцева вартість всього проекту мала сягати 15 000 доларів США, що не тільки не спростовується, а й передбачається розпискою.

ОСОБА_2 отримав оскаржувану грошову суму в якості плати за вже виконану роботу. До того ж, позивач відповідно до умов договору, а саме п. 2.1 винен відповідачу 300 доларів США.

ОСОБА_2 наголосив, що прийняв від ОСОБА_1 оскаржувану останнім грошову суму, в якості оплати за вже проведену роботу, остаточна вартість роботи обговорювалась сторонами ще в липні 2018 року, але у зв`язку зі зміною потреб позивача він спочатку запропонував сплатити 300 доларів США, які винен за вже виконану роботу, а потім взагалі відмовився від подальшого співробітництва, посилаючись на те, що вже виконаний відповідачем договір для нього не актуальний у зв`язку з втратою інвестора.

Відповідач зазначив, що оскаржувана грошова сума отримана ним не безпідставно, а на оплату виконаних робіт за домовленістю та письмовим договором. Виконавши все завдання, неодноразово надаючи його позивачу для корегування, ОСОБА_2 виконав всю роботу до кінця, однак досі не отримав 300 доларів США, які винен йому позивач.

Заперечував щодо стягнення з нього судового збору за завідомо безпідставний позов, проти покладення на нього судових витрат за заяву про забезпечення позову, оскільки ухвалою суду від 18.02.2019 в здійсненні заходів забезпечення позову відмовлено, а також витрат за оплату правничої допомоги, яку вважає явно завищеною (а.с.67-248 т.1, 1-139 т.2).

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 підтримав свої позовні вимоги, зазначив, що з метою створення розподільно-інформаційної системи, на сайті https://freelance.ua знайшли компанію програмістів. Зустрівся з ними. Спочатку ОСОБА_2 виготовив технічне завдання, яке сподобалося ОСОБА_1 Домовилися щодо проекту на розробку веб-сайту під назвою «MgGame4U» та розбили його на 3 частини. ОСОБА_1 внесено аванс в розмірі 7700 доларів США, що підтверджується розпискою. Передача коштів відбулася в м.Харкові в офісі відповідача. ОСОБА_2 пообіцяв закінчити першу частину проекту до вересня 2018 року, це повинна була бути демоверсія веб-сайту, яка буде працювати в мінімальному режимі. Проте відповідач затримував виконання.

В листопаді 2019 року ОСОБА_1 направив відповідачу проект договору, проте останній не повернув підписаний примірник на його адресу.

Першу частину проекту (демоверсію) ОСОБА_2 виконано, проте вона працювала недосконало, приходилося все вносити вручну, додатково користуватися послугами адміністратора.

На його думку, відповідачем не надано послуги передбачені договором, у зв`язку з чим просив повернути кошти в розмірі 7700 доларів США, сплачені ним, як аванс.

Представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Мілютін Д.О. позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити в повному об`ємі, як законний та обґрунтований, з підстав викладених у позовній заяві.

Представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Ємельяненко С.В. позовні вимоги підтримав. Окрім доводів викладених в позовній заяві, представник позивача зазначив, що зміст власноручно написаної відповідачем розписки про отримання грошових коштів від позивача свідчить про фактичне отримання грошей та про наявність у ній зобов`язання про їх повернення.

Факт повернення грошових коштів або належного виконання своїх зобов`язань (щодо створення розподільно-інформаційної системи «MgGame4U») відповідачем не доведено належними доказами.

Відповідно до ст.545 ЦК України, прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає.

Отже, наявність у позикодавця боргового документа - розписки позичальника свідчить про невиконання останнім взятих на себе зобов`язань.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні, пояснив, що дійсно між ним та позивачем ОСОБА_1 було укладено домовленість (договір) про виконання робіт, спочатку в усній формі. В подальшому ним було підписано запропонований позивачем проект договору, другий екземпляр якого направлено ОСОБА_1 Підтвердив, що отримав від позивача, грошові кошти, але передача відбувалася не одним платежем, а частинами, пропорційно вже виконаній роботі.

