Заводський районний суд м. Запоріжжя
Справа № 332/2031/18
Провадження №: 2/332/36/19
ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ
05 червня 2019 р. м. Запоріжжя
Заводський районний суд м. Запоріжжя у складі:
Головуючого суддіЯцуна О.С.,
при секретарі Фурсовій О.І.,
розглянувши заочно у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Запоріжжя цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Кредобанк» про захист прав споживачів, визнання умов пунктів кредитного договору №2795/4208ВСLKC12K11 від 19.05.2016 року недійсними, визнання кредитного договору №2795/4208ВСLKC12K11 від 19.05.2016 року неукладеним безгрошовим зобов`язанням, -
Ухвалою Заводського районного суду м. Запоріжжя від 04.04.2019 року задоволено клопотання представника позивача адвоката Карпенка В.Ю., про заміну неналежного відповідача ПАТ «Платинум Банк». Первісного відповідача ПАТ «Платинум Банк» у даній цивільній справі замінено належним відповідачем, яким є Акціонерне товариство «Кредобанк», у зв`язку із тим, що на підставі договору про відступлення прав вимоги №270К від 02.07.2018 року, ПАТ «Платинум банк» відступило права вимоги за кредитним договором №2795/4208ВСLKC12K11 від 19.05.2016 року новому кредитору АТ «Кредобанк».
Від представника позивача адвоката Карпенка В.Ю., до суду надійшла заява про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, не заперечує проти проведення заочного розгляду справи.
Відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового розгляду справи, однак до судового засідання повторно не з`явився, причину своєї неявки суду не повідомив, відзиву не подав, а тому суд прийшов до переконання про можливість розгляду справи за його відсутності.
На підставі наявних у справі доказів, суд ухвалює рішення про заочний розгляд справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.
Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось.
Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково з наступних підстав.
Судом встановлено, що 19.05.2016 позивачем як позичальником, ПАТ Платинум Банк (Банк) та ПрАТ Ренесанс Життя (Страховик) був підписаний кредитний договір зі страхуванням життя позичальника та можливістю перенесення платежу (каса) № 2795/4208ВСLKC12K11 (Перенесення платежу Касовий) (а.с.8-9).
Пунктом 1.3 кредитного договору передбачено, що для видачі та зарахування коштів для погашення кредиту банк відкриває позичальнику рахунок № НОМЕР_1 .
Згідно з п.7.5 даний договір укладений відповідно до ст.ст. 6, 627, 207 ЦК України шляхом підписання зі сторони позичальника цього договору та з нанесеними на нього типографськими засобами відбитку печаток та підписів уповноважених осіб банку та страховика.
Як вбачається із договору про відступлення прав вимоги №270К від 02.07.2018 року, ПАТ «Платинум банк» відступило права вимоги за кредитним договором, укладеним 19.05.2016 року з ОСОБА_1 новому кредитору АТ «Кредобанк» (а.с.31-32).
Щодо вимоги про визнання кредитного договору від 19.05.2016 № 2795/4208ВСLKC12K11 неукладеним безгрошовим зобов`язанням суд приходить до наступного.
Відповідно до ст.ст. 1054, 1055 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі.
Згідно з ч. 1 ст. 638 та ч. 1 ст. 640 ЦК України договір є укладеним з моменту досягнення в належній формі згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
На підставі ч. 2 ст. 640 ЦК України у разі, якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання майна або вчинення певної дії.
Законодавець пов`язує момент укладення договору з моментом передання грошей у випадку укладення договору позики (ст. 1046 ЦК України). Натомість, кредитний договір, спір щодо якого вирішується судом, є укладеним з моменту досягнення його сторонами у письмовій формі згоди з усіх істотних умов договору. Такого висновку дотримується Верховний Суд України (постанова від 11.07.2012 у справі № 6-63цс12).
Таким чином, суд вважає, що оспорюваний кредитний договір є укладеним сторонами.
