Номер провадження: 22-ц/813/760/19
Головуючий у першій інстанції Бондар В.Я.
Доповідач Дрішлюк А. І.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 травня 2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Дрішлюка А.І., суддів Черевка П.М., Драгомерецького М.М.,

при секретарі судового засідання Півнєву Д.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 05 жовтня 2018 року про закриття провадження по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до Департаменту міського господарства Одеської міської ради, комунального підприємства «Міського агентства з приватизації житла», ОСОБА_6 про визнання незаконним та скасування розпорядження органу приватизації, -

ВСТАНОВИВ:

15 серпня 2018 року ОСОБА_3 звернувся до Приморського районного суду м. Одеси з позовною заявою до Департаменту міського господарства Одеської міської ради, комунального підприємства «Міського агенства з приватизації житла» про визнання незаконним та скасування розпорядження органу приватизації та просить визнати незаконним та скасувати розпорядження органу приватизації № 96200 від 14 квітня 1997 року, прийняте Управлінням житлово-комунального господарства Виконавчого комітету Одеської міської ради на ім`я ОСОБА_4 на квартиру АДРЕСА_1 (т.1, а.с.2-3). 13 липня 2018 року представник третьої особи - ОСОБА_6, ОСОБА_7 подав до Приморського районного суду м. Одеси клопотання про закриття провадження у справі, зазначаючи, що судом до моменту подання клопотання не було встановлено чи є правонаступники позивача у цивільній справі та відповідно до ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо настала смерть фізичної особи або оголошено особу померлою чи припинено юридичну особу, які були однією із сторін у справі, якщо спірні правовідносини не допускають правонаступництва (т.1, а.с.201-202).

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 05 жовтня 2018 року було вирішено у задоволенні заяви ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про залучення їх до справи як правонаступників відмовити, клопотання представника ОСОБА_6 - ОСОБА_7 про закриття провадження у справі задовольнити та закрити провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про визнання незаконним та скасування розпорядження органу приватизації (т.1, а.с.231-233).

26 жовтня 2018 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 подали до Апеляційного суду м. Одеси апеляційну скаргу на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 05 жовтня 2018 року, зазначаючи, що судом першої інстанції при постановленні ухвали було порушено норми процесуального права та неправильно були застосовані норми матеріального права та просять суд скасувати оскаржувану ухвалу (т.1, а.с. 244-250). Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 07 листопада 2018 року було залишено апеляційну скаргу без руху та надано апелянту строк на усунення недоліків, а саме, сплати судового збору (т.2, а.с.5-6). 26 листопада 2018 року було відкрито апеляційне провадження за вказаною апеляційною скаргою (т.2, а.с. 14-15) та призначено до розгляду (т.2, а.с. 16).

В зв`язку з ліквідацією Апеляційного суду Одеської області протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями справа була розподілена колегії суддів Одеського апеляційного суду в складі головуючого судді Дрішлюка А.І., суддів Черевка П.М., Драгомерецького М.М. Ухвалою Одеського апеляційного суду від 18.01.2019 року справа була прийнята до провадження та призначена до розгляду.

В судовому засіданні апелянт та його представник просили задовольнити апеляційну скаргу, відповідач проти задоволення апеляційної скарги заперечував.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників провадження, дослідивши матеріали цивільної справи, доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Приймаючи оскаржуване рішення суд першої інстанції виходив з того, що в ході судового розгляду позивач - ОСОБА_3 помер, а правовідносини, які виникли у ОСОБА_3 з департаментом міського господарства Одеської міської ради є такими, що тісно пов`язані з особою ОСОБА_3 та підпадають під ознаки особистого немайнового права, а тому суд закрив провадження у справі, заяви ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про залучення їх до участі у справі в якості правонаступників залишив без задоволення.

Разом з тим, погодитись з таким висновком суду повністю не можна виходячи з наступного.

