ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 545/1692/19 Номер провадження 22-ц/814/2703/19Головуючий у 1-й інстанції Стрюк Л. І. Доповідач ап. інст. Одринська Т. В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 жовтня 2019 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд в складі колегії:

головуючого судді: Одринської Т.В.

суддів: Карпушина Г.Л., Панченка О.О.,

за участю секретаря судових засідань Ряднини І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві в спрощеному провадженні цивільну справу за позовом Першого заступника керівника Полтавської місцевої прокуратури Полтавської області до Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області, ОСОБА_1 , за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Виконавчого комітету Полтавської міської ради про визнання незаконним та скасування наказу, скасування запису про державну реєстрацію права приватної власності, повернення земельної ділянки

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на ухвалу Полтавського районного суду Полтавської області від 18 липня 2019 року

ВСТАНОВИВ:

У липні 2019 року Перший заступник прокурора Полтавської області звернувся до суду з позовом про визнання незаконними та скасування наказу Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області « Про затвердження проекту землеустрою та передачу у власність гр.. ОСОБА_1 земельної ділянки площею 0,12 га для індивідуального садівництва» за № 8620-СГ від 22 серпня 2017 року; скасування запису № 22417784 від 15 вересня 2017 року про державну реєстрацію права приватної власності за ОСОБА_1 на земельну ділянку з кадастровим номером :00:001:0072 площею 0,12 га для ведення індивідуального садівництва, що розташована на території Ковалівської сільської ради Полтавського району за межами населеного пункту, з зобов`язати ОСОБА_1 повернути спірну земельну ділянку державі в особі Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області.

Ухвалою Полтавського районного суду Полтавської області від 18 липня 2019 року- відкрито провадження у справі.

Не погодившись з ухвалою суду відповідач подав на неї апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу місцевого суду скасувати та направити справу на розгляд до адміністративного суду. В обґрунтування апеляційної скарги вказав, що спірні правовідносини, які склалися між учасниками справи , відносяться до категорії публічно правових.

У відзиві на апеляційну скаргу Перший заступник керівника Полтавської місцевої прокуратури вказав, що вимога про визнання рішення незаконним, розглядається в порядку цивільного або господарського судочинства, якщо за результатами реалізації рішення у фізичної чи юридичної особи виникло цивільне право й спірні правовідносини, на яких ґрунтується позов, мають приватноправовий характер. З врахуванням цього просив ухвалу суду про відкриття провадження залишити без змін, а апеляційну скаргу відхилити.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відкриваючи провадження у справі, суд першої інстанції виходив з того, що дана справа підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, оскільки правовідносини, які виникли між сторонами у справі мають приватноправовий характер.

Перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваної ухвали, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, предметом спору у даній справі є визнання недійсним і скасування наказу ГУ Держгеокадастру, яким затверджено проект землеустрою та надано земельну ділянку із земель державної власності у власність фізичній особі.

Частиною першою статті 19 ЦПК України передбачено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Відповідно до статті 19 КАС України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Аналіз наведених норм права свідчить про те, що до адміністративної юрисдикції відноситься справа, яка виникає зі спору в публічно-правових відносинах, що стосується цих відносин, коли один з його учасників є суб`єктом владних повноважень, здійснює владні управлінські функції, у цьому процесі або за його результатами владно впливає на фізичну чи юридичну особу та порушує їх права, свободи чи інтереси в межах публічно-правових відносин.

Натомість, визначальними ознаками приватноправових відносин є юридична рівність та майнова самостійність їх учасників, наявність майнового чи немайнового, особистого інтересу суб`єкта. Спір буде мати приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням наявного приватного права певного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть і в тому випадку, якщо до порушення приватного права призвели владні управлінські дії суб`єкта владних повноважень.

Отже, під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Згідно із частинами другою та третьою статті 78 Земельного кодексу України право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них. Земля в Україні може перебувати у приватній, комунальній та державній власності. Згідно із частиною першою статті 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону. Порядок набуття права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності громадянами та юридичними особами передбачено вказаною статтею та статтями 118, 122 Земельного кодексу України.

В свою чергу, рішення суб`єкта владних повноважень у сфері земельних відносин може оспорюватися з точки зору його законності, а вимоги про визнання рішення незаконним - розглядатися в порядку цивільного або господарського судочинства, якщо за результатами реалізації рішення у фізичної чи юридичної особи виникло право цивільне й спірні правовідносини, на яких ґрунтується позов, мають приватноправовий характер. У такому випадку вимогу про визнання рішення незаконним можна розглядати як спосіб захисту порушеного цивільного права за статтею 16 Цивільного кодексу України та пред`являти до суду для розгляду в порядку цивільного або господарського судочинства, якщо фактично підґрунтям і метою пред`явлення позовної вимоги про визнання рішення незаконним є оспорювання цивільного речового права особи (зокрема, права власності на землю), що виникло в результаті та після реалізації рішення суб`єкта владних повноважень.

Ураховуючи, що позивач звернувся до суду з позовом про визнання недійсним і скасування наказу ГУ Держгеокадастру, яким затверджено проект землеустрою та надано земельну ділянку із земель державної власності у власність фізичній особі ОСОБА_1 , такий спір є приватноправовим і за суб`єктним складом сторін підлягає розгляду за правилами цивільного судочинства, оскільки його вирішення впливає на права та обов`язки цієї фізичної особи щодо його права власності на земельну ділянку.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що спір підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Вказані висновки місцевого суду узгоджуються з висновками Великої палати Верховного суду, викладеними у постанові від 08 травня 2018 року у справі №910/13755/17.

Наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків суду першої інстанції, а відтак, не можуть бути підставою для скасування оскаржуваного рішення.

Оскільки апеляційна скарга задоволенню не підлягає, відповідач звільнений від сплати судового збору відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 5 Закону України « Про судовий збір» підстав для розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, немає.

Керуючись п.1 ч.1 ст. 374, 375, 381, 382 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИ ЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Полтавського районного суду Полтавської області від 18 липня 2019 року без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, касаційна скарга на неї подається протягом тридцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до суду касаційної інстанції, у разі проголошення лише вступної та резолютивної частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 17 жовтня 2019 року.

Головуючий суддя: _______________ Т.В. Одринська

Судді: ______________Г.Л.Карпушин __________________ О.О.Панченко