ПОСТАНОВА

Іменем України

06 червня 2019 року м. Кропивницький

справа № 677/628/18

провадження № 22-ц/4809/535/19

Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого судді: Черненка В.В.

суддів: Авраменко Т.М., Суровицької Л.В.

секретар Гончар В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницький без участі сторін цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області від 19.09.2018 року та додаткове рішення Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області від 24.10.2018 року, суддя Шепетько В.І., по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення трьох процентів за прострочення виконання грошового зобов`язання,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся в суд із позовом до ОСОБА_2 про стягнення трьох процентів за прострочення виконання грошового зобов`язання.

На обґрунтування позовних вимог зазначив, що на початку грудня 2011 року між ним та ОСОБА_2 був укладений договір зберігання грошових коштів за умовами якого він передав, а остання отримала від нього на зберігання на період його відсутності за місцем його проживання грошові кошти в сумі: 60 000 грн., 11 000 доларів США та 10 000 Євро, які остання зобов`язалась повернути йому на його вимогу. Зазначені грошові кошти мали зберігатись ОСОБА_2 за місцем її проживання, а саме в квартирі АДРЕСА_1 .

Позивач зазначив, що даний договір не був укладений у письмовій формі, так як він довіряв ОСОБА_2 , оскільки аналогічні договори та в такий же спосіб неодноразово укладались ними раніше. ОСОБА_2 отримувала від нього на зберігання значні суми коштів на час його тимчасової відсутності в місті Красилів та на його першу вимогу повертала їх.

Позивач зазначив, недотримання простої письмової форми укладеного між ним та ОСОБА_2 договору зберігання грошових коштів в момент його укладення не має наслідків його недійсності при тому, що зазначений договір був укладений та виконаний, він передав, а ОСОБА_2 прийняла на зберігання грошові кошти, які зобов`язалась повернути, однак не здійснила цього, так як з її слів втратила їх.

Зазначив, що у письмових поясненнях від 19.03.2012, 27.05.2012 року та за умовами укладеної між нами мирової угоди від 05.08.2013 року ОСОБА_2 підтвердила факт отримання від нього на зберігання вищезазначених грошових сум та зобов`язалась повернути їх.

Таким чином, вищезазначені письмові пояснення ОСОБА_2 від 19.03.2012 року та від 27.05.2012 року, які власноручно підписані останньою, а також укладена мирова угода від 05.08.213 року в розумінні ч. 1 ст. 95 ЦПК України є письмовими доказами та згідно абз. 2 ч. 1 ст. 218 ЦК України є належними і допустимими доказами факту укладення договору зберігання грошових коштів.

Наприкінці 20.12.2011 року він звернувся до ОСОБА_2 з приводу повернення переданих їй на зберігання вищезазначених грошових коштів, однак вона не повернула їх, пояснивши це їх втратою за невідомих обставин.

Позивач зазначив, що ОСОБА_2 неналежним чином виконала прийняті на себе зобов`язання щодо зберігання коштів та на його вимогу від 20.12.2012 року не повернула їх по сьогоднішній день, що свідчить про прострочення нею виконання грошового зобов`язання перед ним, починаючи з 21.12.2012 року.

У зв`язку із прострочення ОСОБА_2 грошового зобов`язання з повернення грошових коштів в сумі 60 000 грн., 11 000 доларів США та 10 000 Євро відповідач зобов`язана сплатити три проценти річних від простроченої суми за весь час прострочення, а саме з 21.12.2011 року по даний час.

Зокрема, за прострочення повернення 60 000 грн. ОСОБА_2 зобов`язана сплати 3% річних, що становить - 11 470,69 грн. .

За прострочення повернення 11 000 доларів США ОСОБА_2 зобов`язана сплати 3% річних, що становить - 2 102,95 доларів США, .

За прострочення повернення 10 000 Євро ОСОБА_2 зобов`язана сплати 3% річних, що становить - 1 911,78 Євро, .

