ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4643/19 Справа № 185/7903/18 Суддя у 1-й інстанції - Врона А. О. Суддя у 2-й інстанції - Свистунова О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 червня 2019 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді Свистунової О.В.

суддів Красвітної Т.П., Єлізаренко І.А.

за участю секретаря Гулієва М.І.о.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 31 січня 2019 року

по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання,

В С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2018 року ОСОБА_1 звернулась до Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області з позовом до ОСОБА_2 , в якому просила, згідно уточнених позовних вимог, суд стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на свою користь аліменти на утриманим повнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно на час його навчання у Міжрегіональній Академії управління персоналом Західнодонбаський інститут, починаючи з моменту надходження позовної заяви до суду та до 31.08.2020 року. але не більше ніж до досягнення ним 23 років.

Позовна заява обґрунтована тим, що із відповідачем мають спільну дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . 27 серпня 2001 року шлюб між позивачем та відповідачем було розірвано. Дитина проживає разом зі позивачем та знаходиться на її утриманні. ОСОБА_3 є студентом 3 курсу Міжрегіональної Академії управління персоналом Західнодонбаський інститут з денною формою навчання на умовах контракту. Термін навчання з 01.09.2018 року по 31.08.2020 року включно. У зв`язку з цим, син потребує матеріальної допомога. Відповідач ніякої допомоги на його утримання не надає. Відповідач працює, інвалідності не має та є працездатного віку. Позивач на теперішній час тимчасово не працює, має лише випадкові заробітки.

Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 31 січня 2019 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи. Судове рішення є незаконним, необґрунтованим й таким, що ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

Згідно з частиною 3 статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з положенням частини 2 статті 374 ЦПК України підставами апеляційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд переглядає справу за наявними і ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до частин 1, 2 та 5 статті 263 ЦПК судове рішення повинне ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права з дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 264 ЦПК України передбачено, що при прийнятті рішення суд вирішує, зокрема, питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги та якими доказами це підтверджується, чи є інші фактичні дані, що мають значення для вирішення справи та докази, що їх підтверджують.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , є сином ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 виданого 12 червня 1998 року виконавчим комітетом Вербківської сільської ради народних депутатів Павлоградського району Дніпропетровської області, актовий запис про народження № 15.

Шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 розірвано, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії НОМЕР_2 від 16.11.2012 року, актовий запис № 69.

Згідно довідки № 48 від 28 серпня 2018 року, виданої Міжрегіональною Академією управління персоналом Західнодонбаський інститут, ОСОБА_3 є студентом 3 курсу навчального закладу факультету дистанційного навчання для українських громадян, денної форми навчання, терміном навчання з 01.09.2018 року по 31.08.2020 року.

Згідно довідки № 4 від 08 січня 2019 року, виданої Міжрегіональною Академією управління персоналом Західнодонбаський інститут, ОСОБА_3 дійсно навчається в ПрАТ Вищий навчальний заклад МАУП з 01.09.2018 року на денній формі навчання по спеціальності Менеджмент, по 31.08.2020 року, навчається за контрактом згідно індивідуального графіку, стипендію не отримує.

Згідно довідки № 15 від 15 січня 2019 року, виданої Міжрегіональною Академією управління персоналом Західнодонбаський інститут, ОСОБА_3 дійсно навчається в ПрАТ Вищий навчальний заклад МАУП з 01.09.2018 року на денній формі навчання по спеціальності Менеджмент. Вартість навчання складає 10980 грн. на рік або 915 грн. щомісяця.

Згідно довідки № 155, виданої 15.01.2019 року Вербківською сільською радою Павлоградського району Дніпропетровської області, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , до складу сім`ї відноситься також син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Згідно довідки об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Верстатобудівників,1» ОСОБА_1 , 1978 року народження, дійсно проживала разом з сином ОСОБА_3 , 1998 року народження, за адресою: АДРЕСА_2 , з 2010 року по 01.01.2019 року, що підтверджують сусіди, які проживають в квартирах №№84,85,87.

