Справа № 545/3547/17
Провадження № 2-п/545/12/19
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13.03.2019 року. Полтавський райсуд Полтавської області у складі :

головуючого судді Гальченко О.О.,

з участю секретаря - Новак Ю.М.,

з участю адвоката - ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Полтава цивільну справу за заявою представника відповідача ОСОБА_2 Грехем Крайг адвоката ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення суду, -

В С Т А Н О В И В :

Представник відповідача ОСОБА_2 в особі адвоката ОСОБА_1 24.01.2019 року звернувся до суду із заявою про перегляд заочного рішення суду від 15.01.2018 року ( а. с. 39 47 ), посилаючись на те, що 15 січня 2018 року заочним рішенням Полтавського районного суду Полтавської області у цивільній справі № 545/3547/17. було задоволено позовні вимоги ОСОБА_3 ( позивачки ) до ОСОБА_3 Грехема Крайга ( відповідача ) про розірвання шлюбу. Рішення суду набрало законної сили 15.02.2018 року.

Відповідно до ст. 284 ЦПК України, заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Згідно ч.1 ст.288 ЦПК України, заочне рішення підлягає скасуванню, якщо судом буде встановлено, що відповідач не зявився в судове засідання та (або) не повідомив про причини неявки, а також не подав відзив на позовну заяву з поважних причин, і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи.

23.01.2019 року представник відповідача - адвокат ОСОБА_1 вперше ознайомилась з матеріалами цивільної справи № 545/3547/17., в тому числі з усіма наявними доказами повідомлення відповідача про відкриття провадження у справі та судові засідання у ній, у звязку з чим виникла потреба у негайному поданні вищезазначеної заяви.

Обґрунтування поважності неявки відповідача в судові засідання у справі

№ 545/3547/17. та підстав поновлення строку на перегляд заочного рішення.

Відповідач згідно паспорту тип : Р, код - GBR, № 555305093 є громадянином ОСОБА_4 Британії, проживає на території саме цієї Держави, в Україні постійного місця проживання немає та ніколи не проживав, українською мовою не володіє, тому самостійно дізнатись про наявність в Україні заочного рішення про розірвання шлюбу з позивачкою можливості не мав.

Про наявність відкритого у Полтавському районному суді Полтавської області провадження у справі № 545/3547/17. відповідач не знав, ніяких судових документів за місцем свого проживання від суду не отримував, про існування заочного рішення від 15.01.2018 року дізнався лише 21.01.2019 року після укладення договору про надання правничої допомоги з адвокатом ОСОБА_1 щодо представництва його інтересів у іншому судовому провадженні за позовом позивача ( справа № 545/2247/18., Полтавський районний суд Полтавської області ).

Так, адвокат здійснюючи підготовку до справи № 545/2247/18., на сайті «Судова влада України» виявила наявність оскаржуваного заочного рішення суду ( прінт-скрін з сайту - додаток 1 ), повідомила про це відповідача, та останній не погоджуючись з рішенням звертається до суду із цією заявою.

Суд, обґрунтовуючи підставу ухвалення заочного рішення зазначає, що відповідач повідомлявся належним чином про дату, час та місце судового засідання за адресою своєї реєстрації, про що є докази в матеріалах справи у вигляді поштового повідомлення; від нього не надійшло відзиву на позов, судом було дане оголошення на сайті суду щодо належного виклику відповідача.

Разом з тим, позивачка у позовній заяві вказала, що останнім відомим місцем проживання відповідача є : АДРЕСА_1, у звязку з чим усі процесуальні документи по справі та судові повістки надсилались сторонам саме за цією адресою. Згідно отриманої довідки Шербанівської сільської ради Полтавського району Полтавської області від 18.12.2017 року суду було повідомлено, що відповідач за адресою : АДРЕСА_2 не зареєстрований ( а. с. 14 ). Таким чином, не зрозуміло про яке належне повідомлення відповідача за адресою його реєстрації зазначає в заочному рішенні від 15.01.2018 року Полтавський районний суд Полтавської області.

