Справа № 145/1435/18
Провадження № 22-ц/801/470/2019
Головуючий у суді 1-ї інстанції ОСОБА_1
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 березня 2019 рокуСправа № 145/1435/18м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах :

головуючої : Копаничук С.Г.

суддів: Медвецького С.К.,Оніщука В.В.

при секретарі: Богацькій А.В.

учасники справи

позивач : ОСОБА_3

відповідач: ТОВ «Красне-Агроінвест»,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці апеляційну скаргу ТОВ «Красне-Агроінвест» на рішення Тиврівського районного суду від 12.11.2018 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ТОВ «Красне-Агроінвест» про розірвання договору оренди землі ,постановлене 0 10 год.12 хвилин в приміщенні Тиврівського районного суду суддею Кіосак Н.О. ,

В с т а н о в и в :

19.08.2018 року ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до ТОВ «Красне-Агроінвест» про розірвання договору оренди земельної ділянки від 14.04.2008 року,укладеного за життя її матір'ю ОСОБА_4 та відповідачем. Вказала,що на підставі цього договору ,зареєстрованого 27.06.2008 року за №61 у Тиврівському відділі Вінницької регіональної філії ДП

« Центр ДЗК при Державному комітеті України по земельних ресурсах» ОСОБА_4 передала в оренду строком на 15 років належну їй на праві власності земельну ділянку ,кадастровий номер :01:002:0103, площею 4,1760 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Уяринецької сільської ради Тиврівського району.Зазначила, що згідно з умовами вказаного договору орендар відповідно до п.п.4.1,4.3 договору зобовязався виплачувати орендну плату через касу орендаря у грошовій формі ,з письмовим підтвердженням орендодавцем факту одержання готівки , в розмірі 2,5 % від нормативно грошової оцінки в строк до 31 грудня кожного року оренди.02.07.2013 року ОСОБА_4 померла,а 31.05.2016 року ОСОБА_3 отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом на вказану земельну ділянку. Посилаючись на те, що відповідач систематично, починаючи з червня 2016 року належним чином умови договору по сплаті орендної плати не виконував , а на її вимогу про виплату висунув свої вимоги про укладення нею додаткової угоди до договору оренди,умови якої її не влаштовували та на ст.32 ЗУ «Про оренду землі» і ч.1 ст.141 ЗК України ,просила позов задовольнити.

Рішенням Тиврівського районного суду від 122018 року позов ОСОБА_3 задоволено.Розірвано договір оренди земельної ділянки від 14.04.2008 року, укладений між ЛюбчакЗ.А.таТОВ «Красне-Агроінвест»,зареєстрований 27.06.2008 року за №61 у Тиврівському відділі Вінницької регіональної філії ДП ,предметом якого є земельна ділянка, кадастровий номер :01:002:0103, ,площею 4,1760 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Уяринецької сільської ради Тиврівського району.Стягнуто з ТОВ «Красне-Агроінвест» на користь ОСОБА_5 судові витрати в сумі 704,8 грн.

В апеляційній скарзі ТОВ «Красне-Агроінвест» просить зазначене рішення суду скасувати через порушення судом норм матеріального і процесуального права ,а по справі ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити. Зазначило, що суд неповно зясував обставини справи, зокрема, що стосуються обставин сплати орендної плати за 2016-2018 роки , наявності підстав у підприємства для здійснення виплати орендної плати та поведінка самої позивачки,що не сприяла цьому,оскільки вона звернулась вперше за виплатою орендної плати лише у серпні 2018 року ,а нараховану орендну плату отримуати відмовилась.

Відзив на апеляційну скаргу не надійшов.

Відповідно до ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги ,позовних вимог та підстав позову, заявлених в суді першої інстанції . Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши доповідача, учасників справи, перевіривши матеріали справи, рішення суду в межах доводів і вимог апеляційної скарги , заявлених позовних вимог та підстав позову ,суд апеляційної інстанції вважає що скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції таким вимогам закону не відповідає.

Суд першої інстанції встановив ,що 14.04.2008 року між ОСОБА_4 З А. та ТОВ «Красне-Агроінвест» укладено договір оренди земельної ділянки ,згідно якого вона передала в оренду строком на 15 років належну їй на праві власності земельну ділянку ,кадастровий номер :01:002:0103, площею 4,1760 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Уяринецької сільської ради Тиврівського району.

Відповідно до п.п. 4.1,4.3 договору орендар зобовязався виплачувати орендну плату через касу орендаря у грошовій формі ,з письмовим підтвердженням орендодавцем факту одержання готівки , в розмірі 2,5 % від нормативно грошової оцінки в строк до 31 грудня кожного року оренди.

02.07.2013 року ОСОБА_4 померла,а 31.05.2016 року ОСОБА_3 отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_4 на вказану земельну ділянку і право власності на неї зареєструвала в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позивачка належними і допустимими доказами довела факти повідомлення нею орендаря в червні 2016 року про набуття права на земельну ділянку та систематичну невиплату орендної плати , що є істотним порушенням договору ,а відповідач ,в свою чергу ,не надав належних доказів на підтвердження фактів її виплати ,що є підставою для розірвання договору оренди земельної ділянки за ст. 32 Закону України

« Про оренду землі»

Правовідносини з оренди землі регулюються ЦК України, Земельним Кодексом України та Законом України «Про оренду землі» (далі ОСОБА_4 № 161-XIV).

За змістом ч.1 ст. 32 Закону № 161-XIV договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі невиконання сторонами обов'язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору.

Відповідно до ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої ним шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Відповідно до п. «д» ч. 1 ст. 141 ЗК України підставою для припинення права користування земельною ділянкою є систематична несплата орендної плати.

Спір між сторонами виник з приводу наявності чи відсутності істотного порушення орендарем договору, зокрема, щодо систематичної несплати орендарем орендної плати за період з 2013 року по 2018 рік .

У пунктах 4.1,4.3 договору визначено форма та розмір орендної плати, зокрема, орендна плата вноситься орендарем у грошовій формі в розмірі 2,5 % від нормативно грошової оцінки в строк до 31 грудня кожного року оренди.

Відповідно до ч.1 ст. 148-1 ЗК України до особи,яка набула право власності на земельну ділянку ,що перебуває в користуванні іншої особи,з моменту переходу права власності на земельну ділянку переходять права та обов'язки попереднього власника земельної ділянки за чинним договором оренди.

Згідно ч.3 ст.148-1 ЗК особа,яка набула право власності на земельну ділянку,протягом 1 місяця з дня набуття права власності на неї зобов'язана повідомити про це її користувачів із зазначенням кадастрового номера ,місця розташування та площі земельної ділянки; прізвища,ім'я ,по батькові нового власника; платіжних реквізитів. Повідомлення надсилається користувачу земельної ділянки рекомендованим листом з повідомленням про вручення або вручається йому під розписку.

Відповідно до ст.81ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. .

Отже ,роблячи висновки про те, що позивачка повідомила орендаря в червні 2016 році про набуття нею права власності на ділянку на підставі наявності у неї копії неукладеної додаткової угоди до оренди землі з реквізитами відповідача та її свідоцтва про право на спадщину, суд не звернув увагу, що позивачка повинна була довести дотримання нею ч.3 ст.148-1 ЗК України належними ,допустимими і достатніми доказами.

Разом з тим, остання таким доказом не являється .

Згідно ст.77 ЦПК належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення .Згідно ч.2 ст.78 ЦПК обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування ,а згідно ст.80 ЦПК достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

У відповідності до ч.3 ст.148 ЦК України належними ,допустимими та достатніми доказами повідомлення орендаря у встановленому законом порядку є докази направлення такого повідомлення із необхідними даними рекомендованим листом з повідомленням про вручення або розписка орендаря про отримання такого повідомлення від орендодавця.

Натомість в судовому засіданні позивачка визнала,що звернулась до відповідача в передбаченому ч.3 ст.148-1 ЗК порядку лише в серпні 2018 року. Нараховану у вересні 2018 року орендну плату не отримувала,так як бажала розірвання договору.

Отже, вказуючи на систематичне невиконання відповідачем обовязку по сплаті орендної плати ,позивачка тим не менше не довела дотримання нею в передбаченому законом порядку обовязку повідомлення останнього про набуття права власності ,як підставу для нарахування і виплати орендної плати.

