17.10.2019 ЄУН 337/4605/19
Провадження 2-о/337/132/2019
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17.10.2019 року Хортицький районний суд міста Запоріжжя

у складі: головуючого судді Салтан Л.Г.

за участю секретаря Шаповалової А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні залі суду в м. Запоріжжя в порядку окремого провадження заяву ОСОБА_1 , в інтересах малолітнього ОСОБА_2 , 2010 р.н., адреса реєстрації місця проживання: АДРЕСА_1 , заінтересована особа: Хортицький районний у м.Запоріжжі відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, місце знаходження: м.Запоріжжя, пр..Інженера Преображенського, буд.15, про встановлення факту смерті особи,

В С Т А Н О В И В:

17.10.2019 року ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 звернулась до суду з заявою про встановлення факту смерті, мотивуючи її тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Горлівка Донецької області помер батько її дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Факт смерті підтверджується довідкою про причину смерті .

Заявниця перебувала у шлюбних відносинах з ОСОБА_3 з 2008 року та мешкали за адресою: АДРЕСА_2 .

Від спільного життя з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 у них народився син ОСОБА_2 , яка є неповнолітнім. У зв`язку зі смертю батька їй необхідно вчинити дії, спрямовані на отримання соціальних виплат дитині, яка втратила одного з батьків, тому, звертаючись до суду, вона діє в інтересах неповнолітнього сина.

Факт смерті ОСОБА_3 також підтверджується дозволом на захоронення від 15.09.2016 року.

Просить встановити факт смерті ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 в місті Горлівка Донецької області.

Представник заінтересованої особи - Хортицький районний у місті Запоріжжі відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву, в якій зазначив, що при вирішенні питання про встановлення юридичного факту смерті покладається на думку суду, просить справу розглянути без участі представника відділу.

Суд вважає можливим розглянути справу у відсутність вказаних осіб за наявними у справі доказами.

Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає заяву обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню, виходячи з такого.

Відповідно до ч. 1 ст.17 Закону України "Про державну реєстрацію актів цивільного стану", державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: 1) документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров`я або судово-медичною установою; 2) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою.

Відповідно до п.8 ч.1ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті.

Відповідно до роз`яснень, даних в п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суд встановлює факт смерті особи за умови підтвердження доказами, що ця подія мала місце у певний час та за певних обставин.

Стаття 3 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» містить поняття тимчасово окупованої території України, до якої відноситься у тому числі й сухопутна територія Автономної Республіки Крим та міста Севастополя, внутрішні води України цих територій.

За положеннями ч. 2, 3 ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків.

Проте, оцінюючи надані заявницею документи про смерть, суд виходить з того, що смерть особи є юридичним фактом, що має наслідком припинення, зміну та виникнення багатьох правовідносин, а тому має безпосереднє значення для реалізації різними особами своїх прав.

Відповідно до ст.ст. 3, 8, 9 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави, а чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Стосовно окупованих територій у практиці Міжнародного суду ООН сформульовані так звані «намібійські винятки»: документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян. Так, у Консультативному висновку Міжнародного суду ООН від 21 червня 1971 року «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» зазначено, що держави - члени ООН зобов`язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але «у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів».

Європейський суд з прав людини послідовно розвиває цей принцип у своїй практиці. Так, якщо у справі «Лоізіду проти Туречиини» (Loizidou v. Turkey, 18.12.1996, §45) ЄСПЛ обмежився коротким посиланням на відповідний пункт названого висновку Міжнародного суду, то у справах «Кіпр проти Туреччини» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001) та «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016) він приділив значну увагу аналізу цього висновку та подальшої міжнародної практики. При цьому ЄСПЛ констатував, що «Консультативний висновок Міжнародного Суду, що розуміється в сукупності з виступами і поясненнями деяких членів суду, чітко показує, що в ситуаціях, подібних до тих, що наводяться в цій справі, зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих de facto органів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим [ЄСПЛ]. Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §96). При цьому, за логікою цього рішення, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §92). Спираючись на сформульований у цій справі підхід, ЄСПЛ у справі «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» наголосив, що «першочерговим завданням для прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони [тобто є окупованою]» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016, §142).

Таким чином, суд вважає можливим застосувати названі загальні принципи («Намібійські винятки»), сформульовані в рішеннях Міжнародного суду ООН та Європейського суду з прав людини, в контексті оцінки документів про смерть особи, виданих закладами, що знаходяться на окупованій території, як доказів, оскільки суд розуміє, що можливості збору доказів смерті особи на окупованій території можуть бути істотно обмеженими, у той час як встановлення цього факту має істотне значення для реалізації цілої низки прав людини, включаючи право власності (спадкування), право на повагу до приватного та сімейного життя тощо. Крім того, чинним законодавством не передбачено іншого порядку його встановлення.

Згідно з п.5 ч.2 ст.293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження, зокрема, справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Відповідно до п.8 ч.1 ст.315 ЦПК України, суд розглядає справи, зокрема, про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті.

Статтею 317 ЦПК України, визначено особливості провадження у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України

Так, заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України (ч. 1).

Такі справи розглядаються судом невідкладно з моменту надходження відповідної заяви (ч.2).

Ухвалене судом рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, підлягає негайному виконанню (ч.4).

Суд встановив, що факт смерті підтверджується довідкою про причину смерті .

Заявниця перебувала у шлюбних відносинах з ОСОБА_3 з 2008 року та мешкали за адресою: АДРЕСА_2 .

Від спільного життя з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 у них народився син ОСОБА_2 .

У зв`язку зі смертю батька заявниці необхідно вчинити дії, спрямовані на отримання соціальних виплат дитині, яка втратила одного з батьків.

Факт смерті ОСОБА_3 також підтверджується дозволом на захоронення від 15.09.2016 року.

16.10.2019 року заявнику Хортицьким районним у місті Запоріжжі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області було відмовлено у видачі свідоцтва про смерть. Таким чином, зареєструвати смерть ОСОБА_3 у відповідності до вимог діючого на території України законодавства, заявниця не має можливості. В позасудовому порядку встановити факт смерті заявник також не може.

Крім того, суд враховує, що факт, про встановлення якого просить заявник, має для неї юридичне значення, оскільки необхідно для подальшої реєстрації цього факту в органах державної реєстрації актів цивільного стану та отримання відповідного документу свідоцтва про смерть та для подальшого оформлення на спільну дитину пенсії по втраті годувальника. Спір про право в даному випадку суд не вбачає.

На підставі вищевикладеного, з метою захисту законних прав та інтересів заявника, яка діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_4 , 2010 р.н., суд приходить до висновку про задоволення її заяви повністю.

Керуючись cт.ст.4, 5, 12, 13, 76-82, 89, 141, 258-259, 263-265, 293, 315, 317 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Заяву ОСОБА_1 , в інтересах малолітнього ОСОБА_2 , 2010 р.н., адреса реєстрації місця проживання: АДРЕСА_1 , заінтересована особа: Хортицький районний у м.Запоріжжі відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, місце знаходження: м.Запоріжжя, пр..Інженера Преображенського, буд.15, про встановлення факту смерті особи задовольнити.

Встановити, що ОСОБА_3 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_4 в м.Горлівка Донецької області, громадянин України, помер ІНФОРМАЦІЯ_5 в місті Горлівка Донецької області.

Рішення суду підлягає негайному виконанню.

Повний текст рішення виготовлено 17.10.2019 р.

Рішення суду може бути оскаржено до Запорізького апеляційного суду через Хортицький районний суд м. Запоріжжя протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Оскарження рішення суду не зупиняє його виконання.

Суддя Л.Г. Салтан