Відповідач ніколи не реєстрував місця свого проживання чи перебування за цією адресою, постійно в Україні, в тому числі у кв. 96 по вул. Горбанівська, в с. Розсошенці Полтавської області. Полтавського району фактично не проживав, посвідки на право проживання в Україні не мав, на момент подання позовної заяви у даній справі, її розгляду та винесення рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 05.01.2018 року державний кордон України не перетинав та в Україну не вїжджав, останній раз був на території України у вересні 2016 року ( копія паспорту з відмітками та їх розшифрування - Додаток 2 ). Про вищезазначені факти було достеменно відомо позивачці. Більше того, сама позивачка на момент подання та прийняття заочного рішення від 05.01.2018 року проживала на території ОСОБА_4 Британії.

Позивачці було також достеменно відомо про адресу місця проживання відповідача у ОСОБА_4 Британії, а також те, що адреса : Полтавська область, Полтавський район, с. Розсошенці, вул. Горбанівська, 6. кв.96, не є його останнім відомим зареєстрованим місцем проживання або перебування.

Позивачка знала, що відповідач не зможе отримувати судову кореспонденцію в Україні, однак, зловживаючи процесуальними правами, з наміром ввести суд в оману та фактично усунути відповідача від участі в судовому процесі, зазначила неправдиві обставини щодо адреси проживання відповідача.

Згідно ч.9 ст.28 ЦПК України, позови до відповідача, місце реєстрації проживання або перебування якого невідоме, предявляються за місцезнаходженням майна відповідача чи за останнім відомим зареєстрованим його місцем проживання або перебування чи постійного його заняття ( роботи ).

Однак, жодних доказів на підтвердження того, що відповідач колись реєстрував своє місце проживання чи перебування за адресою : АДРЕСА_1, а відповідно і підстав для застосування ч.9 ст. 28 ЦПК України в матеріалах справи немає.

Наявне у матеріалах справи ( а. с. 25 ) рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення, не може бути доказом належного повідомлення відповідача про наявність судового спору про розірвання шлюбу, оскільки як уже зазначалось, він за цією адресою не проживав та на території України не перебував, а наявний на повідомленні підпис не відповідає підпису відповідача у його паспорті та відсутнє зазначення прізвища особи що його отримала, таким чином лист суду від 21.12.2017 року з копією позовної заяви був отриманий невідомою особою, скоріш за все батьком позивачки .

Разом з тим, виклик в судові засідання в Україні іноземців, які проживають за кордоном здійснюється в особливому порядку. Згідно ст. 496 ЦПК України іноземці, особи без громадянства, іноземні юридичні особи, іноземні держави ( їх органи та посадові особи ) та міжнародні організації ( іноземні особи ) мають процесуальні права нарівні з фізичними та юридичними особами України, крім випадків, встановлених Конституцією та законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до ст. 498 ЦПК України у разі якщо в процесі розгляду справи суду необхідно вручити документи, отримати докази, провести окремі процесуальні дії на території іншої держави, суд України може звернутися з відповідним судовим дорученням до іноземного суду або іншого компетентного органу іноземної Держави у порядку, встановленому цим Кодексом або міжнародним договором, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України.

Доручення суду України надсилається у порядку, встановленому цим Кодексом або міжнародним договором, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, а якщо міжнародний договір не укладено - Міністерству юстиції України, яке надсилає доручення Міністерству закордонних справ України для передачі дипломатичними каналами. Відповідно до Закону України «Про приєднання України до Конвенції про вручення за кордоном судових та позасудових документів у цивільних або комерційних справах» від 19.10.2000 року, Україна приєдналася до Конвенції про вручення за кордоном судових та позасудових документів у цивільних або комерційних справах ( Конвенція ). З іншого боку, Сполучене Королівство ОСОБА_4 Британії та Північної Ірландії (країна громадянства та проживання відповідача ), також є державою-учасником цієї Конвенції, яка була нею підписана 10.12.1965 року, ратифікована 17.11.1967 року та набула чинності для цієї держави 10.02.1969 року.

