ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 червня 2019 року

м.Суми

Справа №577/3951/18

Номер провадження 22-ц/816/2481/19

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Кононенко О. Ю. (суддя-доповідач),

суддів - Криворотенко В. І. , Ткачук С. С.

сторони:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 18 лютого 2019 року в складі судді Кравченка В.О., ухвалене у м. Конотоп, повний текст якого складено 22 лютого 2019 року,

в с т а н о в и в:

У вересні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , в якому просив визнати дійсним договір купівлі-продажу житлового будинку, розташованого в АДРЕСА_1 , укладений 07 квітня 2016 року між ним та ОСОБА_2 , а також визнати право власності на вказаний будинок.

Свої вимоги мотивував тим, що між ним та ОСОБА_2 було укладено у простій письмовій формі договір купівлі-продажу вказаного майна, після цього відповідач виїхала з с. Новомутин у Російську Федерацію, фактично ухилившись від нотаріального посвідчення договору, хоча між ними були досягнуті усі істотні його умови, зокрема ОСОБА_2 підтвердила розпискою, що отримала кошти за будинок в присутності двох свідків, передала технічний паспорт та ключі від будинку.

Рішенням Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 18 лютого 2019 року позовні вимоги ОСОБА_1 залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове - про задоволення позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом неправильно застосовано положення ч.2 ст.220 ЦК України та не враховано надані стороною позивача докази обґрунтованості позовних вимог.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою I розділу V ЦПК України.

Згідно з ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи те, що ціна позову 2599 грн не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (на 1 січня 2018 року: 1762 грн х 100 = 176200 грн), розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вимог та підстав позову, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України, апеляційний суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що 07 квітня 2016 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 був укладений договір купівлі-продажу житлового будинку АДРЕСА_1 , який не був нотаріально посвідчений (а.с. 5-7). На виконання умов договору ОСОБА_1 сплатив ОСОБА_2 2599 грн, що підтверджується розпискою (а.с. 4).

З довідок Бочечківської сільської ради від 27 вересня 2018 року та від 10 грудня 2018 року вбачається, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на території сільської ради не зареєстрована і не проживає (а.с. 16, 27).

Рішення суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 мотивоване тим, що позивачем не надано жодних доказів на підтвердження безповоротного ухилення відповідача від нотаріального посвідчення правочину та з чого вбачається втрата можливості з будь-яких причин його посвідчити, що є обов`язковими умовами для визнання правочину дійсним згідно зі ст. 220 ЦК України.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з такими висновками місцевого суду, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

За змістом ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Згідно з ч. 3 ст. 640 ЦК України, договір, що підлягає нотаріальному посвідченню, є укладеним з дня такого посвідчення.

За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (стаття 655 ЦК України).

Відповідно до п. 13 постанови пленуму Верховного Суду України № 9 від 06 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» при розгляді справи про визнання правочину дійсним суд повинен з`ясувати, чому правочин не був нотаріально посвідчений, чи дійсно сторона ухилилася від його посвідчення та чи втрачена така можливість, а також чи немає інших підстав нікчемності правочину.

При цьому саме по собі небажання сторони нотаріально посвідчувати договір не може бути підставою для застосування ч. 2 ст. 220 ЦК України.

Зі змісту розписки від 07 квітня 2016 року убачається, що ОСОБА_2 в присутності двох свідків отримала від ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 2599 грн 00 коп в якості оплати за проданий йому житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 4).

Зазначена розписка за своєю правовою природою не є договором купівлі-продажу і не свідчить про те, що сторони у належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Однією з умов застосування ч. 2 ст. 220 ЦК України та визнання правочину дійсним в судовому порядку є встановлення судом факту безповоротного ухилення однієї із сторін від нотаріального посвідчення правочину та втрата стороною можливості з будь-яких причин нотаріально посвідчити правочин.

Зі змісту листів Бочечківської сільської ради від 27 вересня 2018 року та від 10 грудня 2018 року вбачається, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на території сільської ради не зареєстрована, не проживає, інших відомостей щодо неї немає. Разом з тим, ці докази не підтверджують ухилення відповідача від нотаріального посвідчення правочину.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позивач не надав жодних доказів на підтвердження безповоротного ухилення відповідача від нотаріального посвідчення правочину та доказів втрати можливості з будь-яких причин його посвідчити, що є обов`язковими умовами для визнання правочину дійсним згідно зі ст. 220 ЦК України.

З урахуванням вищенаведеного, колегія суддів апеляційного суду вважає, що судом першої інстанції були правильно застосовані норми матеріального та додержані норми процесуального права.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі, висновків суду не спростовують, а тому рішення суду слід залишити без змін.

Враховуючи те, що справа є малозначною (п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України), відповідно до приписів п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, постанова не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись ст. ст. 367 - 369, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. ст. 375, 381 - 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 18 лютого 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Судді: О.Ю. Кононенко

В.І. Криворотенко

С.С. Ткачук