Просив суд стягнути із ОСОБА_2 на його користь 11 470,69 грн., 2102,95 доларів США та 1 911,78 Євро, 3% річних за прострочення виконання грошового зобов`язання з поверненням грошових коштів в сумі 60 000 грн., 11 000 доларів США та 10 000 Євро за період з 21.11.2011 року по 05.05.2018 року.

Рішенням Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області від 19.09.2018 року в задоволенні позову відмовлено.

Додатковим рішенням Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області від 24.10.2018 року знято арешт на належні відповідачу 5/6 часток квартири та автомобіля.

В апеляційній скарзі ставиться питання про скасування рішення суду першої інстанції в зв`язку з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права. Зазначено, що суд першої інстанції не взяв до уваги докази, які мають значення при розгляді справи зокрема, що відповідач особисто у письмових поясненнях, працівникам поліції, підтвердила факт отримання від позивача на зберігання грошові суми та їх неповернення у зв`язку із втратою. Також цей факт був підтверджений у мировій угоді.

Ухвалою Кропивницького апеляційного суду від 27.03.2019 року відкрито провадження у справі.

Ухвалою Кропивницького апеляційного суду від 08.04.2019 року справу призначено до розгляду на 16.05.2019 року. .

В судове засідання 16.05.2019 року сторони не з`явились.

На електрону адресу апеляційного суду від відповідача, 14.05.2019 року, надійшла заява з проханням слухати справу у відсутності відповідача. Відповідач просив апеляційну скаргу відхилити, рішення суду першої інстанції залишити без змін.

На електрону адресу апеляційного суду від позивача 15.05.2019 року надійшло клопотання про відкладення розгляду справи на іншу дату у зв`язку з хворобою.

Зазначене клопотання судом було задоволено. Розгляд апеляційної скарги відкладено на 06.06.2019 року на 11.30 год. про , що сторони по справі були повідомлені повістками від 16.05.2019 року та додатково, засобами мобільного зв`язку, про місце та час розгляду справи.

06.06.2019 року сторони в судове засідання не з`явились.

На електронну адресу апеляційного суду 05.06.2019 року від відповідача надійшла заява з проханням слухати справу у відсутності відповідача. Відповідач просив апеляційну скаргу відхилити, рішення суду першої інстанції залишити без змін.

На електронну адресу апеляційного суду 05.06.2019 року від позивача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з перебуванням на санаторно - курортному лікуванні.

Суд апеляційної інстанції відмовив у задоволені клопотання про відкладення розгляду справи відповідно частини першої статті 372 ЦПК оскільки не визнав неявку позивача до суду апеляційної інстанції повторно -поважною.

До суду надано відзив на апеляційну скаргу від відповідача, в якому заперечується проти задоволення апеляційної скарги. Зазначається, що рішення суду є правильним і відповідає вимогам Закону.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно статті 367 ЦПК України, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції зазначив, що вимоги про стягнення 3% за прострочення грошового зобов`язання за зберігання коштів не ґрунтуються на належних та допустимих доказах, оскільки рішенням Красилівського районного суду Хмельницької області від 15.02. 2018 року по справі № 2209/2626/12 ОСОБА_1 було відмовлено у стягненні грошових коштів в сумі 60 000 грн., 11 000 доларів США та 10 000 Євро та як позивач не довів, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був укладений договір зберігання, за яким ОСОБА_2 отримала від ОСОБА_1 на зберігання зазначені кошти.

Апеляційним судом Хмельницької області від 08.05.2018 року рішення Красилівського районного суду Хмельницької області від 15.02. 2018 року по справі № 2209/2626/12 залишене без змін.

Суд першої інстанції зазначив, що вказані судові рішення мають преюдиціальне значення для судів при вирішенні спорів, які виникають із правовідносин, юридична оцінка яким надана судовим рішенням, яке набрало законної сили.