Відповідно до ст.5 Конвенції, Центральний Орган запитуваної Держави власноручно вручає документ або забезпечує його вручення відповідним органом:

a) у спосіб, визначений його внутрішнім правом для вручення документів, складених в цій державі, особам, що перебувають на її території, або

b) в особливий спосіб, обумовлений запитуючим органом, якщо такий спосіб не є несумісним з законами запитуваної Держави.

З урахуванням положень пункту (b) ч. 1 цієї статті документ може завжди бути вручений шляхом безпосередньої доставки одержувачу, який приймає його добровільно.

А згідно ст.15 Конвенції, якщо документ про виклик до суду або аналогічний документ підлягав передачі за кордон з метою вручення відповідно до положень цієї Конвенції, і якщо відповідач не з'явився, то судове рішення не може бути винесено, поки не буде встановлено, що :

- документ був вручений у спосіб, передбачений внутрішнім правом запитуваної Держави для вручення документів, складених у цій країні, особам, які перебувають на її території,

- документ був дійсно доставлений особисто відповідачеві або за його місцем проживання в інший спосіб, передбачений цією «Конвенцією…», і що, в кожному з цих випадків, вручення або безпосередня доставка були здійснені в належний строк, достатній для здійснення відповідачем захисту.

Законом України «Про приєднання України до Конвенції про вручення за кордоном судових та позасудових документів у цивільних або комерційних справах» від 19.10.2000 року, визначено, що суддя може винести рішення навіть якщо не надійшло жодного підтвердження про вручення або безпосередню доставку документів відповідачеві лише у разі, якщо виконано всі умови визначені в ч.2 ст.15 «Конвенції…», зокрема :

a) документ було передано одним із способів, передбачених цією «Конвенцією…»,

b) з дати направлення документа сплинув термін, який суддя визначив як достатній для даної справи і який становить щонайменше шість місяців,

c) не було отримано будь-якого підтвердження, незважаючи на всі розумні зусилля для отримання його через компетентні органи зализуваної Держави.

Порядок виконання «Конвенції щодо вручення судових документів», зокрема звернення суду України з дорученням за кордон визначається «Інструкцією про порядок виконання міжнародних договорів з питань надання правової допомоги в цивільних справах щодо вручення документів, отримання доказів та визнання і виконання судових рішень», затвердженою наказом Міністерства юстиції України, Державної судової адміністрації України 27.06.2008 № 1092/5/54 ( Інструкція ). Згідно п.2.1. «Інструкції…», у разі, якщо при розгляді цивільної справи в суду України виникне необхідність у врученні документів або отриманні доказів, у проведенні окремих процесуальних дій за кордоном, суд України складає доручення про надання правової допомоги за кордоном. Доручення складається судом України, який розглядає цивільну справу, і повинно містити інформацію та документи, передбачені міжнародним договором України. Доручення адресується компетентному суду запитуваної держави ( п.2.1.1. ).

До доручення про вручення виклику до суду обов'язково додається виклик ( повідомлення ) про день судового розгляду, разом з повідомленням про гарантії особі, яка викликається, імунітету від адміністративної/кримінальної відповідальності у разі її явки до компетентного органу України, передбачені відповідним міжнародним договором. Виклик ( повідомлення ) про день судового розгляду друкується на чистих аркушах паперу, без штампів суду ( п. 2.1,3. ).

У разі надіслання судом України доручення для виконання за кордоном цивільна справа, у зв'язку з якою складається доручення, призначається до розгляду з урахуванням розумних строків пересилання документів та виконання направленого доручення за кордоном. У разі можливості судом України призначається дата наступного судового засідання, на яке може прибути особа, що викликається ( п.2.2. ).

Суд України направляє доручення через головне територіальне управління юстиції до Мін'юсту, якщо інше не передбачено міжнародним договором України ( п.2.5. ).

Таким чином, відповідно до вищезазначених норм, суд повинен був забезпечити вручення Відповідачу, як громадянину іноземної держави, що проживає не в Україні, судових документів у справі ( ухвалу про відкриття провадження, копію позовної заяви з додатками, судові виклики, інші докази у справі ) у відповідності до «Конвенції про вручення за кордоном судових та позасудових документів у цивільних або комерційних справах», «Інструкції про порядок виконання міжнародних договорів з питань надання правової допомоги в цивільних справах щодо вручення документів, отримання доказів та визнання і виконання судових рішень», розділу XI «Провадження у справах за участю іноземних осіб» ЦПК України, чого здійснено не було.