Вважає безпідставними позовні вимоги ОСОБА_1 , роботу виконано вчасно, але в значно більшому розмірі (на більшу суму). Проект був розбитий на частини, першу та другу частини проекту виконано, та передано позивачу (у т.ч. доступи до його особистого кабінету, вихідні файли, проте, другу частину позивач відмовився оплачувати, мотивуючи відсутністю інвестора. Спору щодо якості робіт не виникало. Позивач активно користується сайтом. Акт виконаних робіт не надався та не підписаний сторонами.

Просив відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

Представник відповідача - адвокат Заруцький Р.М підтримав заперечення проти позову викладені у відзиві на позовну заяву. Наголосив, що позивачем не оспорюється підпис в договорі про виконання робіт, спору стосовно чинності зазначеного договору не має. В процесі виконання робіт по створенню веб-сайту було багато погоджень, та на певному етапі підписано договір про надання послуг. Оплачений позивачем обсяг робіт був наданий відповідачем. Спору щодо якості виконаних робіт не було. Окрім того, це питання не є предметом розгляду в межах даного позову. Просив відмовити у задоволенні позову за його необґрунтованістю.

Свідок ОСОБА_3 суду пояснив, що був присутнім під час передачі ОСОБА_1 грошових коштів ОСОБА_2 , це була сума близько 4000 доларів США, а враховуючи попередньо оплачену суму (свідком передачі якої він не був) близько 7000 доларів США. Передача коштів відбулася в офісі відповідача в м.Харкові.

Проект було розділено на 3 частини. Перша частина проекту функціонувала по мінімуму, те що повинно було виконуватися автоматично, потрібно було додавати вручну. Додаток не працював належно, оскільки в процесі створення веб-сайту необхідно було додавати нові опції. Сайт не функціонував так, як хотів ОСОБА_1 ..

Суд, заслухавши пояснення сторін, їх представників, показання свідка, дослідивши та проаналізувавши письмові докази по справі, приходить до висновку, що позов не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Встановлено, що 19.09.2018 відповідачем ОСОБА_2 було складено боргову розписку про те, що він отримав від позивача ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 7700 доларів США, в рахунок майбутнього укладення між ними договору про надання послуг (виконання робіт) у сфері інформації щодо створення розподільно-інформаційної системи для позивача під назвою «MgGame4U» (із передачею майнових прав) відповідно до попередньо узгодженого технічного завдання, які зобов`язувався зарахувати в рахунок загальної суми зазначеного договору в момент його укладення, як передоплату (а.с.7 т.1).

09.11.2018 позивач, відповідно до попередньо досягнутої між сторонами усної домовленості та виданої від імені ОСОБА_2 боргової розписки від 19.09.2018 про отримання грошових коштів, направив на адресу відповідача пакет документів, щодо укладення між ними договору про надання послуг (виконання робіт) на розробку інформаційної системи (веб-сайту під назвою «MgGame4U» (а.с.13 т.1). Яким був ним отриманий (а.с. 27 т.1).

Договір про надання послуг (виконання робіт) на розробку розподільно-інформаційної системи «MgGame4U», як стверджує позивач ОСОБА_2 підписаний не був, до створення веб-сайту останній не приступив.

Відповідачем до відзиву на позовну заяву ОСОБА_1 долучено договір про надання послуг (виконання робіт) на розробку інформаційної системи (веб-сайту) від 01.11.2018, укладений між ОСОБА_1 (замовник) та ФОП ОСОБА_2 (виконавець) (а.с.91-95 т.1).

Відповідно до умов договору замовник доручає, а виконавець зобов`язується за узгодженим із замовником завданням визначеним у додатковій угоді у вигляді «технічного завдання» виконати роботу по створенню розподіленої інформаційної системи (веб-сайт під назвою «MgGame4U») та надати її результат замовнику, а замовник в свою чергу, зобов`язується прийняти результат роботи і оплатити її (п.п.1 п.1 Договору).

П.п.2.1 п.2 вищезазначеного договору передбачено, що повна вартість виконаної виконавцем роботи складає 8000 доларів США, з них передоплата в розмірі 7700 доларів США були попередньо передані замовником виконавцю 19.09.2018 на підставі письмової розписки. Наступний платіж складає 300 доларів США не пізніше двох робочих днів після прийняття замовником робіт та підписання між сторонами Акту здачі та прийому виконаних робіт.

Додатковою угодою №1 до договору про надання послуг (виконання робіт) на розробку інформаційної системи (веб-сайту) від 01.11.2018 затверджено технічну документацію щодо виконання робіт по створенню розподіленої інформаційної системи (веб-сайт під назвою «MgGame4U»), яка є додатком до даної додаткової угоди (а.с.96-248 т.1, 1-139 т.2).