Суд першої інстанції дійшов висновку, що відсутні підстави для задоволення позову про стягнення трьох відсотків річних за прострочення виконання недіючого (неіснуючого) зобов`язання, а тому позов не підлягає задоволенню.

Суд апеляційної інстанції погодився з висновком суду першої інстанції, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Справа розглядалась судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом учасників справи.

Учасники справи належним чином повідомлені про розгляд справи, що підтверджується матеріалами справи.

Сторони в судове засідання не з`явились. Справа розглядалась відповідно до вимог частини 2 статті 372 ЦПК України.

Згідно ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.

Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За нормами ч. ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Доводи викладені в апеляційній скарзі , що суд першої інстанції не прийняв як належні докази позивача , що відповідач отримувала від позивача кошти на зберігання і зазначені обставини підтверджувала особисто є необґрунтованими

З матеріалів справи вбачається, що у листопада 2012 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості за усним договором зберігання, посилаючись на те, що він передав ОСОБА_2 для зберігання грошові кошти в сумі 40 000 доларів США. на період його перебування на лікуванні в м. Хмільник Вінницької області . В добровільному порядку ОСОБА_2 відмовилась повертати зазначені кошти.

Під час судового розгляду ОСОБА_1 уточнив позовні вимоги і зазначив , що передав на початку грудня 2011 року відповідачу 60 000 грн., 11 000 доларів США та 10 000 Євро які просив стягнути.

Рішенням Красилівського районного суду Хмельницької області від 15.02.2018 року у задоволені позову було відмовлено.

Постановою апеляційного суду Хмельницької області від 08.05.2018 року у задоволені апеляційної скарги було відмовлено.

З рішення Красилівського районного суду Хмельницької області від 15.02.2018 року та Постанови апеляційного суду Хмельницької області від 08.05.2018 року вбачається, що суди дали належну оцінку обставинам які є предметом розгляду в даному судовому провадженні, зокрема в частині боргових зобов`язань відповідача перед позивачем відносно: 60 000 грн., 11 000 доларів США та 10 000 Євро.

Стаття 82 ЦПК України передбачає, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській , цивільній, адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа щодо якої встановлено ці обставини якщо інше не встановлено законом.

Таким чином доводи викладені в апеляційній скарзі в частині , що суд першої інстанції не прийняв до уваги докази позивача в частині боргових зобов`язань відповідача є необґрунтованими оскільки зазначені обставини встановлені при розгляді справи по якому Красилівським районним судом Хмельницької області 15.02.2018 року постановлене судове рішення, яке набрало законної сили.

За змістом положень статті 526 ЦК - зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (стаття 530 ЦК).

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК).

Положеннями статті 611 ЦК передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Зокрема, статтею 625 ЦК врегульовано правові наслідки порушення грошового зобов`язання, які мають особливості. Так, відповідно до наведеної норми боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За загальними положення цивільного законодавства, права та обов`язки сторін виникають лише із дійсного правочину, тобто такого який відповідає положенням закону.

З матеріалів справи вбачається, що оскільки боргові зобов`язання між сторонами відсутні то відповідно безпідставні є вимоги позивача про стягнення з відповідача 3% річних від прострочених боргових зобов`язань.

Апеляційний суд, приймаючи до уваги встановлені обставини, дійшов висновку, що суд першої інстанції розглянув справу в межах доводів заяви та наданих сторонами доказів.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, оскільки не підтверджуються належними доказами, суперечать фактичним обставинам справи та вимогам закону.

Підстави для скасування або зміни рішення суду першої інстанції відсутні.

Апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, рішення суду першої інстанції відповідно до ч.1 ст. 375 ЦПК України залишається без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382, 383, 384 ЦПК України, Кропивницький апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області від 19.09.2018 року та додаткове рішення Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області від 24.10.2018 року - залишити без змін.

Текст постанови складено 10.06.2019 року.

Постанова суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках передбачених ст..389 ЦПК України.

Головуючий:

Судді: