ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 березня 2019 року м. Чернівці справа № 722/950/18

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Височанська Н. К.

суддів: Владичана А.І., Лисака І.Н.

секретар Герман Я.І.

за участю: ОСОБА_1, її адвоката Поляк М.В., позивачки ОСОБА_3, її адвоката Михайлицького І.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5 про встановлення факту проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу, визнання майна спільною сумісною власністю та його поділ, за апеляційною скаргою ОСОБА_1, в інтересах якої діє адвокат Поляк Марія Володимирівна, на рішення Сокирянського районного суду Чернівецької області від 19 листопада 2018 року, ухвалене під головуванням судді Побережної О.Д.,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_5 про встановлення факту проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу, визнання майна спільною сумісною власністю та його поділ.

Посилалася на те, що з січня 2015 року по червень 2018 року проживала з ОСОБА_5 як чоловік та жінка однією сім'єю без реєстрації шлюбу в її квартирі АДРЕСА_1, були пов'язані спільним побутом та мали взаємні права та обов'язки.

За час спільного проживання в квітні 2015 року ними за спільні кошти були придбано для її сина від попереднього шлюбу - ОСОБА_6, мотоцикл марки «VIPER», вартістю 37000 грн. реєстрацію якого, враховуючи вік сина, проведено на відповідача.

На початку липня 2018 року спільне проживання з відповідачем вона остаточно припинила.

На даний час вона позбавлена права законним шляхом володіти, користуватися та розпоряджатися майном придбаним під час спільного проживання з відповідачем, а останній категорично відмовляється в добровільному порядку здійснити розподіл такого та компенсувати його вартість.

Посилаючись на вказані обставини просила суд:

-встановити факт проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_3 з ОСОБА_5 в період часу з січня 2015 року по липень 2018 року;

-визнати спільною сумісною власністю сторін мотоцикл марки «VIPER», модель «V150А», номер шасі НОМЕР_1, реєстраційний номер НОМЕР_2;

-визнати право власності по Ѕ частині зазначеного транспортного засобу за позивачкою та відповідачем;

-припинити право ОСОБА_3 на Ѕ мотоцикла марки «VIPER» та стягнути з відповідача ОСОБА_5 на її користь Ѕ вартості зазначеного транспортного засобу.

Рішенням Сокирянського районного суду Чернівецької області від 19 листопада 2018 року позов задоволено.

Встановлено факт проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_3 та ОСОБА_5 в період часу з 01 січня 2015 року по 31 липня 2018 року.

Визнано мотоцикл марки «VIPER», модель «V150А», номер шасі НОМЕР_1, реєстраційний номер НОМЕР_2, вартістю 37000 грн, спільною сумісною власністю ОСОБА_3 та ОСОБА_5

Визнано за ОСОБА_3 та ОСОБА_5 по Ѕ частині мотоцикла марки «VIPER», модель «V150А», номер шасі НОМЕР_1, реєстраційний номер НОМЕР_2, вартістю 37000 грн.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 вартість Ѕ частини мотоцикла марки «VIPER» у розмірі 18500 грн.

Припинено право власності ОСОБА_3 на Ѕ частину мотоцикла марки «VIPER», модель «V150А», номер шасі НОМЕР_1, реєстраційний номер НОМЕР_2.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 понесені судові витрати у сумі 5287 грн 20 коп.

На вказане рішення ОСОБА_1, як особа яка не брала участі у справі, подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати і ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Вказує на те, що суд ухвалюючи рішення про встановлення факту проживання однією сім'єю виходив з того, що відповідач частково визнав позов та будучи допитаним у якості свідка підтвердив обставини викладені в позовній заяві, при цьому не встановив передбачені ст..3 СК України обов'язкові ознаки сім'ї, наявність яких є обов'язковим для встановлення факту проживання однією сім'єю.

Водночас, і показами свідків в судовому засіданні не встановлено факту спільного проживання позивача та відповідача, наявність спільного побуту та взаємних прав та обов'язків.

Показами свідків підтверджується те, що між сторонами склалися дружні, епізодичні відносини і ці відносини не можна вважати такими, що притаманні подружжю.

