Справа №613/1480/18 Провадження № 2/613/86/19
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2019 року м. Богодухів

Богодухівський районний суд Харківської області у складі:

головуючого судді Уварової Ю.В.,

за участі секретаря Макушинської О.В.,

розглянувши в підготовчому судовому засіданні цивільну справу за позовом Дергачівської місцевої прокуратури Харківської області в інтересах держави до ОСОБА_1, представник відповідача адвокат ОСОБА_2, Головного управління Держгеокадастру у Харківській області, СФГ «Скосогорівка» про визнання наказу незаконним, договорів оренди та суборенди землі недійсними, скасування реєстрації та повернення земельної ділянки,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Богодухівського районного суду перебуває справа за позовом Дергачівської місцевої прокуратури Харківської області в інтересах держави до ОСОБА_1, Головного управління Держгеокадастру у Харківській області, СФГ «Скосогорівка» про визнання наказу ГУ Держгеокадастру від 16.09.2014 року про надання земельних ділянок в оренду ОСОБА_1 незаконним, визнання договорів оренди та суборенди земельної ділянки кадастровий номер :02:001:0375 недійсними, скасування реєстрації права оренди та суборенди та повернення земельної ділянки.

В обґрунтування позову прокурором зазначено, що накази ГУ Держземагентства у Харківській області та прийняті з порушенням вимог земельного законодавства. Надання у користування (оренду) ОСОБА_1, а в подальшому в суборенду ФГ «Скосогорівка» земельної ділянки відбулося незаконно з порушенням встановленої законом процедури, оскільки не були проведенні земельні торги. Крім того, враховуючи, що ОСОБА_1 раніше вже виділялась земельна ділянка для створення фермерського господарства, прокурор вважав, що дана земельна ділянка була отримана ОСОБА_1 для здійснення іншої підприємницької діяльності.

Від відповідача ГУ Держгеокадастру у Харківській області надійшло клопотання про закриття провадження у справі з тих підстав, що справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

В обґрунтування клопотання представник відповідача зазначає, що після отримання ОСОБА_1 в оренду земельних ділянок для ведення фермерського господарства, останньою 11.08.2015 року було створено фермерське господарство «Скосогорівка», а 05.02.2016 року землю передано ОСОБА_1 в користування вказаного фермерського господарства, яке після проведення державної реєстрації і виконує обовязки орендаря та є фактичним землекористувачем.

Отже, виходячи з аналізу вимог ЗУ «Про фермерське господарство», положень цивільного процесуального та господарського процесуального кодексів, з урахуванням правової позиції, викладеної Верховним судом у справі №606/2032/16-ц, вважав, що дана справа підлягає розгляду в порядку господарського судочинства.

Від відповідача ОСОБА_1 також надійшло клопотання про закриття провадження, оскільки в даній справі фактично розглядається спір між юридичною особою фермерським господарством, в розпорядженні якого перебуває земельна ділянка, та органом державної влади.

В підготовче засідання представник відповідача ГУ Держгеокадастру у Харківській області не зявився, просив клопотання про закриття провадження розглянути за відсутності представника.

Прокурор заперечував проти закриття провадження, зазначив, що земельна ділянка виділялась ОСОБА_1 як фізичній особі, отже виходячи з субєктного складу учасників, справа має розглядатись в порядку цивільного судочинства.

Представник відповідача ОСОБА_1 адвокат ОСОБА_2 вважала клопотання ГУ Держгеокадастру обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню, клопотання відповідача ОСОБА_1 підтримала, просила провадження у справі закрити.

Представник відповідача СФГ «Скосогорівка» в підготовче засідання не зявився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, причин неявки суду не повідомив.

Суд, вислухавши думку учасників справи, дослідивши матеріали, приходить до такого.

Відповідно до ч.1 ст.19 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Згідно з положеннями статті 20 ГПК України, господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв'язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема:

справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов'язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці;

справи у спорах щодо права власності чи іншого речового права на майно (рухоме та нерухоме, в тому числі землю), реєстрації або обліку прав на майно, яке (права на яке) є предметом спору, визнання недійсними актів, що порушують такі права, крім спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, та спорів щодо вилучення майна для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності, а також справи у спорах щодо майна, що є предметом забезпечення виконання зобовязання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці;

Відповідно до частини першої статті 1 Закону України «Про фермерське господарство» у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин /16.01.2014 року/, фермерське господарство є формою підприємницької діяльності громадян зі створенням юридичної особи, які виявили бажання виробляти товарну сільськогосподарську продукцію, займатися її переробкою та реалізацією з метою отримання прибутку на земельних ділянках, наданих їм для ведення фермерського господарства, відповідно до закону.