11.12.2018 позивачем на адресу ОСОБА_2 направлено лист-вимогу про повернення грошових коштів, отриманих відповідачем відповідно до письмової боргової розписки, у триденний термін з дня отримання листа, у зв`язку з відмовою останнім від виконання взятих на себе зобов`язань, щодо виконання умов письмової боргової розписки від 19.09.2018, пов`язаної із розробленням розподільної інформаційної системи (веб-сайт під назвою під назвою «MgGame4U») на умовах попередньо направленого на його адресу договору про надання послуг (виконання робіт) (а.с.19 т.1). Зазначений лист був отриманий відповідачем.

Разом з відзивом на позовну заяву відповідач надав відповідь, датовану 29.12.2018, на вищезазначений лист-вимогу, зі змісту якого вбачається, останній просить зазначити конкретну вимогу з зазначенням суми, та надати копію документа (посвідченого належним чином), яким підтверджено існування даного зобов`язання. Даний лист направлено, на адресу позивача (а.с.90 т.1).

У визначений в вимозі термін відповідач не повернув грошові кошти.

Згідно з ч.1 ст.546 ЦК України, завдаток є одним із видів забезпечення виконання зобов`язання.

Відповідно до ст. 570 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов`язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом.

Частина 2 ст. 570 ЦК України встановлює презумпцію авансу, так як на відміну від завдатку аванс це лише спосіб платежу, він не виконує забезпечувальної функції за правилами ч.1 ст. 546 ЦК України, а виконує функцію попередньої оплати.

З цього випливає, що коли сторони хочуть визначити, що сплачена сума є завдатком, вони мають здійснити наступне.

По-перше, між сторонами має бути укладений договір, яким передбачаються зобов`язання сторін (сплата коштів боржником, та передання майна, надання послуг, тощо кредитором). Тобто, це не може бути попередній договір про укладення у майбутньому основного договору. Це має бути саме основний договір. В інакшому випадку сплачена сума коштів вважатиметься авансом.

По-друге, форма домовленості про сплату завдатку має бути письмова. Сторони можуть укласти окремо договір завдатку або передбачити його умови в основному договорі.

По-третє, сторони мають прямо зазначити, що сума грошей, що сплачується боржником у рахунок майбутніх платежів є завдатком.

Таким чином, за умови відсутності хоча б одного з трьох вищенаведених критеріїв відмінності передані однією стороною другій стороні грошові суми у рахунок належних за договором платежів є не завдатком, а авансом.

Суттєва відмінність авансу від завдатку полягає в тому, що на аванс не покладено функцію забезпечувати взяте сторонами на себе зобов`язання незалежно від того, яка сторона відповідальна за невиконання зобов`язання, той хто отримав аванс, повинен його повернути.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, що викладена в ухвалах судової палати з цивільних справ від 26.02.2004 року, від 13.10.2005 року, а також від 21.06.2006 року вбачається, що залишення завдатку особі, яка його одержала, або стягнення з неї подвійної суми завдатку застосовується в тих випадках, коли між сторонами було укладено договір, проте він не виконується з вини якоїсь із сторін. Якщо ж сторони домовились укласти договір, але відповідним чином його не оформили, сплачені в рахунок виконання договору платежі визнаються авансовими і повертаються в тому розмірі, в якому вони надавались.

Відповідно до ч.ч.1, 5, 6ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків,встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з ч. 1 ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Сторони визнають факт передачі ОСОБА_1 грошових коштів в сумі 7700 доларів США за письмовою розпискою від 19.09.2018, складеною відповідачем ОСОБА_2 , в рахунок майбутнього укладення між ними договору про надання послуг (виконання робіт) у сфері інформації щодо створення розподільно-інформаційної системи для позивача під назвою «MgGame4U» (із передачею майнових прав) відповідно до попередньо узгодженого технічного завдання, які останній зобов`язувався зарахувати в рахунок загальної суми зазначеного договору в момент його укладення, як передоплату.

Підтверджується це і поясненнями свідка ОСОБА_4 , наданими в судовому засіданні.

Отже, враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позивачем передано відповідачу грошові кошти у сумі 7700 доларів США, про які йде мова в борговій розписці від 19.09.2018, саме в якості авансу.