Згідно ст.613 ЦК України кредитор вважається таким, що прострочив, якщо він відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником, або не вчинив дій, що встановлені договором, актами цивільного законодавства чи випливають із суті зобов'язання або звичаїв ділового обороту, до вчинення яких боржник не міг виконати свого обов'язку. Якщо кредитор не вчинив дії, до вчинення яких боржник не міг виконати свій обов'язок, виконання зобов'язання може бути відстрочене на час прострочення кредитора.

Оскільки позивачка ( новий кредитор) не вчинила дій ,до вчинення яких товариство (боржник) не могло виконати свій обовязок ,мало місце прострочення кредитора ,а тому виконання зобовязання боржником відстрочене на час прострочки і не може вважатись порушеним останнім. Тому доводи апеляційної скарги щодо зазначеного заслуговують на увагу.

Доводи апеляційної скарги щодо невірного застосування до даних правовідносин ст.537 ЦК України в частині можливості виконання боржником зобовязання шляхом внесенням боржником коштів у депозит нотаріуса , також є слушними, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.537 ЦК України боржник має право виконати свій обов'язок шляхом внесення належних з нього кредиторові грошей або цінних паперів у депозит нотаріуса в разі: 1) відсутності кредитора або уповноваженої ним особи у місці виконання зобов'язання;2) ухилення кредитора або уповноваженої ним особи від прийняття виконання або в разі іншого прострочення з їхнього боку ; 3) відсутності представника недієздатного кредитора.

Як пояснив представник відповідача в судовому засіданні , про смерть ОСОБА_6 в липні 2013 року товариство було повідомлено на протязі місяця податковими органами ,які в обовязковому порядку доводять вказану інформацію щодо платників податків.

У даному випадку відсутня жодна із трьох умов, передбачених ст.537 ЦК ,що давали боржнику право виконати обовязок (а не встановлювали обовязок ) шляхом внесення коштів в депозит нотаріуса .

Зокрема, смерть кредитора не можна вважати відсутністю кредитора або уповноваженої ним особи у місці виконання зобов'язання, оскільки кредитор зі смертю втратив цивільну правоздатність, а тому виконання зобовязання на його імя боржником виключається .Щодо внесення коштів в депозит нотаріуса на імя позивачки, як нового кредитора, то ,як уже зазначалось, позивачкою не доведено ,що відповідач до серпня 2018 року у передбаченому законом порядку був повідомлений про набуття нею права на землю .

Отже, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги відповідача про відсутність порушення прав позивача відповідачем та необхідності їх захисту.

За таких обставин колегія суддів вважає ,що доводи апеляційної скарги щодо вказаного є обґрунтованими ,а суд невірно встановив обставини справи , давши невірну оцінку доказам , допустив невідповідність висновків суду дійсним обставинам справи ,а тому дійшов безпідставного висновку про наявність істотного порушення орендарем договору оренди у вигляді систематичної несплати орендної плати ,як підстави задоволення позовних вимог .

Відповідно до ст.376ЦПК підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне зясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Оскільки не доведено істотне порушення договору оренди орендарем, а суд постановив рішення з недотриманням норм матеріального та процесуального права, рішення суду залишатись в силі не може і підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову ОСОБА_3 у задоволенні позову про дострокове розірвання договору та повернення земельної ділянки.

Відповідно до п.п. «в» п. 4 ч.1 статті 382 ЦПК України, статті 141 ЦПК України суд розподіляє судові витрати, понесені у звязку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційна скарга відповідача підлягає задоволенню , то понесені судові витрати за розгляд апеляційної скарги в сумі 1762,01 грн. покладаються на позивача .

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.374,376,382 ЦПК України, апеляційний суд ,-

П о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ТОВ «Красне-Агроінвест» задовольнити.

Рішення Тиврівського районного суду від 12.11.2018 року скасувати.

В задоволенні позову ОСОБА_3 до ТОВ «Красне-Агроінвест» про розірвання договору оренди землі ,- відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ТОВ «Красне-Агроінвест» 1762 ,01 грн. у відшкодування судового збору .

Дані учасників справи:

ОСОБА_3, адреса проживання: ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП НОМЕР_1;

Товариство з обмеженою відповідальністю «Красне Агроінвест», вул. Нечая, 36, с. Красне, Тиврівський район, Вінницька область.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду на протязі тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту судового рішення.

Головуючий: Копаничук С.Г.

Судді: Медвецький С.К.

ОСОБА_7

Згідно з оригіналом:

Суддя: Копаничук С.Г.