Відносини, пов'язані зі створенням, діяльністю та припиненням діяльності фермерських господарств, регулюються, Конституцією України, Земельним кодексом України, Законом України «Про фермерське господарство» та іншими нормативно-правовими актами України (стаття 2 цього Закону). У таких правовідносинах Закон України «Про фермерське господарство» є спеціальним нормативно-правовим актом.

Право на створення фермерського господарства має кожний дієздатний громадянин України, який досяг 18-річного віку та виявив бажання створити фермерське господарство. Для отримання (придбання) у власність або в оренду земельної ділянки державної власності з метою ведення фермерського господарства громадяни звертаються до відповідної районної державної адміністрації. Для отримання у власність або в оренду земельної ділянки із земель комунальної власності з метою ведення фермерського господарства громадяни звертаються до місцевої ради (частина перша статті 5, частина перша статті 7 Закону України «Про фермерське господарство»).

Після одержання засновником державного акта на право власності на земельну ділянку або укладення договору оренди земельної ділянки та його державної реєстрації фермерське господарство підлягає державній реєстрації в порядку, встановленому законом для державної реєстрації юридичних осіб (стаття 8 Закону України «Про фермерське господарство»).

Отже, можливість реалізації громадянином права на створення фермерського господарства безпосередньо пов'язана з одержанням ним державного акта на право власності на земельну ділянку або укладення договору оренди земельної ділянки для ведення фермерського господарства, що є передумовою для державної реєстрації останнього.

За змістом статей 1, 5, 7, 8 і 12 Закону України «Про фермерське господарство» після укладення договору оренди земельної ділянки для ведення фермерського господарства та проведення державної реєстрації такого господарства обов'язки орендаря цієї земельної ділянки виконує фермерське господарство, а не громадянин, якому вона надавалась.

З матеріалів справи вбачається, що наказ Головного управління Держгеокадастру у Харківській області «Про надання в оренду земельної ділянки», який прокурор просить визнати незаконним, датовано 16.09.2014 року. Договір оренди між ГУ Держгеокадастр у Харківській області та ОСОБА_1 укладено 29.12.2014 року. 31.12.2014 року право оренди зареєстровано за ОСОБА_1 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. 11.08.2015 року ОСОБА_1 було створено фермерське господарство «Скосогорівка»». 05.02.2016 року між ОСОБА_1 та ФГ «Скосогорівка» укладено договір суборенди земельної ділянки, право суборенди зареєстровано за ФГ «Скосогорівка» 09.02.2016 року.

Отже, враховуючи, що після реєстрації права оренди земельної ділянки, наданої їй для ведення фермерського господарства, ОСОБА_1 заснувала фермерське господарство, яке є юридичною особою, обовязки орендаря та обов'язки землекористувача земельної ділянки перейшли до фермерського господарства з дня його державної реєстрації, суд доходить висновку, що спір у цій справі стосується земельної ділянки, наданої в оренду фермерському господарству.

Спори юридичних осіб, зокрема органів державної влади та місцевого самоврядування, із зареєстрованими в установленому порядку фермерськими господарствами мають розглядатися за правилами господарського судочинства.

Аналогічна правова позиція висловлена у постанові ОСОБА_3 Верховного Суду від 22.08.2018 року у справі №606/2032/16-ц.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства. Виходячи з положень статті 200 ЦПК, така ухвала може бути постановлена за результатами підготовчого засідання.

Керуючись ст.ст. 200, 255 ЦПК України, -

ухвалив:

Клопотання ГУ Держгеокадастр у Харківській області та ОСОБА_1 задовольнити.

Закрити провадження у справі за позовом Заступника керівника Дергачівської місцевої прокуратури Харківської області в інтересах держави до ОСОБА_1, Головного управління Держгеокадастру у Харківській області, СФГ «Скосогорівка» про визнання наказу незаконним, договорів оренди та суборенди землі недійсними, скасування реєстрації та повернення земельної ділянки

Ухвала може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду через Богодухівський районний суд Харківської області протягом пятнадцяти днів з дня її проголошення. Учасник справи, якому ухвала не була вручена у день її проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційну скаргу подано протягом пятнадцяти днів з дня вручення йому ухвали суду.

СУДДЯ