Справа № 449/1398/18
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" травня 2019 р. м. Перемишляни

Перемишлянський районний суд Львівської області в складі:

головуючого судді: Борняк Р.О.,

з участю секретаря судових засідань: Баран П.Д.,

розглянувши у судовому засіданні в м. Перемишляни цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: орган опіки та піклування Перемишлянської РДА про позбавлення батьківських прав та збільшення розміру аліментів, -

в с т а н о в и в:

Позивач звернулася до суду з позовом, в якому просить: позбавити ОСОБА_2 , жителя с. Пристань Сокальського району Львівської області батьківських прав щодо сина ОСОБА_3 - ІНФОРМАЦІЯ_1 .

28.03.2019 року, позивачем подано заяву про збільшення позовних вимог, а саме: позбавити ОСОБА_2 , жителя с. Пристань Сокальського р- АДРЕСА_1 батьківських прав щодо сина ОСОБА_3 - ІНФОРМАЦІЯ_1 та збільшити розмір аліментів, утримуваних з відповідача ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , жителя с АДРЕСА_1 за рішенням Перемишлянського районного суду Львівської області на мою користь на утримання: сина ОСОБА_3 - ІНФОРМАЦІЯ_3 , визначивши їх в твердій грошовій сумі 1500 гривень, щомісячно на дитину та до його повноліття.

Заяву обгрунтовує тим, що вона являється матір`ю малолітньої дитини: ОСОБА_4 - ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Батьком дитини являється ОСОБА_2 , з яким вона розірвала шлюб 13 листопада 2017 року.

Впродовж двох років відповідач не проживає з ними, відповідно не займається вихованням сина, після розірвання шлюбу зовсім перестав цікавитися дитиною, не телефонує, не провідує, не цікавиться його здоров`ям, не проводить з ним свій вільний час, фактично обмежив в батьківській турботі, любові й піклуванні. З часу розлучення, вихованням та утриманням сина займається лише вона, відповідач не сплачує аліменти, не враховує те, що дитина потребує матеріальної підтримки та батьківської турботи. Відповідач повністю самоусунувся від виховання ОСОБА_3 , не цікавиться його життям.

На даний час син проживає разом із нею, вона піклується про його розвиток, здоров`я, фізичний стан, оскільки відповідач втратив з ними будь-який контакт.

Зазначає, що вищеперелічені факти підтверджуються поясненнями свідків.

В судове засідання позивач не з`явилася, однак від її представника надійшла заява, відповідно до якої, останні позовні вимоги підтримують в повному обсязі та просять проводити судове засідання без їхньої участі.

Відповідач в судове засідання не з`явився, хоч про дати судових засідань був повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив.

Представник третьої особи - служби в справах дітей Перемишлянської районної державної адміністрації в судове засідання не з`явилася, одна подала заяву, в якій просить проводити розгляд даної справи без її участі, проти задоволення позову не заперечує.

Тому суд, вважав за можливе проводити розгляд справи, відповідно до ст. 223 ЦПК України у відсутності сторін на підставі доказів, які знаходяться в матеріалах справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Дослідивши обставини справи, оцінивши в сукупності зібрані по справі докази, вирішуючи спір в межах заявлених позовних вимог, судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Згідно Свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 06.08.2013 р., батьками ОСОБА_4 є ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .

Рішенням Перемишлянського районного суду Львівської області від 13.11.2017 року, розірвано шлюб укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований 08.01.2013 року, виконавчим комітетом Білецької сільської ради Перемишлянського району Львівської області, актовий запис № 1, а також вирішено стягувати з ОСОБА_2 , на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання сина - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 800 (вісімсот) гривень щомісячно, починаючи з 31.07.2017 року і до досягнення ним повноліття.

Згідно письмових свідчень ОСОБА_5 , жительки с . Біле Перемишлянського району АДРЕСА_1, ОСОБА_2 , дійсно на протязі року не займається вихованням сина - ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_5., не провідує, не телефонує, не допомагає матеріально.

Згідно зі ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Відповідно до ст. 11 Закону України "Про охорону дитинства" сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом із батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Право дитини на отримання належного сімейного виховання виникає у неї від народження.

Згідно зі ст. 12 Закону України "Про охорону дитинства" батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Відповідно до ч.3 ст. 11 ЗУ "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Відповідно до ст.150 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дітей, їх фізичний, духовний та моральний розвиток; поважати дитину; забезпечувати здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

Статтею 152 Сімейного кодексу України закріплено право дитини на належне батьківське виховання.

Згідно п. 2 ч. 1 ст.164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Відповідно до п.16 Постанови Пленуму ВСУ «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30.03.2007р. № 3, ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Згідно ст.ст. 9, 18 Конвенції «Про права дитини», ратифікованої Постановою Верховної Ради України 27 лютого 1991 року, № 780-Х11 батьки несуть основну відповідальність за виховання дітей. Найважливіший обов`язок матері і батька це обов`язок виховувати, ростити дитину; батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дітей, їх фізичний, духовний та моральний розвиток, готувати до самостійного життя, забезпечити здобуття повної загальної освіти, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

За загальним правилом позбавлення батьківських прав спрямоване насамперед на захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей та є засобом стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків.

