ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 червня 2019 року

м.Суми

Справа №589/3064/13-ц

Номер провадження 22-ц/816/2216/19

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Хвостик С. Г. (суддя-доповідач),

суддів - Криворотенко В. І. , Собини О. І.

з участю секретаря судового засідання - Назарової О.М.,

розглянув у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на ухвалу Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 14 грудня 2018 року в складі судді Литвинко Т.В., постановленої у м. Шостка, повний текст якої складений 14 грудня 2018 року, -

в с т а н о в и в:

У вересні 2018 року Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» звернулось до суду із заявою про видачу дубліката виконавчого листа та поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Заява мотивована тим, що 29 жовтня 2013 року Шосткинським міськрайонним судом Сумської області був виданий виконавчий лист № 589/3064/13-ц про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованості за кредитним договором у сумі 36392 грн 20 коп.

Посилаючись на те, що при підготовці виконавчого документа для повторного направлення до органів державної виконавчої служби з`ясувалось, що вказаний виконавчий лист було втрачено, тому позивач просив суд поновити пропущений строк для пред`явлення виконавчого документа до виконання та видати дублікат виконавчого листа № 589/3064/13-ц, що був виданий 29 жовтня 2013 року Шосткинським міськрайонним судом Сумської області.

Ухвалою Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 14 грудня 2018 року у задоволенні заяви Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» відмовлено.

Вказану ухвалу суду позивач оскаржив в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі АТ КБ «ПриватБанк», посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, просить ухвалу суду скасувати і постановити нове судове рішення про задоволення вимог заяви.

В доводах апеляційної скарги зазначається, що суд першої інстанції не врахував обставин того, що постанова про повернення виконавчого документа стягувачу та копія виконавчого листа не була направлена банку виконавчою службою рекомендованим листом із повідомленням про вручення, як того вимагало положення статті 31 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції, чинній на момент повернення виконавчого документа стягувачу. Відтак, позивач вважає, що виконавчий лист було втрачено саме з вини органів державної виконавчої служби, оскільки банк не був належним чином повідомлений про повернення йому виконавчого листа. За таких обставин, на думку банку, ураховуючи, що постанову про повернення виконавчого документа стягувачу від 16 травня 2014 року було втрачено під час поштового пересилання, тому строк для пред`явлення виконавчого документа до повторного виконання був пропущений ним з поважних причин.

У зв`язку з тим, що боржник ОСОБА_1 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , що вбачається з наданих суду відповідних документів, тому ухвалою Сумського апеляційного суду від 28 травня 2019 року до участі у даній справі в якості правонаступника відповідача ОСОБА_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , був залучений його син спадкоємець ОСОБА_2 .

Відзив на апеляційну скаргу від правонаступника відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 не надходив, письмові заперечення також.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що рішенням Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 29 липня 2013 року позовні вимоги Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № SUSIRX10980024 від 10 жовтня 2006 року у сумі 36392 грн 20 коп. та судовий збір у сумі 363 грн 92 коп.

На виконання вказаного рішення суду 29 жовтня 2013 року Шосткинським міськрайонним судом Сумської області був виданий виконавчий лист № 589/3064/13-ц, а 31 жовтня 2013 року він був направлений позивачу і отриманий уповноваженою особою ПАТ КБ «ПриватБанк» 04 листопада 2013 року (а.с. 57).

Згідно з довідкою Шосткинського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Сумській області від 10 вересня 2018 року за № 3760 вказаний виконавчий лист № 589/3064/13-ц перебував у них на виконанні, а 16 травня 2014 року виконавче провадження було закінчено на підставі п. 2 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження», тобто, у зв`язку з відсутністю у боржника майна, на яке може бути звернуто стягнення, а здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними, та повернуто стягувачеві. На даний час виконавчий лист на виконанні Шосткинського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Сумській області не перебуває (а.с. 65).

Відмовляючи у задоволенні вимог заяви, суд першої інстанції виходив з того, що АТ КБ «ПриватБанк» не надало доказів, що виконавчий лист був втрачений при пересилці. Також суд відмовив у задоволенні вимог заяви про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання, пославшись на відсутність доказів поважності причин пропуску такого строку з огляду на те, що заявник більше чотирьох років не цікавився станом виконання вказаного виконавчого листа та його наявністю.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, оскільки вони є законними і обґрунтованими.

