ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

Іменем України

11 червня 2019 року

м. Харків

справа № 640/19967/18

провадження № 22-ц/818/2785/19

Харківський апеляційний суд у складі:

Головуючого: Маміної О.В.

суддів: Кругової С.С., Пилипчук Н.П.,

за участю секретаря - Сізонової О.О.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

треті особи ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , Харківська міська рада

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , Харківська міська рада про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням за апеляційною скаргою Харківської міської ради на рішення Київського районного суду м. Харкова від 27 лютого 2019 року, постановлене під головуванням судді Зуб Г.А. в залі суду в місті Харкові (повний текст судового рішення складено 11 березня 2019 року), -

в с т а н о в и в :

У жовтні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , треті особи ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , Харківська міська рада про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 27 лютого 2019 року позов задоволено частково. Визнано ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням квартирою АДРЕСА_1 . В іншій частині позовних вимог відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору у розмірі 704,80 грн.

В апеляційній скарзі Харківська міська рада просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

Посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права; вказує, що відсутні докази, які б підтверджували право користування позивачкою спірною квартирою, яка належить на праві власності територіальній громаді міста Харкова. Позивачка також не надала суду належних та допустимих доказів непроживання відповідача за адресою: АДРЕСА_2 , протягом певного періоду часу. Відсутня інформація щодо місцезнаходження чи місце роботи відповідача.

Відзиву на апеляційну скаргу не надано.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України - в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з доведеності того, що відповідач не проживає у спірній квартирі протягом багатьох років, оплату комунальних послуг не здійснює. Доказів того, що створені перешкоди для вселення ОСОБА_2 у вказану квартиру протягом останнього року матеріали справи не містять.

Проте такі висновки суду першої інстанції не відповідають вимогам закону та фактичним обставинам справи.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 проживає у кімнаті площею 17,5 кв.м. у комунальній квартирі АДРЕСА_1 на підставі ордеру №7923 від 03.10.1986 року (а.с.10).

У комунальній квартирі АДРЕСА_1 , яка не приватизована та належить до житла державного житлового фонду, зареєстровані наступні особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 (а.с.9).

Відповідач ОСОБА_2 , 1987 року народження, є сином ОСОБА_1 та зареєстрований у спірній квартирі з 31.05.1990 року.

Як на підставу заявлених вимог ОСОБА_1 посилалася на те, що її син ОСОБА_2 більше як 10 років пішов з дому, та у вказаній квартирі не проживає, за комунальні послуги не сплачує, а спірним житлом не користується. Вважає, що наявні підстави для визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням (квартирою АДРЕСА_3 , та підлягає зняттю з місця реєстрації за адресою: АДРЕСА_2 , оскільки вона змушена сплачувати комунальні послуги за відповідача, нести додаткові витрати, що унеможливлює отримання субсидії.

Відповідно до ст. 6 Житлового кодексу Української РСР, жилі будинки і жилі приміщення призначаються для постійного проживання громадян, а також для використання у встановленому порядку як службових жилих приміщень і гуртожитків.

Статтею 9 ЖК України визначено, що ніхто не може бути виселений або обмежений у праві користуватися жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Згідно з положеннями ст. ст. 71, 72 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач був відсутнім з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом.

Жиле приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім`ї понад шість місяців у випадках:

1) призову на строкову військову службу або направлення на альтернативну (невійськову) службу, а також призову офіцерів із запасу на військову службу на строк до трьох років - протягом усього періоду проходження зазначеної військової служби; перебування на військовій службі прапорщиків, мічманів і військовослужбовців надстрокової служби - протягом перших п`яти років перебування на дійсній військовій службі;

2) тимчасового виїзду з постійного місця проживання за умовами і характером роботи або у зв`язку з навчанням (учні, студенти, стажисти, аспіранти тощо), у тому числі за кордоном, - протягом усього часу виконання цієї роботи або навчання;

3) влаштування дитини (дітей) на виховання до родичів, опікуна чи піклувальника, у прийомну сім`ю, дитячий будинок сімейного типу, заклад для дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, - протягом усього часу їх перебування у родичів, опікуна чи піклувальника, прийомній сім`ї, дитячому будинку сімейного типу, закладі для дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування;

4) виїзду у зв`язку з виконанням обов`язків опікуна чи піклувальника, наданням батькам-вихователям житлового будинку або багатокімнатної квартири для створення дитячого будинку сімейного типу - протягом усього часу виконання таких обов`язків;