Конвенція про захист прав і основоположних свобод людини 1950 р., зі змінами, внесеними Протоколом № 11, ратифікована Законом України від 17 липня 1997 року №475,97-ВР ( ЄКПЛ ), в силу ч.1 ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства України, Відповідно до ст. 32 ЄКПЛ, питання тлумачення й застосування цієї Конвенції та протоколів до неї підпадають під юрисдикцію Європейського суду з прав людини. Обов»язковість цієї юрисдикції визнана Україною під час ратифікації Конвенції, що закріплено в Законі України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та Протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції».

Як зазначено у Постанові пленуму Вищого спеціалізованого суду України від 19 грудня 2014 року «Про застосування судами міжнародних договорів України при здійсненні правосуддя» під час розгляду конкретної судової справи вирішення ( подолання ) колізії між нормою міжнародного договору України і нормою іншого законодавчого акта України належить до компетенції суду. При цьому, норми ЄКПЛ мають значення джерела як матеріального так і процесуального права. Так, за наявності аналогічних норм національного законодавства, що регулюють спірні правовідносини, при вирішенні справ по суті застосовують норми міжнародного договору України. При цьому, для правильного розуміння змісту норм ЄКПЛ судам необхідно звертатися до відповідної практики їх застосування Європейським судом з прав людини ( ЄСПЛ ). Практика ЄСПЛ, як і норми ЄКПЛ є джерелом права, обовязкові до застосування, про що прямо зазначено у cт. 17 Законі України від 23 лютого 2006 року № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини».

Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаютьсяг судом. Зміст зазначеної статті Основного Закону відповідає міжнародно-правовим стандартам щодо гарантованого захисту основних прав і свобод людини. Право на справедливий судовий розгляд закріплюється Міжнародним пактом про громадянські і політичні права та Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод. Право на справедливий судовий розгляд охоплює і право кожного на доступ до правосуддя.

Ст. 6 «Конвенції…» передбачає право на справедливий судовий розгляд як цивільних, так і кримінальних справ. Це так зване «право на суд» ( рішення у справі «Голдер проти Сполученого Королівства», 1975 р. ). Його розглядають як таке, що складається з 3 основних елементів : повинен бути «суд», який встановлений законом і відповідає вимогам незалежності та безсторонності; суд повинен мати широку юрисдикцію, достатню для вирішення всіх аспектів спору або обвинувачення; відповідна особа повинна мати доступ до суду.

Відповідно до усталеної практики ЄСПЛ невідємними частинами «права на суд» слід розглядати, зокрема, наступні вимоги : вимога «змагальності» процесу відповідно до ст. 6 «Конвенції…» передбачає наявність можливості бути поінформованим і коментувати зауваження або докази, представлені протилежною стороною, в ході розгляду; право на «публічне слухання», що передбачає право на усне слухання і особисту присутність сторони в цивільному судовому процесі перед судом (Екбатані проти Швеції (Ekbatani v. Sweden, 26 травня 1988 р., номер заяви 10563/83, пп. 24- 33 ); право на ефективну участь ( Т. та V. проти Сполученого Королівства, 16 грудня 1999 р., номер заяв 24724/94; 24888/94, пп. 83-89 ).

Згідно ст.8 ЦПК України, ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом ( ч.2 ст.12 ЦПК України ).

Разом з тим відповідачеві не було належним чином забезпечено право на доступ до суду, можливість надати свої заперечення та наявні докази, чим грубо порушено його права як учасника судового процесу.

Заочне рішення від 15.01.2018 року було винесено Полтавським районним судом Полтавської області без врахування важливих обставин та дослідження доказів наявних у відповідача, що мають вирішальне значення для правильного вирішення цієї справи.