Підпунктом 17.4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» визначено, що у разі втрати виконавчого документа суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий документ, може видати його дублікат, якщо стягувач або державний виконавець, приватний виконавець звернувся із заявою про це до закінчення строку, встановленого для пред`явлення виконавчого документа до виконання. Про видачу дубліката виконавчого документа постановляється ухвала у десятиденний строк із дня надходження заяви. За видачу стягувачу дубліката виконавчого документа справляється судовий збір у розмірі 0,03 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Ухвала про видачу чи відмову у видачі дубліката виконавчого документа може бути оскаржена в апеляційному та касаційному порядку.

Аналізуючи зміст даної норми колегія суддів дійшла висновку, що єдиною підставою для видачі судом дубліката виконавчого листа є його втрата.

Дублікат - це документ, що видається замість втраченого оригіналу та має силу первісного документу. Оригінал виконавчого листа вважається втраченим, коли його загублено, украдено, знищено або істотно пошкоджено, що унеможливлює його виконання.

Згідно з частиною 1 статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до статей 76, 77, 78, 79 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справ, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення заяви АТ КБ «ПриватБанк» в частині видачі дубліката виконавчого листа, ураховуючи, що позивач не довів належними і допустимими доказами обставин того, що вказаний виконавчий лист був втрачений з вини відділу державної виконавчої служби під час його пересилки стягувачу.

Колегія суддів погоджується також з висновками суду першої інстанції і в частині відсутності підстав для поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання, з огляду на наступне.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 22 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року за № 606-ХIV (в редакції, яка була чинною станом на момент видачі виконавчого листа стягувачу) виконавчі документи можуть бути пред`явлені до виконання протягом року, якщо інше не передбачено законом.

Згідно з пунктом 2 частини 1 статті 47 вказаного Закону (в редакції, яка була чинною станом на момент повернення виконавчого документа стягувачу) виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

Як передбачено частиною 3 статті 23 цього ж Закону (в редакції, яка була чинною станом на момент повернення виконавчого документа стягувачу), у разі повернення виконавчого документа стягувачу у зв`язку з неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення строк пред`явлення виконавчого документа до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення, а в разі повернення виконавчого документа у зв`язку із встановленою законом забороною щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, а також проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, - з моменту закінчення дії відповідної заборони.

05 жовтня 2016 року набрав чинності Закон України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року за № 1404-VІІІ.

Пунктом 5 Розділу ХІІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року за № 1404-VІІІ передбачено, що виконавчі документи, видані до набрання чинності цим Законом, пред`являються до виконання у строки, встановлені цим Законом.

Виходячи з вимог частини 1 статті 12 нині діючого Закону України «Про виконавче провадження», виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців.

Відповідно до частини 1 статті 433 ЦПК України у разі пропуску строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено.

З урахуванням наведених норм права та встановлених обставин справи, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення вимог заяви про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання, оскільки позивач не навів належних і допустимих доказів для підтвердження причин поважності пропуску такого строку, а ті підстави, на які він посилається в апеляційній скарзі, такими не являються.

Зокрема, посилання в апеляційній скарзі про поважність причин пропуску строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання на те, що виконавчий документ було втрачено при пересилці не заслуговують на увагу колегії суддів, приймаючи до уваги обставини того, що позивач протягом більше чотирьох років не цікавився станом виконання рішення суду від 29 жовтня 2013 року, ураховуючи, що 16 травня 2014 року виконавче провадження було закінчено у зв`язку з поверненням виконавчого документа стягувачу на підставі п. 2 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, яка діяла станом на момент повернення виконавчого документа стягувачу). При цьому, колегія суддів зауважує, що заявник, як юридична особа, мав усі можливості для вчасного пред`явлення виконавчого листа до виконання, при цьому не порушуючи встановлені законом строки для здійснення такої дії.

За таких обставин, коли суд першої інстанції постановив оскаржувану ухвалу з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а ухвалу суду - без змін.

Оскільки у задоволенні вимог апеляційної скарги відмовлено, тому відсутні підстави для відшкодування позивачу судових витрат зі сплати судового збору за апеляційний перегляд ухвали суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 374 ч. 1 п. 1; 375; 381 ч.ч. 1, 3; 382 ЦПК України, апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» залишити без задоволення.

Ухвалу Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 14 грудня 2018 року в даній справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 12 червня 2019 року.

Головуючий: С.Г. Хвостик (суддя - доповідач)

Судді: В.І. Криворотенко

О.І. Собина