Справа № 350/255/19
Провадження № 22-ц/4808/1092/19
Головуючий у 1 інстанції Калиній Г. В.
Суддя-доповідач Максюта
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 жовтня 2019 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

головуючого (суддя-доповідач) Максюти І.О.,

суддів Василишин Л.В., Горейко М.Д.,

секретаря Турів О.В.,

з участю представника апелянта ОСОБА_1 та позивача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів, за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області, ухвалене суддею Калиній Г.В. 01 липня 2019 року у селищі Рожнятів Івано-Франківської області, повний текст якого складено 02 липня 2019 року,

в с т а н о в и в:

В лютому 2019 року ОСОБА_2 подала позов до ОСОБА_3 про стягнення аліментів.

Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач перебувала з відповідачем у шлюбі та є батьками дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Рішенням Рожнятівського районного суду від 20.02.2012 року шлюб між ними розірвано. Дитина проживає з нею та перебуває на її утриманні. Відповідач у добровільному порядку коштів на утримання дитини не надає, хоч має таку можливість, оскільки працює на сезонних роботах в Республіці Чехія та має високі заробітки.

Просила стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дочки у розмірі по 3000 гривень щомісячно, починаючи з дня подачі позовної заяви до досягнення дитиною повноліття, рішення суду допустити до негайного виконання (а.с.2-3)

Рішенням Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від 01 липня 2019 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі по 2600 гривень щомісячно, починаючи з 12 лютого 2019 року і до досягнення дитиною повноліття. Вирішено питання про розподіл судових витрат (а.с.78-81).

Не погодившись з рішенням суду в частині визначення розміру аліментів ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, у якій посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права, недоведеність обставин справи, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи.

Апелянт зазначає, що судом не враховано ряд важливих обставин, а саме матеріальний стан сторін, розмір отримуваних ними доходів, стан здоров`я апелянта, відсутність права на працю на території Чехії, добровільну допомогу дитині, відсутність належних та допустимих доказів отримання ним високої та стабільної заробітної плати.

Апелянт звертає увагу на добровільну сплату аліментів ним на утримання дочки у розмірі 1500 грн, що значно перевищує рекомендований законом прожитковий мінімум для дитини відповідного віку при витраті аналогічної суми на утримання дочки зі сторони позивача.

Зазначає, що ним у судовому засіданні підтверджено факти періодичного виїзду за кордон, водночас повідомлено, що дозволу на працевлаштування на території Чехії він не має, а тому посилання позивача про наявність такого дозволу не відповідає дійсності. Разом з тим, при прийнятті оскаржуваного рішення судом не прийнято до уваги, що в період перебування на території Чехії апелянт звертався за медичною допомогою, що підтверджується медичною довідкою від 06.06.2019 року за період з 06.11.2018 року по 07.03.2019 року. Хвороба апелянта підтверджується також копією виписки із медичної картки стаціонарного хворого №2330 від 17.05.2019 року. Наведене переконливо свідчить про хронічну хворобу апелянта, неможливість постійно працювати та отримувати високі заробітки та перебування в Чехії з метою медичного обстеження та лікування.

Судом не прийнято до уваги надані та долучені до матеріалів справи докази перебування та проживання апелянта у Чехії у матері, яка фактично і утримує його як і докази добровільної передачі коштів на утримання дитини через відсутність їх офіційного перекладу. Хоча суд, при наявності письмових доказів на іноземній мові, міг надати час на надання перекладу, запросити спеціаліста або перекладача.

Крім того, судом не досліджено матеріальне становище позивача, не звернуто увагу на те, що вона офіційно працює та отримує соціальну допомогу на утримання дитини.

Судом проігноровано відсутність будь-яких доказів виконання позивачкою протягом значного проміжку часу приписів медиків, матеріальних витрат з цього приводу, що свідчить про її намір на особисту матеріальну вигоду.

Просить рішення суду скасувати в частині стягнення аліментів в розмірі 2600 грн. Ухвалити в цій частині нове рішення, яким стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1500 грн щомісячно (а.с.87-92).

Рішення суду позивачем не оскаржено.

Відзив на апеляційну скаргу не подано, що відповідно до ч.2 ст.360 ЦПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку.

Вислухавши представника апелянта та позивача, доповідь судді, дослідивши матеріали справи та перевіривши, відповідно до ст.367 ЦПК України, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга є частково обґрунтованою, виходячи з таких підстав.

