Справа № 488/328/16-ц Суддя першої інстанції Лазарева Г.М.
Провадження № 22-ц/812/332/19 Суддя-доповідач апеляційного суду Царюк Л.М.
П О С Т А Н О В А

Іменем України

21 березня 2019 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого Царюк Л.М.,

суддів: Самчишиної Н.В., Крамаренко Т.В.,

із секретарем - Богуславською О.М.,

за участю: представника позивача - ОСОБА_2,

представника відповідача - Шевченка Т.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Корабельного районного суду м. Миколаєва від 13 листопада 2018 року, ухвалене під головуванням судді Лазаревої Г.М., в залі судового засідання в м. Миколаїв, о 16 год. 41 хв., за позовом ОСОБА_4 до Обслуговуючого автогаражного кооперативу «Щит» про визнання незаконним рішення про виключення з членів автогаражного кооперативу і скасування протоколу зборів,

В С Т А Н О В И В:

22 січня 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до Обслуговуючого автогаражного кооперативу «Щит» (далі - автогаражний кооператив), в якому просив визнати незаконним рішення загальних зборів членів Обслуговуючого автогаражного кооперативу «Щит» про виключення його із списків членів автогаражного кооперативу та скасування протоколу № 10 від 27 квітня 2014 року загальних зборів членів Обслуговуючого автогаражного кооперативу «Щит» в частині виключення його із членів автогаражного кооперативу.

Доводи позовної заяви обґрунтовував тим, що він з 2008 року був членом автокооператива «Щит» та в подальшому, згідно протоколу зборів автогаражного кооперативу № 10 від 27 квітня 2014 року за порушення вимог п. 6.2. Уставу щодо несплати членського внесків та ст. 13 Закону України «Про кооперацію», виключений з його членів.

Вважає дане виключення незаконним з тих підстав, що відповідно до ст.13 Закону України «Про кооперацію» та п. 5.6. Статуту Кооперативу членство в кооперативі припиняється, у тому числі, у разі несплати внесків в порядку визначеному статутом кооперативу.

Згідно до п. 6.2. Статуту кооперативу члени кооперативу зобов'язані сплачувати членські внески, які розраховуються відповідно до площі гаражного боксу, до кінця першого кварталу поточного року. При заборгованості по членським внескам більше 2 років і не виявлення контакту з правлінням член кооперативу автоматично без попередження виключається з кооперативу.

На момент звернення до суду з позовом, заборгованість по сплаті членських внесків у нього відсутня, він регулярно щорічно сплачує відповідні внески до кооперативу.

Рішенням Корабельного районного суду м. Миколаєва від 13 листопада 2018 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 відмовлено в повному обсязі.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог місцевий суд виходив із того, що оскаржуване рішення зборів від 27 квітня 2014 року є законним, оскільки позивачу було достеменно відомо про існування існуючої заборгованості, він попереджався кооперативом про наявність існуючої заборгованості по сплаті членських внесків та необхідність погашення останньої.

За такого суд першої інстанції дійшов висновку, що позовні вимоги є недоведеними та безпідставними з огляду на те, що зазначена кооперативом заборгованість по сплаті членських внесків позивачем не спростована, а несплата членських внесків, тобто порушення вимог п. 6.2. Статуту кооперативу та відсутність будівництва гаражу з 2008 року є доведеними.

В апеляційній скарзі, ОСОБА_4, посилаючись на те, що оскаржуване рішення прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, при ухваленні вказаного рішення суд неправильно оцінив надані сторонами докази, що призвело до невідповідності висновків суду дійсним обставинам справи, просив скасувати рішення та ухвалити у справі нове судове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовував тим, що предметом позову є оскарження правомірності рішення відповідача про виключення з членів Обслуговуючого автогаражного кооперативу «Щит» за порушення вимог статуту п. 6.2. і ст. 13 Закону України «Про кооперацію» ОСОБА_4, місце 40, яке зафіксовано у протоколі зборів № 10 від 27 квітня 2014 року. Саме цим документом було прийнято рішення про виключення його із членів кооперативу. Вказаний протокол підписаний трьома членами правління автогаражного кооперативу.

Проте в судовому рішенні районний суд посилається на рішення загальних зборів членів кооперативу від 29 листопада 2015 року. Однак про це рішення суду, позивачу ні на момент звернення до суду з позовом, ні станом на теперішній час, невідомо.

З рішенням саме загальних зборів членів Обслуговуючого автогаражного кооперативу «Щит», на яких би вирішувалось питання про виключення його з членів цього кооперативу, позивач ані до звернення його до суду із позовом, ані під час розгляду позову судом першої інстанції, ознайомлений не був.

