ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 червня 2019 року

м.Харків

Справа №639/4221/17

Провадження № 22-ц/818/2121/19

Харківський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Овсяннікової А.І.

суддів - Коваленко І.П., Тичкової О.Ю.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1

відповідач ОСОБА_2

розглянув у порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Жовтневого районного суду міста Харкова від 16 січня 2019 року в складі судді Баркової Н.В. по справі №639/4221/17 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користування земельною ділянкою,-

ВСТАНОВИВ:

У липні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користування земельною ділянкою.

В обґрунтування позову зазначив, що всупереч вимогам чинного законодавства та рішенню суду, яким встановлено порядок користування земельною ділянкою відповідно до ІІ варіанту експертизи, відповідач самовільно побудувала паркан на території земельної ділянки. Паркан не відповідає конфігурації розподілу земельної ділянки відповідно до встановленого порядку користування земельною ділянкою. ОСОБА_2 вирішити питання мирним шляхом відмовилась.

Просить усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою шляхом прийняття рішення про знос існуючого паркану; зобов`язати виділити йому земельну ділянку площею 299,2 кв. м. відповідно до рішення суду по цивільній справі №2-2320/11; зобов`язати ОСОБА_2 не перешкоджати встановленню паркану по конфігурації, що закріплена в рішенні суду по ІІ варіанту порядку користування земельною ділянкою; стягнути з ОСОБА_2 50% витрат по зносу старого паркану та встановленню паркану за новою конфігурацією.

Відповідач ОСОБА_2 позов визнала частково, не заперечувала проти зносу 2 метрів паркану, які не відповідають визначеному порядку користування, в іншій частині просила в позові відмовити. Пояснила, що спочатку на місці паркану була сітка, вона сама встановила стаціонарний паркан, що відбувалось ще до рішення суду, яким проведено поділ майна в натурі, визначений порядок користування земельною ділянкою і після рішення суду зазначений паркан не перебудовувався. Визнає, що він не повною мірою відповідає рішенню суду, яким проведено розподіл.

Рішенням Жовтневого районного суду міста Харкова від 16 січня 2019 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Поновлено порушене право ОСОБА_1 на користування земельною ділянкою за адресою: АДРЕСА_1 шляхом зобов`язання ОСОБА_2 знести існуючий паркан, який розподіляє земельну ділянку.

В іншій частині в задоволенні позову - відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 320 грн. та витрати на проведення земельно-технічної експертизи в розмірі 2475 грн.

Судове рішення мотивовано тим, що рішення суду про визначення порядку користування земельною ділянкою на даний час не виконано, а на земельній ділянці побудовано паркан, конфігурація якого не відповідає визначеному порядку користування земельною ділянкою. Право позивача стосовно безперешкодного користування земельною ділянкою порушено, а тому воно підлягає поновленню шляхом зобов`язання відповідача знести існуючий паркан, який розподіляє земельну ділянку між співвласниками домоволодіння.

Позовна вимога про зобов`язання виділення земельної ділянки площею 299,2 кв. м. задоволенню не підлягає, оскільки фактично стосується виконання іншого рішення суду, яке набрало законної сили. Вимога позивача про зобов`язання відповідача не перешкоджати встановленню паркану по конфігурації спрямована на майбутнє і задоволенню не підлягає через відсутність констатованих судом порушень з боку відповідача на час розгляду справи. Питання розподілу витрат щодо зносу старого та встановлення нового паркану підлягає розгляду під час виконання рішення суду, яким визначено порядок користування земельною ділянкою.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду змінити та зобов`язати ОСОБА_2 знести існуючий паркан, який розділяє земельну ділянку; дати доручення виконавчій службі визначити лінію поділу ділянки згідно рішення суду від 21 січня 2013 року - одному співвласнику - 55%, другому - 45%, стягнути судові витрати у сумі 1600 грн.та витрати на проведення повторної експертизи про конфігурації забору № 23948 від 02 квітня 2018 року у сумі 4950 грн.

У висновку експерта № 7450 від 22 жовтня 2012 року допущено помилку, яка була виявлена під час розподілу ділянки згідно з рішенням суду. Лінія розділу в описі і в кресленні була вказана по різному (в описі лінія розділу не ділила ділянку на частини, а закінчувалася прямо по центру однієї з частин розділеної ділянки).

Зазначає, що виконавчий лист загублено та йому було відмовлено у видачі його дублікату.

Оскільки виконавчий лист був загублений він звернувся до інституту ім.Бокаріуса з проханням виправити помилку з лінією розділу ділянки. Помилку вони визнали і існує ситуація замкнутого кола: виконавчого листа немає, а помилка в лінії розділу є.

Якщо буде знесено паркан, але виконавчою службою не буде визначено межу паркану згідно конфігурації за рішенням суду від 21 січня 2013 року, розпочнуться крадіжки, бійки з боку синів відповідачки.

ОСОБА_2 не хоче віддавати частину не належної їй території (близько 50 кв.м.), яку захопила 10 років тому.

Колегія суддів, вислухав суддю - доповідача, дослідив матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що скарга не підлягає задоволенню.

Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_1 належало 55/100 частин житлового будинку з надвірними будівлями за адресою: АДРЕСА_1 , 45/100 частин належить ОСОБА_3

Рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 21 січня 2013 року проведено розподіл житлового будинку та визначено порядок користування земельною ділянкою згідно ІІ варіанту судової будівельно-технічної експертизи №7450 від 22 жовтня 2012 року.

Рішенням апеляційного суду Харківської області від 20 травня 2013 року та додатковим рішенням апеляційного суду Харківської області від 15 липня 2014 року рішення суду першої інстанції в частині визначення порядку користування земельною ділянкою залишено без змін; в іншій частині змінено, перерозподілено частки у праві власності на будинок та визнано за ОСОБА_1 право власності на 51/100 частин житлового будинку, за ОСОБА_2 -на 49/100 частин.

Звертаючись до суду ОСОБА_1 просить зобов`язати ОСОБА_2 . знести існуючий паркан, який розділяє земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1 між співвласниками домоволодіння; дати доручення виконавчій службі визначити лінію поділу ділянки згідно з рішенням суду від 21 січня 2013 року - одному співвласнику - 55%, другому - 45%, стягнути судові витрати та витрати на проведення повторної експертизи у сумі 4950 грн.

Відповідно до ст. 16 ЦК України, кожна особа самостійно вибирає спосіб захисту в суді своїх прав і розпоряджається предметом спору на власний розсуд.

Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відтак зазначена норма визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорене право чи цивільний інтерес.

Порушення права пов`язано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.

При оспоренні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Таким чином, порушення, невизнання або оспорення суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Таким чином, у розумінні закону, суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника.

Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів дається в статті 16 ЦК України.

Законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень статей 55, 124 Конституції України та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом.

Оскільки положення Конституції України та Конвенції мають вищу юридичну силу (статті 8, 9 Конституції України), а обмеження матеріального права суперечать цим положенням, порушення цивільного права чи цивільного інтересу підлягають судовому захисту і у спосіб, не передбачений законом, зокрема статтею 16 ЦК України, але який є ефективним засобом захисту, тобто таким, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням.

Згідно зі статтею 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом, а відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

У пункті 145 рішення Європейського суду з прав людини від 15 листопада 1996 у справі «Чахал проти Об`єднаного Королівства» (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейським судом з прав людини зазначено, що стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Таким чином суть цієї статті зводиться до вимоги надати людині такі заходи правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції та надавати відповідний судовий захист, хоча держави - учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань. Крім цього, судом вказано на те, що за деяких обставин вимоги статті 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що норми національного правового засобу стосувалися сутності «небезпідставної заяви» за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за статтею 13 залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею повинен бути «ефективним» у законі та на практиці, зокрема, у тому сенсі, що його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (пункт 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Афанасьєв проти України» від 05 квітня 2005 року (заява N 38722/02)).

Частково задовольняючи позовні вимоги в частині зобов`язання ОСОБА_2 знести існуючу огорожу, яка розподіляє земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1 та відмовляючи в задоволенні позову в іншій частині суд першої інстанції обґрунтовано виходив з тих обставин, що підстав для задоволення позову в іншій частині не вбачається.

Колегія погоджується з таким висновком.

Позивач просить дати доручення ВДВС визначити лінію розподілу земельної ділянки згідно рішення суду від 21 січня 2013 року.

Між тим, такі вимоги стосуються виконання рішення суду від 21 січня 2013 року, що не є предметом розгляду даної справи.

Позивач зазначає, що виконавчий лист, який виданий на підставі рішення Жовтневого районного суду міста Харкова від 21 січня 2013 року, втрачений у видачі дублікату виконавчого листа по виконанню цього рішення йому відмовлено.

Тобто, пред`явленням такого позову про зобов`язання ВДВС виконати рішення суду від 21 січня 2013 року ОСОБА_1 намагається виконати це рішення, що є неприпустимим.

Порядок виконання судового рішення регулюється Законом України «Про виконавче провадження» і виконання рішеннясуду по справі шляхом пред`явлення іншого позову не є стопособ його виконання.

Крім того, зазначає ОСОБА_1 , він взагалі не погоджується з рішенням суду від 21 січня 2013 року в частині визначення порядку користування земельною ділянкою, посилаючись на те, що висновок ХНДІСЕ в цій частині містить помилку, факт існування якої, зазначає, визнано експертом інституту.

Вказує, що при виникненні питання при проведенні розподілу земельної ділянки ВДВС не позбавлений можливості звернутись з відповідним запитом до інституту.

Однак, як вже зазначалося, ці питання стосувались би виконання рішення суду від 21 січня 2013 року, а не данного позову.

Стосовно розподілу судових витрат, то суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. до ст. 133, 141 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи.

Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:1) у разі задоволення позову - на відповідача;2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи, що позовні вимоги ОСОБА_1 задоволенні частково, судом обґрунтовано стягнуто половину вартості експертного дослідження, а саме - 2475 грн.

Підстав для скасування рішення суду не вбачається.

Доводи апеляційної скарги висновки суду не спростовують. Рішення ухвалено з дотриманням вимог матеріального та процесуального права; підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 ч.1 п.1, 375, 381-384 ЦПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду міста Харкова від 16 січня 2019 року - залишити без зміни.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 07 червня 2019 року.

Головуючий - А.І. Овсяннікова

Судді: І.П. Коваленко

О.Ю. Тичкова