В оскаржуваному заочному рішенні зазначається, що від шлюбу сторони неповнолітніх дітей не мають. Разом, з тим, це твердження не відповідає дійсності. Позивачка та відповідач є батьками малолітньої дитини - Дженевів Люсіль ОСОБА_3 ( Genevieve Lucille Winnan ), ІНФОРМАЦІЯ_1 (копія свідоцтва про народження - Додаток 4). На момент подання позивачкою позовної заяви у справі ( 21.11.2017 року ) дитина уже була народжена у ОСОБА_4 Британії та проживала там разом з нею, а отже остання з не зрозумілих причин не повідомила суд про таку важливу обставину.

Згідно ст.110 СК України, позов про розірвання шлюбу не може бути пред'явлений протягом вагітності дружини та протягом одного року після народження дитини, крім випадків, коли один із подружжя вчинив протиправну поведінку, яка містить ознаки кримінального правопорушення, щодо другого з подружжя або дитини.

Відповідно до п.5 ч.4 ст.185 ЦПК України, позовна заява повертається позивачу у разі, якщо подана заява про розірвання шлюбу під час вагітності дружини або до досягнення дитиною одного року без дотримання вимог, встановлених Сімейним кодексом України.

Оскільки, відповідач кримінально караних діянь щодо позивачки та власної доньки не вчиняв, до кримінальної відповідальності за це не притягувався, таких доказів позивачкою до суду надано не було, і на момент подання позовної заяви дитині ще не виповнився один рік, то позовна заява позивачки мала бути їй повернута.

Згідно ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Однак, судом не було досліджено того, чи відповідатиме забезпеченню якнайкращих інтересів дитини розірвання шлюбу її батьків.

Відповідач вважає, що дитині для належного виховання потрібна повноцінна сімя. У звязку з цим, він хоче зберегти сімю та зробити все можливе для налагодження відносин з дружиною. Заочний розгляд справи позбавив відповідача можливості прохати суд про надання строку на примирення подружжя.

Так, відповідно до ст. 111 СК України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Відповідач вважає, що надання строку на примирення може допомогти зберегти його сімю. Він не погоджується із твердженням позивачки про те, що з його сторони існує неповага та він перестав піклуватись про побудову сімейних відносин. Навпаки, відповідач готовий вжити всіх заходів для відновлення взаєморозуміння та примирення з позивачкою.

Відповідно до ч. 1 ст. 55 СК України, дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги.

Суди повинні використовувати надану їм законом можливість відкладати розгляд справи для примирення подружжя, особливо за наявності у них неповнолітніх дітей.

Згідно ст.112 СК України, суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя.

Під час розгляду справи суд зобов'язаний детально вивчити й оцінити мотиви розлучення, повно і всебічно з'ясувати фактичні взаємини подружжя. При оцінці обставин розлучення суд може керуватися лише об'єктивними критеріями. При цьому, короткочасний розлад у сім'ї або необгрунтоване бажання обох або одного з подружжя припинити шлюбні відносини не можуть вважатися достатніми підставами для розірвання шлюбу.

Відповідач вважає, що суд, ухвалюючи заочне рішення, прийшов до передчасного висновку про задоволення позову, про суперечливість подальшого спільного життя та збереження шлюбу інтересам подружжя, не зясував дійсних причин позову та характеру взаємовідносин сторін, впливу розірвання шлюбу на малолітню дитину.

Відповідно до ч. 3 ст. 51 Конституції України, ч. 1 ст. 5 СК України Держава бере на себе обов'язок щодо охорони сім'ї, дитинства, материнства та батьківства, а також створення умов для зміцнення сім'ї.

Відповідач має надію, що скасування заочного рішення та надання строку на примирення надасть можливість позивачці ще раз обдумати своє бажання розірвати шлюб, врахувати інтереси їх спільної дитини та прийняти рішення щодо збереження сімї.

Відповідач вважає викладені вище обставини та відповідні норми національного та міжнародного права належними та достатніми доказами для визначення поважності неявки відповідача в судові засідання у справі № 545/3547/17. та не подання відзиву, наявності істотних та визначальних даних та доказів, які не були враховані судом при ухваленні оскаржуваного рішення, що є безумовною підставою для скасування заочного рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 15.01.2018 року та призначення справи до розгляду.