Позивач стверджував, що рішення про виключення його із членів кооперативу приймалось правлінням кооперативу, членами якого підписано протокол, отже воно не є рішенням загальних зборів членів Обслуговуючого автогаражного кооперативу «Щит», до виключної компетенції яких, згідно положень ст. 15 Закону України «Про кооперацію», належить затвердження рішення правління або голови правління про припинення членства у кооперативі. Вказана обставина підтверджується, зокрема, й тим, що після прийняття цього рішення, 30 липня 2014 року та 26 квітня 2015 року відповідач приймав від позивача членські внески за 2014 та за 2015 роки, що підтверджується відомостями у членській книжці ОСОБА_4, наданій суду для дослідження. Таким чином, відповідач вважав позивача членом кооперативу, а тому вказане рішення правління не було таким, що припиняло членство ОСОБА_4 в автогаражному кооперативі. У позовній заяві позивач називає вказане рішення правління рішенням загальних зборів членів кооперативу виключно через необізнаність в області юриспруденції і національному законодавстві.

Крім того, скаржник зазначав, що ухвалюючи оскаржене судове рішення суд вийшов за межі предмету позову та встановив обставини, що не мали значення для вирішення справи, а саме: нездійснення позивачем будівництва боксу на виділеній йому частині земельної ділянки кооперативу, підтримання чистоти на цій ділянці тощо та мотивував ними рішення про відмову у задоволенні позову, порушивши при цьому положення ч. 1 ст. 13 ЦПК України, згідно з приписами якої суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог, а також положення ч. 2 ст. 264 ЦПК України, відповідно з якими при ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.

Представник відповідача у запереченнях на апеляційну скаргу зазначав, що з висновками районного суду він погоджується. При цьому зазначив, що позивач порушив вимоги ст.ст. 12, 13 Закону України «Про кооперацію», п.5.6. та п. 6.2. Статуту Обслуговуючого автогаражного кооперативу «Щит» щодо сплати внесків.

Також ОСОБА_4 не скористався пропозицією автогаражного кооперативу погасити борг, а тому згідно рішення зборів від 29 листопада 2015 року було прийнято остаточне рішення виключити власника місця № 40 ОСОБА_4 із членів кооперативу.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, пояснення сторін, дослідивши надані докази та перевіривши законність і обґрунтованість рішення місцевого суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до пункту 9 розділу XIII "Перехідні положення" ЦПК України у редакції Закону України N 2147-VIII від 3 жовтня 2017 року "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів" (далі - ЦПК України) справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно із ч. 3 ст. 3 Цивільного процесуального Кодексу України в редакції Закону України № 2147-УIII від 3 жовтня 2017 року, що набув чинності 15 грудня 2017 року, провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

За приписами ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з ст. 6 Закону України «Про кооперацію» в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин (надалі - Закон) кооператив є первинною ланкою системи кооперації і створюється внаслідок об'єднання фізичних та/або юридичних осіб на основі членства для спільної господарської та іншої діяльності з метою поліпшення свого економічного стану.

Відповідно до завдань та характеру діяльності кооперативи поділяються на такі типи: виробничі, обслуговуючі та споживчі. За напрямами діяльності кооперативи можуть бути сільськогосподарськими, житлово-будівельними, садово-городніми, гаражними, торговельно-закупівельними, транспортними, освітніми, туристичними, медичними тощо.

Кооператив є юридичною особою, має самостійний баланс, розрахунковий та інші рахунки в установах банків та може мати печатки.

Вищим органом управління кооперативу є загальні збори членів кооперативу, до компетенції якого належить, зокрема, затвердження рішення правління або голови правління про прийняття нових членів та припинення членства ( ст. 15 закону).

Виконавчим органом кооперативу є правління, яке очолює голова, повноваження якого визначаються статутом кооперативу (ст. 16 Закону).

За положенням ст. 8 Закону Статут кооперативу є правовим документом, що регулює його діяльність.

Одним із основних обов'язків члена кооперативу зокрема є сплата визначених статутом кооперативу внесків (ст. 12 Закону), а однією з підстав припинення членства в кооперативі згідно зі ст. 13 Закону є несплата внесків у порядку, визначеному статутом кооперативу.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, Обслуговуючий автогаражний кооператив «Щит» (надалі - Кооператив) утворений фізичними особами, які добровільно об'єдналися для спільного будівництва та експлуатації гаражів, ведення спільної господарської та іншої діяльності з метою задоволення своїх економічних, соціальних та інших потреб на засадах самоврядування.

Позивач ОСОБА_4 був прийнятий в члени Кооперативу 22 червня 2008 року, номер його гаражу АДРЕСА_1

Відповідно до п. 6.2. Статуту в обов'язки члену Кооперативу поряд з іншими обов'язками, входить обов'язок щодо сплати вступного внеску незалежно від зобов'язання щодо участі у діяльності кооперативу та сплати річного членського внеску до кінця першого кварталу поточного року. Несплата членського внеску до кінця П кварталу поточного року спричиняє нарахування і утримання пені в обов'язковому порядку в розмірі 0.5% від суми несплаченого платежу за кожен день прострочення. При заборгованості членських внесків більше 2х років і не проявлення контакту з правлінням, член Кооперативу автоматично, без попереджень, виключається з Кооперативу, а вартість його майна оцінюється оціночною комісією та реалізується з метою погашення заборгованості.

Розділ 4 Статуту визначає, що вищим органом управління Кооперативу є загальні збори, до повноважень яких п. 2.1. Статуту відносить, зокрема затвердження рішень правління Кооперативу про прийняття нових членів та асоційованих членів та про припинення членства.

До повноважень правління кооперативу, перелік яких викладено у п. 13.3. Статуту, віднесено зокрема, внесення на затвердження загальних зборів або зборів уповноважених рішення про прийняття до Кооперативу нових членів та асоційованих членів та припинення членства.

Як встановлено судом відповідач мав заборгованість по сплаті річних членських внесків з 2010 року по 2013 рік, про що відповідач письмово повідомляв позивача з вимогою про сплату таких внесків.

З протоколу № 10 від 27 квітня 2014 року вбачається, що правління членів кооперативу прийняло рішення про виключення з членів кооперативу за порушення вимог п. 6.2. Статуту (несплата членських внесків) та ст. 13 закону України «Про кооперацію» ОСОБА_4 та інш.

Оскаржуючи це рішення позивач стверджує, що воно є незаконним, оскільки він регулярно сплачував членські внески та заборгованість у нього відсутня.

Проте такі твердження ОСОБА_4 спростовуються матеріалами справи та встановленими судом обставинами.

За положення п. 6.2. Статуту ОСОБА_4 повинен був сплачувати річні членські внески до кінця першого кварталу (січень-березень) поточного року.

За даними Кооперативу ОСОБА_4 має заборгованість по сплаті зазначених внесків з 2010 року.

Після прийняття рішення зборами правління про виключення позивача з членів Кооперативу, останній частково сплатив заборгованість, а саме:

-30 липня 2014 року - за 2013 рік у розмірі 250 грн.,

- 30 липня 2014 року - за 2014 рік у розмірі 300 грн. та 50 грн. - цільовий внесок;

- 26 квітня 2015 року - за 2015 рік у розмірі 120 грн. та 230 грн. - цільовий внесок.

Ці факти не заперечувалися сторонами. Водночас при зверненні позивача з позовом до суду за останнім Кооперативом рахується заборгованість з 2010 року по 2012 рік з нарахуванням відповідної пені за період 2010-2013 роки за несвоєчасність сплати річних членських внесків, що передбачена п. 6.2. Статуту.

В апеляційному суді представник позивача не заперечувала факт існування такої заборгованості, пояснюючи її несплату тим, що ОСОБА_4 не погоджується з розміром нарахованої відповідачем пені.

Таким чином встановлено, що на час винесення Правлінням Кооперативу рішення від 27 квітня 2014 року про виключення з членів Кооперативу позивача, останній мав заборгованість по сплаті річних членських внесків, обов'язок сплати яких визначено п. 6.2. Статуту, а тому наявність такої заборгованості відповідно до п. 5.6. Статуту є підставою для припинення членства в Кооперативі.

За таких обставин правління Кооперативу в межах своєї компетенції, визначеної п. 13.3. Статуту, мало повноваження приймати рішення про виключення позивача з членів Кооперативу.

З урахуванням наведених правових норм та встановлених обставин, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржуване рішення зборів правління Кооперативу від 27 квітня 2014 року прийнято в межах компетенції правління Кооперативу, визначених Статутом, а тому суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову в задоволені позовних вимог ОСОБА_4

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції дійшов висновку, що оскаржуване рішення було рішенням загальних зборів членів Кооперативу є безпідставним, оскільки таких висновків судове рішення не містить. Суд першої інстанції зазначає рішення загальних зборів від 29 листопада 2015 року тільки даючи аналіз змісту довідки Кооперативу про наявність заборгованості у позивача по сплаті членських внесків та не робив висновків, що 27 квітня 2014 року відбулися загальні збори членів Обслуговуючого автогаражного кооперативу «Щит», на яких прийнято рішення про виключення позивача з членів цього кооперативу.