Ця справа є фактичним продовженням процесу захисту прав ОСОБА_3 в межах іншої цивільної справи № 2-3818/11 за позовом першого заступника прокурора Приморського району м.Одеси в інтересах держави в особі Одеської міської ради, та в інтересах ОСОБА_3 до управління житлово-комунального господарства (нині Департамент міського господарства) Одеської міської ради, ОСОБА_4 , правонаступником якої є ОСОБА_6 , про визнання недійсним свідоцтва про право власності, яка була порушена 19.05.2008 р. Вказана справа була витребувана та оглянута апеляційним судом. Як вбачається з матеріалів вказаної справи причиною звернення до суду стало намагання ОСОБА_3 захисти свої житлові права, в т.ч. право на житло, на що звертала увагу колегія судді Апеляційного суду Одеської області в своєму рішенні від 05.03.2013 р. по цій справі. Зокрема в остаточному рішенні Апеляційний суд Одеської області вказав, що з рішення виконавчого комітету Центральної районної Ради народних депутатів №427 від 04.08.1972 року вбачається, що лівий флігель будинку АДРЕСА_2 якому знаходиться квартира №13 , внесений до списку аварійних будинків, які підлягають знесенню. В подальшому будівлі зазначеного будинку визнані ветхими, такими, що підлягають зносу, на підставі рішення виконавчого комітету Центральної районної Ради народних депутатів №577 від 19.10.1979 року. На час приватизації квартира №1-а , яка знаходиться на 2 поверху фасадного флігелю будинку №25 (літера А), та квартира №13 , яка знаходиться в одноповерховому лівому флігелі цього ж будинку (літера Б) - знаходилися в аварійному стані. Крім вищезазначених рішень, це підтверджується висновком Одеського філіалу «УКРЖИЛПРОЕКТ» від 14 липня 1979 року, висновком науково-виробничого центру «Екострой», фото таблицями, листуванням з приводу аварійності квартири та відключення її в зв`язку з цим від газопостачання (т.1, а.с. 107-111, 134, 180-181, 197). Таким чином, внаслідок приватизації квартири, яка проведена з порушенням вищезазначених норм матеріального права, позивач ОСОБА_3 був позбавлений конституційного права на житло. Відповідно свідоцтво про право власності на приватизовану квартиру, яке видано управлінням житлово-комунального господарства Одеської міської ради на ім`я ОСОБА_4 від 14 квітня 1997 року було визнано недійсним.

Між тим, остаточного правового ефекту від вказаного рішення ОСОБА_3 не було отримано, про що свідчить його наступне звернення до суду в межах цієї справи 15.08.2016 року.

В п. 50 справи «Чуйкіна проти України», заява № 28924/04, рішення від 13 січня 2011 р. Європейський суд нагадав, що процесуальні гарантії, викладені у статті 6 Конвенції, забезпечують кожному право звертатися до суду з позовом щодо своїх цивільних прав та обов`язків. Таким чином стаття 6 Конвенції втілює «право на суд», в якому право на доступ до суду, тобто право ініціювати в судах провадження з цивільних питань становить один з його аспектів (див. рішення від 21 лютого 1975 року у справі «Голдер проти Сполученого Королівства» (Golder v. the United Kingdom), пп. 28-36, Series A № 18). Крім того, порушення судового провадження саме по собі не задовольняє усіх вимог пункту 1 статті 6 Конвенції. Ціль Конвенції - гарантувати права, які є практичними та ефективними, а не теоретичними або ілюзорними. Право на доступ до суду включає в себе не лише право ініціювати провадження, а й право отримати «вирішення» спору судом. Воно було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної держави дозволяла особі подати до суду цивільний позов без гарантії того, що справу буде вирішено остаточним рішенням в судовому провадженні. Для пункту 1 статті 6 Конвенції було б неможливо детально описувати процесуальні гарантії, які надаються сторонам у судовому процесі - провадженні, яке є справедливим, публічним та швидким, не гарантувавши сторонам того, що їхні цивільні спори будуть остаточно вирішені (див. рішення у справах «Мултіплекс проти Хорватії» (Multiplex v. Croatia), заява № 58112/00, п. 45, від 10 липня 2003 року, та «Кутіч проти Хорватії» (Kutic v. Croatia), заява № 48778/99, п. 25, ECHR 2002- II).

При цьому апеляційний суд виходить з того, що процесуальне правонаступництво обумовлюється не тільки конкретною матеріально-правовою підставою (вхід до кола успадкованих прав), але й іншими факторами - залежність права на захист своїх прав від права іншої особи (наприклад, члені сім`ї померлого наймача). Крім того, в межах іншого провадження Апеляційний суд Одеської області вже вирішував питання між вказаними сторонами щодо правонаступництва ухвалою від 10.07.2017 (справа № 522/21066/15ц, за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_6 , ОСОБА_8 , третя особа на боці відповідача без самостійних вимог щодо предмету спору - Одеська міська рада, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, про виселення та вивільнення приміщення, визнання права користування), а тому з врахуванням заборони ЄСПЧ на «суперечливу практику» в межах одного суду сторона апелянта вправі розраховувати на послідовну позицію суду апеляційної інстанції з цього питання

Таким чином, враховуючи вище наведене, оскільки доводи апеляційної скарги знайшли своє часткове підтвердження, апеляційний суд на підставі ст. 379 ЦПК України частково задовольняє апеляційну скаргу, оскаржувану ухвалу скасовує та направляє справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 379, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Одеський апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 05 жовтня 2018 року про закриття провадження - скасувати. Справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова Одеського апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду А.І. Дрішлюк

М.М. Драгомерецький

П.М. Черевко

Повний текст цієї постанови виготовлено 14 червня 2019 року.

Суддя Одеського апеляційного суду А.І. Дрішлюк

22.05.2019 року м. Одеса