Приписами вказаної Конвенції, Закону України «Про охорону дитинства», Європейської Конвенції «Про здійснення дітей», ратифікованої Україною 03 серпня 2006 року, Конвенції «Про юрисдикцію, право, яке признається, виконується та співробітництво стосовно батьківської відповідальності та міру захисту дітей», ратифікованої Україною 14 вересня 2006 року, гарантовано та забезпечено право дитини з боку усіх державних та приватних структур, а також з боку батьків на належне батьківське виховання та піклування, забезпечення дитини сімейним затишком, розвиток індивідуальності та захисту всіх прав дитини навіть від самих батьків, що не суперечить вимогам ст. 150 СК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці.

Так, у справі «Савіни проти України» від 18 грудня 2008 р. ЄСПЛ звертає увагу на те, що при позбавленні батьківських прав треба підходити виважено і в найкращих інтересах дитини. Статтею 8 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) передбачено право на повагу до приватного і сімейного життя. Неврахування положень цієї норми міжнародного права при розгляді справ про позбавлення батьківських прав призводить до того, що в окремих випадках діти невиправдано стають соціальними сиротами. Завдання держави - захистити і підтримати сім`ю, а не позбавляти дитину права на виховання у родинному середовищі, навіть за складних життєвих обставин. Європейський суд з прав людини у рішенні у справі «Савіни проти України» від 18 грудня 2008 року наголошує, що право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції.

Відповідно до рішення, ухваленого 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України», Європейський суд з прав людини зазначив, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага. Дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

У як найкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків з сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або неблагонадійною. У як найкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним ("Neulinger and Shuruk v. Switzerland" від 8 січня 2009 року, заява N 41615/07, "Mamchur v. Ukraine" від 16 липня 2015 року, заява N 10383/09).

Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Згідно зі статтею 9 Конвенції ООН про права дитини, держава має забезпечити, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

За змістом ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (ч. 3 ст. 181 СК України).

Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (ч. 2 ст. 182 СК України).

Законом України «Про державний бюджет України на 2019 рік», встановлено суми прожиткового мінімуму на 2019 рік для дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2019 року - 2027 гривень, з 1 липня - 2118 гривень, з 1 грудня - 2218 гривень.

Крім того, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі (ч.1 ст. 184 СК України).

Частина перша статті 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № З "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" від 15.05.2006 р. у новому розмірі аліменти виплачуються від дня набрання рішенням законної сили. Зміна стану здоров`я, матеріального або сімейного стану сторін автоматично не припиняють виплату аліментів у попередньому розмірі. Вказані обставини є тільки підставами для зміни розміру аліментів. На підставі цих обставин заінтересована особа може звернутися з відповідною вимогою до суду. Однак їх наявність має встановити суд. У випадку задоволення позову аліменти виплачуються в новому розмірі від дня набрання рішенням законної сили, а не подання позову. До набрання рішенням про зміну розміру аліментів законної сили вони сплачуються в попередньому розмірі.

Відповідно до положень ст. 48 Конституції України кожен має право на достатній життєвий рівень для себе і своєї сім`ї, що включає достатнє харчування, одяг, житло.

Враховуючи викладене, суд вважає, що відповідач по справі свідомо самоусунувся від виховання дитини, не піклується про його фізичний і духовний розвиток, не цікавиться його навчанням, не спілкується з ним, не сприяє засвоєнню ним загальновизнаних норм моралі, не виявляє інтересу до його внутрішнього світу.

Виходячи з вищевикладеного, аналізуючи зібрані по справі докази, суд також приходить до переконання, що ОСОБА_2 , свідомо нехтує своїми батьківськими обов`язками щодо виховання та утримання дитини, оскільки протягом тривалого часу умисно ухиляється від виконання батьківських обов`язків по відношенню до свого малолітнього сина, тому суд, діючи в інтересах дитини, вважає за доцільне позбавити його батьківських прав, щодо його малолітньої дитини: сина ОСОБА_4 - ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Керуючись ст.ст. 12, 13, 76-82, 141, 259, 263-265 ЦПК України, суд , -

ухвалив :

Позов задоволити.

Позбавити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що проживає за адресою: АДРЕСА_1 батьківських прав відносно його малолітньої дитини: сина - ОСОБА_4 - ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Збільшити розмір аліментів, раніше визначений рішенням Перемишлянського районного суду Львівської області від 13.11.2017 року та стягувати з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що проживає за адресою: АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , паспорт серії НОМЕР_2 від 11.04.2013 р. , що проживає за адресою: АДРЕСА_1 , аліменти на утримання сина - ОСОБА_4 - ІНФОРМАЦІЯ_1 , визначивши їх у твердій грошовій сумі - 1500 грн., починаючи з дати набрання рішенням законної сили і до його повноліття.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Держави судовий збір в розмірі 704, 80 грн..

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 704, 80 грн..

Рішення може бути оскаржено до Львівського апеляційного суду через Перемишлянський районний суд Львівської області шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Борняк Р.О.