Посилання в апеляційній скарзі на незаконність прийнятого рішення зборів правління Кооперативу, на не ознайомлення позивача з новою редакцією Статуту від 28 липня 2013 року та на те, що обрахування заборгованості по сплаті внесків повинно відбуватися саме з цієї дати, але не раніше липня 2015 року, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки ці обставини не зазначалися позивачем як підстава позову, а відтак не досліджувалися судом першої інстанції та відповідна оцінка в судовому рішенні їм не надавалась.

Водночас з положень наданого Статуту кооперативу, що був зареєстрований 24 січня 2008 року та діяв до затвердження нової редакції від 28 липня 2013 року, вбачається, що на час виникнення у позивача заборгованості по членським внескам однією з підстав припинення членства в кооперативі була також несплата внесків в строки та в сумі, встановлених загальними зборами на поточний рік.

Між тим, заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги про те, що посилання суду першої інстанції як на підставу законності рішення зборів правління Кооперативу від 27 квітня 2014 року про доведеність факту відсутності будівництва гаражу з боку ОСОБА_4 з 2008 року з огляду на те, що встановлення таких фактів не охоплювалось предметом позову, а тому посилання на їх доведеність є безпідставними.

З урахуванням цих обставинах висновок районного суду про недоведеність та безпідставність позовних вимог, оскільки доведено факт відсутності будівництва гаражу з 2008 року на земельній дільниці № 40, що належить ОСОБА_4 підлягає виключенню з мотивувальної частини судового рішення.

Водночас колегія суддів вважає за необхідне зауважити, що позивачем обрано не той спосіб захисту свого порушеного права щодо членства у Кооперативі.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Таким чином, у розумінні закону, суб'єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права в припинення дій, які порушують це право.

Зміст зазначених у ст. 15 ЦК України підстав для захисту не розкривається, але він відображений у відповідних нормам статей, що регулюють ту чи іншу категорію правовідносин.

Як встановлено, між сторонами виникли спірні правовідносини з приводу припинення членства позивача в Кооперативі.

Між тим відповідно до вищезазначених нормативних актів питання припинення членства в кооперативі вирішується виключно загальними зборами або зборами уповноважених членів Кооперативу, оскільки саме загальні збори або збори уповноважених затверджують рішення правління Кооперативу про припинення членства в Кооперативі. Саме рішення загальних зборів Кооперативу або зборів уповноважених є правовою підставою для припинення членства в кооперативі та саме це рішення підлягає оскарженню в судовому порядку, оскільки порушує права та інтереси члена кооперативу.

ОСОБА_4 звернувся до суду за захистом своїх прав, оспорюючи рішення про виключення його з членів Кооперативу. Проте при цьому фактично оскаржує рішення членів правління Кооперативу про його виключення від 27 квітня 2014 року, помилково зазначаючи, що це рішення загальних зборів, не заперечуючи цих фактів в доводах апеляційної скарги.

Між тим оскаржуване рішення членів правління Кооперативу відповідно до Статуту Кооперативу є пропозицією для затвердження такого рішення загальними зборами та в правовому значенні не є підставою для припинення членства в Кооперативі, а тому оспорювання рішення правління Кооперативу не може бути належним способом захисту порушених прав позивача.

Як вбачається з матеріалів справи 29 листопада 2015 року загальні збори членів Кооперативу погодилися з рішенням (пропозицією) членів правління Кооперативу та своїм рішення виключили з членів Кооперативу користувача гаражу № 40, яким за матеріалами справи є ОСОБА_4 Проте це рішення позивачем не оскаржується.

З урахуванням викладеного апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції на підставі п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підлягає зміні з виключенням з мотивувальної частини судового рішення висновок районного суду про недоведеність та безпідставність позовних вимог у зв'язку з доведеністю факту відсутності будівництва гаражу з 2008 року.

Керуючись ст.ст. 376, 382 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення Корабельного районного суду м. Миколаєва від 13 листопада 2018 року змінити.

Виключити з мотивувальної частини судового рішення висновок суду першої інстанції про недоведеність та безпідставність позовних вимог у зв'язку з доведеністю факту відсутності будівництва гаражу з 2008 року.

В іншій частині зазначене рішення залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання її повного тексту в порядку та випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий Л.М. Царюк

Судді Н.В. Самчишина

Т.В. Крамаренко

Повний текст постанови складено 22 березня 2019 року.