Справа № 635/7919/18
Провадження № 2/635/1186/2019
28 травня 2019 року Харківський районний суд Харківської області у складі:
головуючого судді - Шинкарчука Я.А.,
секретар судового засідання Желізова О.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в приміщенні суду в смт Покотилівка Харківського району Харківської області цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа - Південноміська рада Харківського району Харківської області, про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням,-
У жовтні 2018 року представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_4 , який діє на підставі довіреності, звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , в якій просить визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , такими, що втратили право користування жилим приміщенням, а саме, житловим будинком АДРЕСА_1 , який АДРЕСА_2 .
В обґрунтування вимог позовної заяви зазначено, що 25 травня 2005 року між ОСОБА_5 , що діяв від імені ОСОБА_6 , з однієї сторони, та ОСОБА_1 , з другої сторони, було укладено договір купівлі-продажу житлового будинку, який посвідчено приватним нотаріусом Харківського районного нотаріального округу Харківської області Гаражою Н.П. та зареєстрований в реєстрі №1242. Відповідно до предмету вищевказаного договору ОСОБА_6 передав у власність ОСОБА_1 житловий будинок АДРЕСА_1 після перейменування - Свободи). У 2005 році позивач вселилась до вказаного вище житлового будинку, на протязі декількох років користується і проживає в останньому, витрати по утриманню будівлі несе позивач. У серпні 2017 року виконавчим комітетом Південноміської ради Харківського району місце проживання ОСОБА_2 та ОСОБА_3 зареєстровано за адресою: АДРЕСА_2 . Проте, вищевказані особи до даного домоволодіння так і не залились, жодного дня у володіння не проживали, особистих речей в домоволодінні не мають, участі у відшкодування комунальних витрат не приймають. Існування реєстрації місця проживання за відповідачами обмежує права власника житлового будинку, яка його утримує та вимушена сплачувати комунальні та інші платежі в залежності від кількості зареєстрованих осіб у домоволодінні. Обґрунтовуючи підстави позову, позивачем виконано посилання на положення статей 7, 11 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» та статей 15, 16, 386, 391 ЦК України, а також постанову Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ №5 від 07.02.2014 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», у зв`язку з чим просить суд визнати осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням.
12 грудня 2018 року на адресу Харківського районного суду Харківської області надійшла інформації про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) відповідачів, отримана в порядку частини шостої статі 187 ЦПК України.
13 грудня 2018 року на підставі ухвали позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження в порядку загального позовного провадження.
Згідно ухвали від 26 березня 2019 року закрито підготовче провадження у справі та справу призначено до судового розгляду.
Учасники справи в судове засідання не з`явились.
Представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Гуляєв Антон Володимирович, який діє на підставі довіреності, надав до суду заяву, в якій вказав, що просить суд розглядати справу у його відсутність, позовні вимоги підтримує, а також не заперечує проти заочного розгляду справи.
В судове засідання відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 повторно не з`явилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, про причини своєї неявки суду не повідомили, заяв про відкладення розгляду справи або про розгляд справи в їх відсутність не надали, відзивів на позовну заяву до суду не надходило.
Відповідно до вимог частин першої статті 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами, а зловживання процесуальними права не допускається.
Згідно вимог частин сьомої статті 128 ЦПК України у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається юридичним особам та фізичним особам - підприємцям - за адресою місцезнаходження (місця проживання), що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, а фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місяця проживання чи місця перебування, зареєстровано у встановленому законом порядку.
Відтак, враховуючи повторну неявку належним чином повідомлених про дату, час та місце судового засідання відповідачів в судове засідання, які не повідомили про причини неявки та не подали відзивів, відповідно до статті 280 ЦПК України суд, за згодою представника позивача, вважає за можливе проводити заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення.
Третя особа у справі - Південноміська рада Харківського району Харківської області в судове засідання свого представника не направила, в матеріалах справи міститься заява, в якій вказано, що рада просить розглядати справу у відсутність їх представника.
Враховуючи, що розгляд справи відбувався у відсутність сторін, відповідно до частини другої статті 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до вимог статей 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути припинення дії, яка порушує право та примусове виконання обов`язку в натурі.
Згідно статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Правилами частин третьої статті 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно частини другої статті 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).
Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Судом встановлено, що на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку від 25 травня 2005 року, посвідченого приватним нотаріусом Харківського районного нотаріального округу Харківської області та зареєстровано в реєстрі за №1242, ОСОБА_1 придбала у власність житловий будинок за АДРЕСА_1 , АДРЕСА_3 а.с.6).