Посилання позивача на те, що відповідач не надав та не міг згідно з умовами договору надати кредит в сумі, обумовленій договором, що тягне за собою безгрошовість зобов`язання та відповідно підтверджує факт неукладення самого кредитного договору, не може бути підставою для визнання кредитного договору неукладеним, оскільки кредитний договір є укладеним з моменту досягнення його сторонами в письмовій формі згоди з усіх істотних умов договору. Дії ж з відкриття позичальнику рахунку банком для видачі та зарахування коштів для погашення кредиту стосуються виконання кредитного договору, а не його укладення, тоді як правове значення для вирішення питання, чи був кредитний договір укладений, має додержання його сторонами вимог закону саме при його укладенні, а не виконанні.
Посилання позивача на ст. 7 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», на п. 6 Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземній валютах, затвердженої постановою НБУ від 12.11.2003 № 492, План рахунків бухгалтерського обліку банків України, затверджений постановою Правління НБУ від 17.06.2004 №280, що був чинний на дату укладення кредитного договору, як на підставу для задоволення вимоги щодо визнання кредитного договору неукладеним безгрошовим зобов`язанням, суд відхиляє з огляду на те, що наведені нормативно-правові акти регулюють правовідносини щодо виконання кредитного договору (відкриття рахунку, перерахування коштів на рахунок, видача коштів з відповідного рахунку). Натомість, предметом доказування в даній справі є обставини, що підтверджують або спростовують факт укладення спірного договору, а не його виконання.
Відповідно до п. 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» вимога про визнання правочину (договору) неукладеним не відповідає можливим способам захисту цивільних прав та інтересів, передбачених законом. Суди мають відмовляти в позові з такою вимогою. У цьому разі можуть заявлятися лише вимоги, передбачені главою 83 книги п`ятої ЦК.
Враховуючи наведені вище мотиви, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні вимоги позивача про визнання кредитного договору № 2795/4208ВСLKC12K11 від 19.05.2016 неукладеним безгрошовим зобов`язанням.
Щодо вимоги про визнання недійсними пунктів кредитного договору від 19.05.2016 №2795/4208ВСLKC12K11 суд приходить до наступного.
Судом встановлено, що відповідно до п.1.1 кредитного договору від 19.05.2016 №2795/4208ВСLKC12K11 банк надав позичальнику кредит на поточні потреби, у зв`язку з чим особливості регулювання відносин сторін визначаються Законом України «Про захист прав споживачів».
З оспорюваних позивачем пунктів договору та додатку № 1 до договору вбачається, що ними покладений на позивача обов`язок сплачувати комісію за надання кредиту та комісію за обслуговування кредиту (п. 1.1, пп. г), д) п. 1.2 договору). Пунктом 2.4 договору передбачено, що комісія за обслуговування кредиту нараховується та сплачується щомісяця, починаючи з першої дати сплати заборгованості, разом зі сплатою процентів та заборгованості за кредитом в дату сплати заборгованості, з урахуванням умов розділу 3 цього договору. Відповідно до п. 2.7 договору платежі з погашення суми заборгованості за кредитом, сплати процентів за користування кредитом та комісії за обслуговування кредиту здійснюються у вигляді щомісячних ануїтетних (рівномірних) платежів. Як вказано у п. 2.13 договору, позичальник може здійснювати дострокове повне погашення кредиту в дату сплати заборгованості шляхом перерахування коштів в сумі, достатній для погашення залишку заборгованості за кредитом, а також нарахованих процентів за користування кредитом за період фактичного користування кредитом та комісії за обслуговування кредиту.
Відповідно до ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. У разі, коли зміна положення або визнання його недійсним зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача такі положення також підлягають зміні або договір може бути визнаним недійсним у цілому. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Якщо до положення вносяться зміни, такі зміни вважаються чинними з моменту їх внесення.
Межі дії принципу свободи договору визначаються законодавством з урахуванням критеріїв справедливості, добросовісності, пропорційності і розумності. При цьому держава має підтримувати на засадах пропорційності розумний баланс між публічним інтересом ефективного перерозподілу грошових накопичень, комерційними інтересами банків щодо отримання справедливого прибутку від кредитування і правами та охоронюваними законом інтересами споживачів їх кредитних послуг (підпункт 3.2. пункту 3 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 10.11.2011 року № 15-рп/2011 у справі про захист прав споживачів кредитних послуг).
В своєму рішенні від 11.07.2013 року № 7-рп/2013 Конституційний Суд України дійшов висновку, що умови договору споживчого кредиту, його укладання та виконання повинні підпорядковуватися таким засадам, згідно з якими особа споживача вважається слабкою стороною у договорі та підлягає особливому правовому захисту з урахуванням принципів справедливості, добросовісності і розумності.
Крім того, відповідно до ст. 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком.
Відповідно до п. 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою правління НБУ від 10.05.2007 року № 168, чинних на дату укладення кредитного договору, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача тощо), або що вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо).
У постанові Верховного Суду України від 16.11.2016 року у справі № 6-1746цс16 вказується, що встановлення банком у кредитному договорі обов`язку боржника сплачувати щомісячну комісію за управління кредитом без зазначення, які саме послуги за вказану комісію надаються клієнту, а також нарахування комісії за послуги, що супроводжують кредит (саме як компенсація сукупних послуг банку за рахунок клієнта), є незаконним. Несправедливими є положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема щодо плати за обслуговування кредиту, і це є підставою для визнання таких положень недійсними.
Згідно ч.1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 ЦК України.
Частиною 1 ст. 203 ЦК України визначено, що зміст правочину не може суперечити актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.
Виходячи з того, що банк не повинен встановлювати платежі, обов`язкові для споживача за свої дії, на власну користь, суд дійшов висновку, що банк незаконно встановив у кредитному договорі від 19.05.2016 №2795/4208ВСLKC12K11 комісію за надання та обслуговування кредиту, а саме, за послуги, які супроводжують кредит. Умови кредитного договору, якими встановлено обов`язок позичальника сплачувати комісію за надання та обслуговування кредиту, є несправедливими, суперечать принципу добросовісності, призводять до істотного дисбалансу договірних прав і обов`язків.
Згідно з ч. 1 ст. 217 ЦК України недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини.
Враховуючи, що банком допущено істотні порушення прав та обов`язків на шкоду позивача, суд вважає, що кредитний договір має бути визнано недійсним в частині окремих його положень, а саме: п.1.1 в частині сплати комісії за надання та обслуговування кредиту, підпункти г), д) п.1.2, п.2.4, п.2.7 в частині платежів комісії за обслуговування кредиту, п. 2.13 в частині дострокового погашення комісії за обслуговування кредиту та додаток № 1 графіку платежів до кредитного договору (6,7) в частині сплати щомісячно комісії за надання та обслуговування кредиту. Аналогічного висновку дійшов Касаційний цивільний суд Верховного Суду 14.03.2018 при розгляді справи № 562/592/16-ц.
У відповідності до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що позивач заявляв дві позовні вимоги немайнового характеру, одна з яких задоволена, та те, що позивач звільнений від сплати судового збору на підставі ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів», з відповідача належить стягнути судовий збір на користь держави в розмірі 704,80 грн.
На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 12, 13, 76, 81, 89, 258, 259, 263-265, 280-282 ЦПК України, суд, -
Визнати недійсними пункти кредитного договору від 19.05.2016 №2795/4208ВСLKC12K11, укладеного між ОСОБА_1 , Публічним акціонерним товариством «Платинум Банк», ПрАТ «Ренесанс Життя», а саме: п. 1.1 в частині сплати комісії за надання та обслуговування кредиту, підпункти г), д) п. 1.2, п. 2.4, п. 2.7 в частині платежів комісії за обслуговування кредиту, п. 2.13 в частині дострокового погашення комісії за обслуговування кредиту, додаток № 1 графіку платежів до кредитного договору (6, 7) в частині сплати щомісячно комісії за надання та обслуговування кредиту.
В задоволенні іншої частини позову відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуто Заводським районним судом м. Запоріжжя за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Запорізького апеляційного суду.
Відповідно до п.п. 15.5 п.п. 15 п.1 Розділу ХІІІ Перехідних Положень ЦПК України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.
Суддя: О.С. Яцун