Відповідно до ст. 284 ЦПК України, заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

У звязку з тим, що відповідач дізнався про заочне рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 15.01.2018 року лише 21.01.2018 року, а тому дана заява подається з пропуском строку на його перегляд визначеного ст.284 ЦПК України, виникла необхідність у поновлені пропущеного строку в судовому порядку.

Прохала поновити строк на подання заяви про перегляд заочного рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 15.01.2018 року у справі № 545/3547/17. за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_3 Грехема Крайга про розірвання шлюбу та скасувати заочне рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 15.01.2018 року у справі № 545/3547/17. за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_3 Грехема Крайга про розірвання шлюбу та призначити справу до розгляду в порядку загального позовного провадження.

01.03.2019 року до суду надійшла заява представника відповідача ОСОБА_2 в особі адвоката ОСОБА_1 щодо уточнення прізвища та імені відповідача та адреси його місця проживання з наданням відповідних доказів ( а. с. 78-87 ).

Представник відповідача адвокат ОСОБА_1 ( а. с. 55, 57-58 ) заяву про перегляд заочного рішення суду підтримала із викладених в ній підстав, про що надала заяву з відповідними доказами ( а. с. 88-89 ).

Позивачка ОСОБА_3 у справі в засідання повторно не з»явилась, не надала суду відзив на заяву про перегляд заочного рішення, будучи належним чином повідомленою про дату, час і місце розгляду даної справи, про що є докази в матеріалах справи. ( а. с. 77 ).

Тому, суд вважає за можливе розгляд даної заяви у відсутності нез»явившихся належно повідомлених сторін по наявним матеріалам справи.

Судом встановлено, що 15.01.2018 року заочним рішенням Полтавським районним судом Полтавської області по справі № 545/3547/17. позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2 Крайга про розірвання шлюбу задоволено, шлюб між ОСОБА_2 Крайг, ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, укладений 06.06.2015 року в Центральному відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Полтавського МУЮ ( актовий запис № 563 ) розірвано ( а. с. 27 28 ). Вказане рішення ухвалено судом на підставі наданих позивачкою відомостей у справі в порядку ст. 129, 130, 280 283 ЦПК України. Але, з наданих суду представником відповідача доказів вбачається, що ОСОБА_3 Грехем Крайг згідно паспорту тип : Р, код - GBR, № 555305093 є громадянином ОСОБА_4 Британії, проживає на території саме цієї держави, в Україні постійного місця проживання немає та ніколи не проживав, українською мовою не володіє, тому самостійно дізнатись про наявність в Україні заочного рішення про розірвання шлюбу з позивачкою можливості не мав.( а. с. 80-85 ). В оскаржуваному заочному рішенні зазначається, що від шлюбу сторони неповнолітніх дітей не мають. Разом, з тим, це твердження спростовується, бо суду надано доказ, що сторони у справі є батьками малолітньої дитини - Дженевів Люсіль ОСОБА_3 ( Genevieve Lucille Winnan ), ІНФОРМАЦІЯ_1, про що суду надано докази представником відповідача. На момент подання позивачкою позовної заяви у справі ( 21.11.2017 року ) дитина уже була народжена у ОСОБА_4 Британії та проживала там разом з нею, а отже остання чомусь з не зрозумілих причин не повідомила суд про таку важливу обставину для вірного вирішення справи, чим фактично ввела суд в оману та призвела до порушення прав відповідача.

Інших даних щодо реєстрації відповідача та тих, що надано позивачкою, суд не мав, тому на той час вчиняв процесуальні дії у даній справі згідно вимог чинного законодавства. Щодо виклику відповідача судом публікувалось оголошення про його виклик ( а. с. 36,44 ). На момент розгляду справи суду не було відомо ні іншої адреси реєстрації відповідача, ні його даних щодо фактичного проживання, через що суд не міг повідомити відповідача у інший спосіб, ніж передбачено чинним ЦПК України, що вважається по закону належним повідомленням сторони.