5) влаштування непрацездатних осіб, у тому числі дітей-інвалідів, у будинку-інтернаті та іншій установі соціальної допомоги - протягом усього часу перебування в них;

6) виїзду для лікування в лікувально-профілактичному закладі - протягом усього часу перебування в ньому;

7) взяття під варту або засудження до арешту, обмеження волі, позбавлення волі на певний строк чи довічне позбавлення волі - протягом усього часу перебування під вартою або відбування покарання, якщо в цьому будинку, квартирі (їх частині) залишилися проживати інші члени сім`ї. Якщо в будинку, квартирі (їх частині) не залишилися проживати інші члени сім`ї наймача, це житло може бути надано за договором оренди (найму) у встановленому законом порядку іншому громадянину до звільнення таких осіб з-під варти або до відбуття ними покарання. У випадках, передбачених пунктами 1 - 7 цієї статті, право користування жилим приміщенням зберігається за відсутнім протягом шести місяців з дня закінчення строку, зазначеного у відповідному пункті.

Отже, у справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням, підлягають встановленню та доведенню термін відсутності відповідача та причини його відсутності.

Згідно ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Матеріали справи не містять належних та допустимих доказів про термін відсутності відповідача у квартирі АДРЕСА_1 та причини його відсутності.

Наявна лише відповідь Київського ВП ГУ НП в Харківській області від 14.02.2019 року, з якого вбачається, що відповідач не звертався із заявами щодо перешкод користування квартирою АДРЕСА_1 .

Також наявні показання свідка ОСОБА_8 , яка в судовому засіданні зазначила, що ОСОБА_2 дійсно протягом 10 років не мешкає у спірній квартирі, та його речей там не має.

При цьому в якості свідків не було допитано осіб, які зареєстровані у спірній квартирі.

Висновок суду першої інстанції про наявність підстав для визнання ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житлом, - не відповідають вимогам закону та фактичним обставинам справи.

Жодного акту про відсутність відповідача у квартирі АДРЕСА_1 , - матеріали справи не містять. Позивачкою не надано інформації щодо місця знаходження або місця перебування чи місця роботи відповідача, інформації із закладів соціального захисту населення щодо визнання непрацездатною, знаходження його в установі соціальної допомоги або перебування у місцях позбавлення волі, з закладів охорони здоров`я про те, що відповідач звертався чи ні за допомогою, з відділень зв`язку про отримання будь-якої кореспонденції.

Суд першої інстанції на зазначене уваги не звернув та безпідставно дійшов висновку про факт непроживання відповідача у спірній квартирі.

У суді апеляційної інстанції позивач ОСОБА_1 та третя особа: її донька ОСОБА_6 пояснили, що відповідач ОСОБА_2 не проживає у квартирі з 2000 року. Він, у віці 13 років, пішов з дому та не повернувся.

При цьому жодного доказу на підтвердження своїх доводів позивачка суду не надала. Так відсутні докази, що ОСОБА_1 зверталася до органів міліції з приводу розшуку свого зниклого, на той час малолітнього, сина, результати такого розшуку, дані зі школи, у якій навчався ОСОБА_2 , про припинення ним навчання у зв`язку із зникненням, тощо.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів не вбачає підстав для визнання відповідача ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням.

Натомість позивачка не позбавлена можливості звернутись до суду із заявою про визнання сина безвісно відсутнім.

Доводи апеляційної скарги відповідають вимогам закону та фактичним обставинам справи, оскільки суду не було надано жодних належних доказів непроживання відповідача у спірній квартирі за місцем його реєстрації понад шість місяців без поважних причин.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення та ухвалення нового рішення є недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими.

У зв`язку з чим рішення суду підлягає скасуванню, з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 .

Статтею 141 ЦПК України встановлено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної інстанції змінює рішення, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

З урахуванням того, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню з відмовою у задоволенні позову, з ОСОБА_1 на користь Харківської міської ради підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1057,20 грн., який був сплачений при подачі апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 369, 376, 379, 381, 382, 383, 384 ЦПК України суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Харківської міської ради задовольнити.

Рішення Київського районного суду м. Харкова від 27 лютого 2019 року скасувати та ухвалити нове рішення.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , Харківська міська рада про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Харківської міської ради судовий збір, який підлягав сплаті при поданні апеляційної скарги у розмірі 1 057,20 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий: О.В. Маміна

Судді: С.С. Кругова

Н.П. Пилипчук

Повне судове рішення виготовлено 13.06.2019 року.