Таким чином, факт проживання сина разом з матір`ю підтверджується письмовими доказами, які надані позивачем та наявні в матеріалах справи. Цей факт відповідачем не спростовано належними та допустимими доказами.

Згідно ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а у випадках, передбачених статтями 198, 199 цього Кодексу, і своїх повнолітніх дочку, сина.

За змістом ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Відповідно до п. 20 роз`яснень, що містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Посилання апелянійної скарги, що батько має змогу надавати матеріальну допомогу, коленія суддів не може взяти до уваги.

Згідно ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона несе ризики настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов`язок із доказування, оскільки ст. 81 ЦПК України закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов`язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст. ст. 43 ЦПК України). Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні, так і обов`язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Крім того, суд безпосередньо не повинен брати участі у зборі доказового матеріалу.

Згідно свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_3 , виданого 21.10.2006 року виконавчим комітетом Вербківської сільської ради Павлоградського району Дніпропетровської області, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , зареєстрували шлюб 21.10.2006 року, про що зроблений відповідний актовий запис № 58 від 21.10.2006 року.

Подружжя має трьох неповнолітніх дітей ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , актовий запис № 401 від 16.05.2007 року, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , актовий запис № 177 від 17.02.2012 року, ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 листопада 2014 року, актовий запис № 1245 від 18.11.2014 року.

Згідно довідки № 351, виданої 31.08.2018 року відділом з питань сім`ї, молоді та спорту Павлоградської міської Дніпропетровської області, сім`я ОСОБА_2 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 , має статус багатодітної сім`ї терміном до 26.04.2025 року.

ОСОБА_8 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 взяті на облік, як внутрішньо переміщені особи, які зареєстровані за адресою: АДРЕСА_4 , але фактично проживають за адресою: АДРЕСА_5 .

Таким чином, при викладених обставинах, оцінюючи всі докази у їх сукупності та взаємозв`язку, з урахуванням, що відповідач має на утриманні трьох дітей та дружину, які є внутрішньо переміщеними особами, виходячи із засад справедливості, добросовісності та розумності, колегія суддів приходить до висновку про відсутність обставин для задоволення позовних вимог.

Висновки суду першої інстанції відповідають обставинам справи, які встановлені відповідно до вимог процесуального закону, а також узгоджуються з нормами матеріального права, які судом правильно застосовані.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, на законність судового рішення не впливають.

Згідно з пунктом 3 частини четвертої статті 265 ЦПК України у мотивувальній частині рішення зазначаються мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, крім випадку, якщо аргумент очевидно не відноситься до предмета спору, є явно необґрунтованим або неприйнятним з огляду на законодавство чи усталену судову практику.

Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні (частини перша, друга та п`ята статті 263 ЦПК України).

Консультативна рада європейських суддів у Висновку № 11 (2008) до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень зазначила, що «якість судового рішення залежить головним чином від якості його вмотивування. Виклад підстав прийняття рішення не лише полегшує розуміння та сприяє визнанню сторонами суті рішення, але, насамперед, є гарантією проти свавілля. По-перше, це зобов`язує суддю дати відповідь на аргументи сторін та вказати на доводи, що лежать в основі рішення й забезпечують його правосудність; по-друге, це дає можливість суспільству зрозуміти, яким чином функціонує судова система» (пункти 34-35).

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржені судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення.

Згідно з статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Враховуючи викладене та конкретні обставини справи, судове рішення відповідає вимогам норм матеріального і процесуального права і тому, колегія апеляційного суду вважає, що правових підстав для його скасування немає, а тому доводи апеляційної скарги підлягають залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін.

Судові витрати понесені сторонами в зв`язку з переглядом судового рішення розподілу не підлягають, оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення.

Керуючись ст.ст. 259,268,374,375,381,382,383,384 ЦПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 31 січня 2019 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду з дня складання повного судового рішення.

Головуючий О.В. Свистунова

Судді: Т.П.Красвітна

І.А. Єлізаренко