До заяви про перегляд заочного рішення представником відповідача надано належні докази, що в повному обсязі підтверджують вказані обставини у справі, що тепер відомі суду вже при розгляді даної заяви.

Суд, дослідивши матеріали справи, докази, якими обґрунтовується заява, вважає, що заяву представника відповідача в особі адвоката про перегляд заочного рішення суду необхідно задовольнити, оскільки позивачкою суд було введено в оману і рішення постановлено на підставі наданих нею доказів, хоча судом були виконані належним чином вимоги діючого законодавства щодо винесення заочного рішення суду. Але, враховуючи обставини, на які послався представник відповідача та надані докази щодо адреси фактичного проживання та реєстрації відповідача, який є громадянином іноземної Держави, наявності у сторін малолітньої дитини, що було підтверджено належним чином відповідними доказами, то суд вважає за необхідне надати відповідачу можливість реалізації свого права на справедливий судовий розгляд і законний захист своїх прав на підставі Конституції України, існуючих міжнародних договорів та «Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини 1950 р.», зі змінами, внесеними Протоколом № 11, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року з огляду на надані представником відповідача докази, про які суду було не відомо на момент винесення заочного рішення суду, так як ці докази в повному обсязі не були подані позивачем.

Із змісту заяви про перегляд заочного рішення, також вбачається, що дійсним місцем проживання відповідача ОСОБА_3 Грехем Крайг є : 1 ОСОБА_5, місто Портсмут, графство Хемпшир, Англія, РО2 7DA ( 1Seymour Close, Portsmouth, Hampshire, England, PO2 7DA ).

З урахуванням того, що відповідач є громадянином ОСОБА_4 Британії і фактично проживає за адресою: 1 ОСОБА_5, місто Портсмут, графство Хемпшир, Англія, РО2 7DA, то при направленні судових документів по справі необхідно застосувати положення «Конвенції про вручення за кордоном судових та позасудових документів у цивільних або комерційних справах», 1965 року.

Відповідно до п. 6.6. «Інструкції про порядок виконання міжнародних договорів з питань надання правової допомоги в цивільних справах щодо вручення документів, отримання доказів та визнання і виконання судових рішень» : у разі, якщо документ підлягає врученню в іноземній державі відповідно до частини 1 статті 5 «Конвенції про вручення…», він має бути складений або перекладений на офіційну мову або одну з офіційних мов запитуваної держави.

У відповідності ст. 5 Конвенції, Центральний орган, Об»єднаного Королівства, зал Е 16 Королівські суди Странд, ЛОНДОН WC2A2LL, встановлює вимоги про те, що судові документи які підлягають врученню повинні бути написані або переведені на англійську мову, то в даному випадку копія позовної заяви з додатками повинна бути виконана англійською мовою, або здійснено її переклад на англійську мови із відповідним застереженням про правильність такого перекладу у відповідності до оригіналу.

Згідно ч. 11 ст. 187 ЦПК України, суддя, встановивши, після відкриття провадження у справі, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175, 177 цього Кодексу, постановляє ухвалу не пізніше наступного дня, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків, який не може перевищувати пяти днів з дня вручення позивачу ухвали.

Як встановлено, у матеріалах справи відсутня копія позовної заяви з додатками, яка виконана англійською мовою, або її переклад на англійську мову із відповідним застереженням про правильність такого перекладу у відповідності до оригіналу позову.

За вказаних підстав, позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 Крайг про розірвання шлюбу підлягає залишенню без руху з наданням часу позивачу для усунення недоліків.

Керуючись ст. 27, 31, 280-287, 353 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Заяву представника відповідача ОСОБА_2 Грехем Крайг в особі адвоката ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення суду - задовольнити.

Скасувати заочне рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 15.01. 2018 року по справі № 545/3547/17.

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_3 Грехем Крайг про розірвання шлюбу - залишити без руху, надавши позивачці строк для усунення недоліків протягом десяти календарних днів з дня вручення ухвали про залишення заяви без руху.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Ухвала надрукована суддею в нарадчій кімнаті.

Суддя: ОСОБА_6