Окрім того, судом не враховано та не досліджено перебування сторін у будь-якому іншому шлюбі, оскільки рішенням Сокирянського районного суду Чернівецької області від 20 грудня 2018 року встановлено факт проживання однією сімє'ю ОСОБА_5 з нею, тобто, з ОСОБА_1 в період часу з червня 2014 року по серпень 2017 року.

Мотоцикл марки «VIPER» був придбаний нею разом з відповідачем під час їх спільного проживання та є їх спільною сумісною власністю. Дані обставини підтверджуються довідкою продавця транспортного засобу від 03 жовтня 2018 року.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду скасуванню з наступних підстав.

Відповідно до вимог статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 264 ЦПК України визначено питання, які вирішує суд під час ухвалення рішення суду.

Зазначеним вимогам рішення суду першої інстанції не відповідає.

Частиною другою статті 3 СК України визначено, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки.

Відповідно до частин першої та другої статті 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім'єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов'язків подружжя.

Згідно із частиною першою статті 36 цього Кодексу шлюб є підставою для виникнення прав та обов'язків подружжя.

Як вбачається з позовної заяви, ОСОБА_3 вказувала, що з січня 2015 року по червень 2018 року вони з ОСОБА_5 проживали разом як чоловік та жінка однією сім'єю, були пов'язані спільним побутом, мали взаємні права та обов'язки, у зв'язку з чим просила встановити факт їх проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу в даний період.

Також позивач зазначала, що за час спільного проживання з відповідачем ними набуто за спільні кошти мотоцикл марки «VIPER», вартістю 37000 грн.

Статтею 60 СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до статті 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об'єктом спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

За змістом наведеної вище норми, правовими наслідками встановлення факту проживання чоловіка та жінки однією сім'єю без шлюбу є встановлення належності їм майна на праві спільної сумісної власності на підставі статті 74 СК України.

Отже, проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною (визначеною законом, законною) підставою для виникнення у них деяких прав та обов'язків, зокрема права спільної сумісної власності на майно.

Визнання майна таким, що належить на праві спільної сумісної власності жінці та чоловікові, які проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою, відбувається шляхом встановлення факту проживання однією сім'єю, ведення спільного побуту, виконання взаємних прав та обов'язків.

Згідно із частиною четвертою статті 368 ЦК України майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім'ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі.

Ураховуючи викладене, особам, які проживають однією сім'єю без реєстрації шлюбу, на праві спільної сумісної власності належить майно, набуте ними за час спільного проживання або набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти.

Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду України від 23 вересня 2015 року у справі № 6-1026цс15 майно, набуте під час спільного проживання особами, які не перебувають у зареєстрованому шлюбі між собою, є об'єктом їхньої спільної сумісної власності, якщо: 1) майно придбане внаслідок спільної праці таких осіб як сім'ї (при цьому спільною працею осіб слід вважати їхні спільні або індивідуальні трудові зусилля, унаслідок яких вони одержали спільні або особисті доходи, об'єднані в майбутньому для набуття спільного майна, ведення ними спільного господарства, побуту та бюджету); 2) інше не встановлено письмовою угодою між ними. У зв'язку із цим суду під час вирішення спору щодо поділу майна, набутого сім'єю, слід установити не лише факт спільного проживання сторін у справі, а й обставини придбання спірного майна внаслідок спільної праці.

Під час застосування положень статті 74 СК України, яка регулює поділ майна осіб, що проживають у фактичних шлюбних відносинах, судам необхідно врахувати, що правило зазначеної норми поширюється на випадки, коли чоловік та жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі і між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю.

Частиною третьою статті 12 та частиною першої статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати те, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина 6 статті 81 ЦПК України).

Відповідно до частини першої статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

У контексті спірних правовідносин, для визнання спірного майна спільним позивач повинна довести, що на час придбання мотоцикла вона та відповідач проживали однією сім'єю і джерелом набуття даного майна були спільні сумісні кошти або спільна праця сторін.

ОСОБА_3, усупереч вимогам статей 12, 81 ЦПК України, в судовому засіданні апеляційного суду не довела не тільки факт проживання з відповідачем однією сім'єю на час придбання спірного майна, а й той факт, що джерелом його набуття є їхні спільні сумісні кошти з відповідачем або їхня спільна праця.