В подальшому сторони уклали договір про надання послуг (виконання робіт) на розробку інформаційної системи (веб-сайту) від 01.11.2018, укладений між ФОП ОСОБА_1 (замовник) та ОСОБА_2 (виконавець), у відповідності до умов якого (п.2.1. Договору), передоплата в розмірі 7700 доларів США були попередньо передані замовником виконавцю на підставі письмової розписки.

Відповідно до ст.901 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, й замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Згідно з ч.1 ст.626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно ч.2 ст.6 ЦК України передбачено, що сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами.

Положеннями ч.1 ст.627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст.6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно зі ст.629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Ст. 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст.610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Ст. 906 ЦК України передбачена відповідальність виконавця за порушення договору про надання послуг, у виді відшкодування збитків, завданих замовнику невиконанням або неналежним виконанням договору про надання послуг за плату. Виконавець, який порушив договір про надання послуг за плату при здійсненні ним підприємницької діяльності, відповідає за це порушення, якщо не доведе, що належне виконання виявилось неможливим внаслідок непереборної сили, якщо інше не встановлено договором або законом.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач посилається на те, що договір між позивачем та відповідачем укладено не було, ніякого зобов`язання у позивача з виплати відповідачу вартості надання послуг не виникло. Відповідач не є кредитором, а позивач не є боржником. Тому, виходячи зі змісту ч.2 ст.570 ЦК України, передані позивачем відповідачу гроші, є авансом. Таким чином, відповідач володіє грошовими грошовими коштами, що належать позивачу, без достатніх правових підстав.

В процесі розгляду справи з`ясовано, що сторонами підписано договір про надання послуг. Дана обставина визнається і позивачем, також останнім визнається, що відповідачем на виконання вимог договору передано частину робіт, обумовлених технічним завданням, що є додатком до Договору.

Згідно ч.ч.1-4 ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

У відповідності до ч.ч.1-3 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Відповідно до ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Ст.77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Згідно ст.80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Ч.1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п.26 постанови від 12.06.2009 N 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи (причини пропуску позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні рішення. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Однак, при поданні позовної заяви та протягом розгляду цивільної справи позивач не скористався своїм процесуальним правом та не надав до суду жодного належного та допустимого доказу, який би містив інформацію щодо предмету доказування, а саме: стосовно порушенням зобов`язання відповідачем, невиконання умов договору або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Натомість, заперечуючи проти задоволення позову, представник відповідача зазначав, що оплачений позивачем обсяг робіт був наданий ОСОБА_2 Спору щодо якості виконаних робіт не було. Відповідач отримав оскаржувану грошову суму в якості плати за вже виконану роботу. До того ж, ОСОБА_1 відповідно до умов договору, а саме п. 2.1 винен відповідачу 300 доларів США .

Розглядаючи справу по суті, суд бере до уваги, що позивач, скориставшись юридичною допомогою адвоката, з клопотаннями про витребування та забезпечення доказів, які б свідчили про неналежне виконання договору відповідачем, до суду не звертався, у зв`язку з чим, враховуючи диспозитивність процесу, справа розглядається за наявними у ній документами.

За таких обставин, враховуючи вищевикладене та відсутність будь-яких доказів стосовно неналежного виконання умов договору про надання послуг відповідачем суд вважає, що позов є безпідставним та необґрунтованим.

Відповідно до положень ст.5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Особа, права якої порушено, може скористатись не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника.

Згідно ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч.2 ст.89 ЦПК України, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 до Фізичної особи підприємця ОСОБА_2 про витребування безпідставно отриманих активів (грошових коштів)є необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 5, 12, 13, 76, 77, 80, 81, 82, 89, 90, 92, 95, 133, 141, 264, 265, 268 ЦПК України, ст.ст. 6, 526, 546, 570, 610, 626, 627, 629, 901, 906 ЦК України, суд

в и р і ш и в:

У задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) про витребування безпідставно отриманих активів (грошових коштів) відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Полтавського апеляційного суду на протязі тридцяти днів з дня його проголошення, шляхом подачі апеляційних скарг через Миргородський міськрайонний суд Полтавської області.

Повний текст рішення складено 16 жовтня 2019 року.

Суддя: С. В. Андрущенко-Луценко