Згідно копії Витягу з Державного реєстру правочинів №1035733 від 23.05.2015, відповідний правочин зареєстровано в реєстрі за номером 617879 (а.с.7), а як вбачається з копії витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №7620202 від 25.06.2005, за реєстраційним номером 8379257 у Комунальному підприємстві «Харківське районне бюро технічної інвентаризації» за ОСОБА_1 зареєстровано право власності на 1/1 частку житлового будинку за адресою: АДРЕСА_3 (а.с.8).
Як вбачається з відомостей відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання, отриманих судом 12.12.2018 за вх.№1601 (а.с.22, 23), копії будинкової книги для прописки громадян, що проживаю АДРЕСА_3 (а.с.11-13), копії інформації виконавчого комітету Південноміської ради Харківського району Харківської області за вих.№1251 від 20.06.2018 (а.с.14), за адресою: АДРЕСА_2 , значиться зареєстрованими ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4
Частинами першою та третьою статті 47 Конституції України визначено, що кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.
Положення цього конституційного принципу закріплені у частині четвертій статті 9 Житлового кодексу Української РСР (дані ЖК УРСР), згідно якої ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.
Згідно з частини першої статті 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення (частина перша статті 61 ЖК УРСР).
За положеннями статті 71 ЖК УРСР при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом.
Згідно статті 72 ЖК УРСР визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки провадиться в судовому порядку.
Відповідно до вимог статті 163 ЖК УРСР у разі тимчасової відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається займане жиле приміщення у випадках і межах строків, установлених частиною першою, пунктами 1 та 5 частини третьої, частини четвертої статті 71 цього Кодексу.
В статті 2, 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» закріплено, що особа може мати декілька місць проживання, однак проведенням реєстрації свого місця проживання у конкретному жилому приміщенні особа сама визначає його як постійне місце проживання.
Зі статті 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» вбачається, що поняття реєстрації визначено як внесення інформації до реєстру територіальної громади, документів, до яких вносяться відомості про місце проживання/перебування особи, із зазначенням адреси житла/місця перебування із подальшим внесенням відповідної інформації до Єдиного державного демографічного реєстру в установленому Кабінетом Міністрів України порядку.
Статтею 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в України» визначено, що зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється, зокрема, на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або право користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.
Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п. 10 постанови від 12 квітня 1985 року № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», у справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст. 71 ЖК), необхідно з`ясувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім`ї тощо) суд може продовжити пропущений строк. Вичерпного переліку таких поважних причин житлове законодавства не встановлює, в зв`язку з чим указане питання вирішується судом у кожному конкретному випадку з урахуванням конкретних обставин справи. Таким чином, під час вирішення питання про втрату членом сім`ї наймача права на користування жилим приміщенням з`ясуванню підлягають термін його відсутності та поважність причин такої відсутності.
Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.
Згідно зі статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.
Відтак, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Доказів поважності причин не проживання за зазначеною вище адресою відповідачів протягом тривалого часу судом не було встановлено, які і не надано відповідачами, а також не встановлено наявності перешкод у відповідачів проживати за вказаною адресою. Будь-яких домовленостей між сторонами з приводу користування спірним житловим приміщенням судом не встановлено в ході судового розгляду.
Відповідачами не заявлено та судом не встановлено, наявність підстав, передбачених частиною третьої статті 71 ЖК України, для збереження за ним права на користування жилим приміщенням понад встановлений законом строк.
На основі повно та всебічно з`ясованих обставин справи, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню.
Керуючись статями 12, 81, 141, 200, 247, 263-265, 273, 354 ЦПК України, суд,
Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа - Південноміська рада Харківського району Харківської області, про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням задовольнити.
Визнати ОСОБА_2 та ОСОБА_3 такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме, житловим будинком за адресою: АДРЕСА_3 .
Відповідачем протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення може бути подана письмова заява про перегляд заочного рішення відповідно до вимог статей 284-285 ЦПК України.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Заочне рішення може бути оскаржене позивачем в загальному порядку шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення або з дня складання повного судового рішення у разі оголошення вступної та резолютивної частини рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи.
До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Харківський районний суд Харківської області.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом зазначених строків, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційної скарги, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) за адресою: АДРЕСА_4 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ;
Відповідач 1 ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , останнє відоме зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) за адресою: АДРЕСА_3 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків невідомий;
Відповідач 2 ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , останнє відоме зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) за адресою: АДРЕСА_3 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ;
Повне рішення складено 29 травня 2019 року.
Суддя Я.А. Шинкарчук