Крім цього, в судовому засіданні суду апеляційної інстанції було встановлено, що ОСОБА_3 є державним службовцем і щорічно подає декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування (майнового стану). Як пояснила ОСОБА_3, що в деклараціях майнового стану за 2015, 2016, 2017 роки вона не показувала в якості членів сім»ї ОСОБА_5 та в графі «рухоме майно» не відображала спірний мотоцикл.

Отже, факт проживання однією сім'єю та придбання сторонами спірного майна був помилково встановлений судом першої інстанції лише на підставі свідчень сторін, допитаних свідків та акта від 16 липня 2018 року, складеного депутатом Сокирянської міської ради ОСОБА_7 з участю ОСОБА_8, ОСОБА_9

Посилання на періодичне спільне проживання не є достатнім для визнання факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу у розумінні статті 74 СК України, без наявності інших ознак сім'ї.

Сім'я розглядається як соціальний інститут і водночас як союз конкретних осіб. Сім'я є первинним та основним осередком суспільства. Сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки, що й є ознаками сім'ї.

Проте, суд першої інстанції не звернув увагу, що матеріалами справи не підтверджується в спірних правовідносинах постійне ведення спільного побуту, бюджету, взаємне матеріальне забезпечення.

Акт, складений депутатом Сокирянської міської ради ОСОБА_7 з участю ОСОБА_8, ОСОБА_9, в якому зазначено період проживання ОСОБА_5 за адресою позивачки та ведення з нею спільного господарства, не є належним та допустимим доказом, який підтверджує факт проживання сторін однією сім'єю без реєстрації шлюбу, оскільки обставини, вказані у акті повинні бути підтверджені й іншими належними та допустимими доказами.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що позивачкою не доведено належними доказами, що в період з січня 2015 року по червень 2018 року вона з відповідачем проживали однією сім'єю, тобто були пов'язані спільним побутом і мали взаємні права та обов'язки, а тому суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про встановлення цього факту.

Рішення суду першої інстанції підлягає скасування з постановленням нового рішення про відмову в задоволенні позову.

Відповідно до правил статті 141 ЦПК України слід змінити розподіл судових витрат.

З квитанції про сплату судового збору № 0.0..1 від 22 січня 2019 року вбачається, що ОСОБА_1 за подання до суду апеляційної скарги сплатила судовий збір в сумі 2114,40 грн.

Окрім того, в апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить стягнути витрати пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката.

Факт надання правової допомоги та сума гонорару за її надання підтверджується витягом з договору про надання правової допомоги від 16 вересня 2017 року (а.с.133), звітом (актом) про надані послуги від 7 березня 2019 року та квитанцією №499001 від 7 березня 2019 року, згідно яких вбачається, що апелянтка сплатила Адвокатському об'єднаню «Поляк і партнери» грошові кошти в сумі 5000 грн за надання правничої допомоги, а саме: підготовку апеляційної скарги (5год.), підготовку додатків до апеляційної скарги та попереднього (орієнтованого) розрахунку суми судових витрат (1 год.), за підготовку та участь у судовому засіданні 27 лютого 2019 року (0,30 год), за підготовку та участь у судовому засіданні 20 березня 2019 року (0,30 год). Згідно звіту (акту) про надані послуги від 7 березня 2019 року година роботи адвоката, який надавав правову допомогу у 2018 році становить 704,80, у 2019 році - 768,40 грн.

Колегія суддів вважає, що для підготовки додатків до апеляційної скарги та попереднього (орієнтованого) розрахунку суми судових витрат не потребується та кількість часу, зазначена в акті (звіті) від 7 березня 2019 року, враховуючи кваліфікацію та досвідченість адвоката, який бере участь у справі, а тому цей час слід зменшити до 0,30 год.

Отже, з ОСОБА_3 слід стягнути на користь ОСОБА_1 4644,80 грн (5,30 год.*704,80 +768,40 грн (1 год.)) в рахунок відшкодування судових витрат понесених на оплату правової допомоги.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, в інтересах якої діє адвокат Поляк Марія Володимирівна, задовольнити.

Рішення Сокирянського районного суду Чернівецької області від 19 листопада 2018 року скасувати.

В задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_5 про встановлення факту проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу, визнання майна спільною сумісною власністю та його поділ відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судові витрати в сумі 6759 грн 20 коп.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений 25 березня 2019 року.

Головуючий Н.К. Височанська

Судді: А.І. Владичан

І.Н. Лисак