Відповідно до ст.263 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Задовольняючи частково позов, суд виходив з положень 180-185, 191 СК України, врахувавши стан здоров`я дитини, платника аліментів, встановивши, що відповідач спроможний надавати матеріальну допомогу на утримання дитини, однак в меншому розмірі, ніж заявлений позивачем, дійшов висновку про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 2600 гривень щомісячно.

Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції щодо наявності підстав для стягнення аліментів, у тому числі в твердій грошовій сумі, однак їх розмір у судовому рішенні не обґрунтований і суд, стягнувши 2600 гривень аліментів щомісячно, неправильно застосував норми матеріального права.

Встановлено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_2 є батьками ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження від 11.10.2018 року серії НОМЕР_1 . (а.с.5)

Рішенням Рожнятівського районного суду від 20 лютого 2012 року шлюб між сторонами розірвано.

Згідно акту обстеження матеріально-побутових умов від 11.02.2019 року комісією Цінівської сільської ради встановлено, що ОСОБА_2 зареєстрована в АДРЕСА_1 , але фактично проживає в м.Івано- АДРЕСА_2 , має на утриманні неповнолітню дитину, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Матеріально-побутові умови проживання ОСОБА_2 задовільні (а.с.6).

До складу сім`ї ОСОБА_2 входять дочка ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_6 - батько, ОСОБА_7 мати (а.с.7).

Позивачка отримує державну соціальну допомогу по догляду за дитиною з інвалідністю в розмірі 1497 гривень, що підтверджується копією довідки № 1824/01/01-13 від 24 червня 2019 року, виданої Управлінням соціального захисту населення (а.с. 71).

ОСОБА_2 працює менеджером з кредитування у ТОВ «Центр фінансових рішень» з 03.10.2017 року. Дохід в період з 01.04.2019 року по 30.09.2019 року склав 31 374, 72 грн, про що свідчить надана нею довідка.

Дитина має вроджену ваду розвитку диску зорового нерва лівого ока, у зв`язку з чим знаходиться на диспансерному спостереженні у офтальмолога з 02 вересня 2009 року і отримує соціальну допомогу як інвалід дитинства, що підтверджується довідками, виданими Рожнятівською ЦРЛ від 24.06.2019, поліклінічним відділенням Рожнятівської ЦРЛ № 137 від 24 червня 2019 року, копією виписки із медичної картки амбулаторного (стаціонарного) хворого № 4800/16 (а.с. 69, 70) та копією індивідуальної програми реабілітації інвалідів № 146 (а.с. 73, 74).

В судовому засіданні позивач представила суду договір оренди квартири від 10.09.2019 року, укладений між ОСОБА_8 та нею. Розмір щомісячної плати за користування найманою квартирою становить 3500 грн, підтверджено внесення коштів у розмірі 3960 грн за оренду житла, про що надана копія квитанції №ТS207747 від 16.10.2019 року.

Відповідач (апелянт) надає пояснення, що він не працює, з його слів трудової книжки не має (а. с. 64).

Відповідач перебував за кордоном з 27 січня по 18 квітня 2019 року, що підтверджується інформацією, яка міститься у паспорті громадянина України для виїзду за кордон, виданому на його ім`я. (а.с. 42).

В матеріалах справи надані відповідачем як докази копії письмових документів на іноземній мові про сплату коштів позивачу. Ці обставини позивачем визнаються, тому доказуванню не підлягають (а. с. 45 - 46).

З 06 по 17 травня 2019 року відповідач перебував на лікуванні у неврологічному відділі ЦРЛ з діагнозом «загострення хронічного вертеброгенного попереково-крижового радикуліту», також 06 листопада 2018 року та 07 березня 2019 року відповідач пройшов лікарське обстеження, що підтверджується відомостями, які містяться у виписці із медичної карти стаціонарного хворого № 2330 від 17 травня 2019 року (а.с. 53) та медичній довідці від 06 червня 2019 року з офіційним перекладом на українську мову (а.с. 65, 66).

Зі змісту медичної довідки лікаря №218/2019 від 06.2019 року (в перекладі перекладача української та чеської мови, призначеного рішенням обласного суду в ОСОБА_9 над Лабем від 24.9.2008, №314) ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , проживаючий за адресою: АДРЕСА_3 , пройшов лікарське обстеження 06.11.2018 року та 07.03.2019 року. Ймовірно, труднощі пов`язані з хронічною непрацездатністю опорно-рухового апарату, пацієнт лікувався і отримав реабілітаційну терапію. У цей період був фізично не здатний (а.с.66).

На підтвердження доводів апеляційної скарги апелянтом надано інформацію про трансакцію з перекладом, посвідчення про дозвіл на постійне проживання матері ОСОБА_11 (дійсне до 02.02.2025 року). Місце і дата видачі: м.Яблонець-над-Нісою, від 04.02.2015 року. Адреса проживання в АДРЕСА_4 . АДРЕСА_3 (а.с.98-зворот).

Відповідно до вимог ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

В силу ст.18, ч.ч.1, 2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789ХІІ (78912) та набрала чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до ст.51 Конституції України та ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття, тобто дитину повинен утримувати не лише їх батько, а і її мати.

Згідно з частиною третьою статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з якими проживає дитина.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Обставини, які суд повинен врахувати при визначенні розміру аліментів, передбачені ч. 1 ст. 182 Сімейного кодексу України. Ці обставини стосуються як дитини, так і платника аліментів: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

За змістом частини 2 зазначеної статті розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

Законом України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» встановлено прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2019 року - 2027 гривень, з 1 липня - 2118 гривень, з 1 грудня - 2218 гривень.

Положеннями ст.1 Закону України «Про прожитковий мінімум» поняття прожиткового мінімуму визначено як вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості.

Прожитковий мінімум визначається нормативним методом у розрахунку на місяць на одну особу, а також окремо для тих, хто відноситься до основних соціальних і демографічних груп населення, у тому числі, дітей віком від 6 до 18 років.

Аналізуючи зазначені норми закону, апеляційний суд виходить з того, що батьки дитини повинні забезпечити для дитини утримання у розмірі не меншому прожиткового мінімуму на місяць, встановленого на відповідний період для певного віку дитини, як мінімальної гарантії загального рівня забезпеченості повноцінним харчуванням для розвитку організму дитини, збереження її здоров`я та розвитку дитини.

Однак з урахуванням стану здоров`я дитини і необхідності постійного медичного обслуговування з метою підтримання стану здоров`я, суд дійшов висновку про необхідність витрат на дитину у розмірі більшому від прожиткового мінімуму.

При цьому у судовому засіданні відповідач погодився сплачувати аліменти у розмірі 1500 грн щомісячно виходячи з власних можливостей.

Таким чином, при визначенні розміру аліментів суд правильно врахував факт перебування дитини на утриманні позивача; вік дитини (підліткового віку); стан здоров`я дитини (інвалід з дитинства) розмір доходу та матеріальне становище відповідача (не працевлаштований та доказів про його дохід на час розгляду справи суду не надав, з метою працевлаштування у Центр зайнятості населення не звертався, медичних протипоказань до виконання будь-якої роботи суду не представив); стан здоров`я відповідача (наявність хронічних захворювань і відсутність статусу особи з інвалідністю), вартість життя та необхідність здійснення витрат як для забезпечення соціально-побутових потреб розвитку, здоров`я дитини, а так і необхідність здійснення витрат для забезпечення соціально-побутових потреб і самого відповідача, доходи позивача.

Оскільки апелянт не представив суду жодних даних про свої доходи, група інвалідності відповідачу не встановлювалася, тому суд виходить з того, що за станом здоров`я він не має обмежень щодо працевлаштування та виконання будь-яких робіт.

Доказів про перебування інших осіб на його утриманні відповідач суду не представив, тому суд виходить з обставин відсутності у платника аліментів інших осіб, яких він зобов`язаний утримувати.

Доводи апеляційної скарги про те, що розмір аліментів повинен бути не більшим 1500 гривень на місяць не заслуговують на увагу, оскільки 50% від прожиткового мінімуму - це найменша сума, яку батьки зобов`язані сплачувати на утримання дитини, незважаючи на обставини, які впливають на визначення розміру аліментів. Визначаючи розмір аліментів у даній справі з урахуванням обставин, встановлених судом, суд бере до уваги мінімальну межу аліментів, однак врахувавши, що відповідач є працездатною особою, зобов`язаний утримувати дитину, дитина з інвалідністю, потребує відповідного лікування та домашнього догляду з метою підтримання здоров`я, тому зазначений апелянтом розмір аліментів буде недостатнім для утримання дитини і суперечитиме її інтересам.

Враховуючи матеріальне становище та інтереси дитини, а також та сторін, ті обставини що позивач щомісячно на дитину отримує державну соціальну допомогу по догляду за дитиною з інвалідністю в розмірі 1497 гривень, крім того має самостійний дохід, з якого також повинна надавати утримання, апеляційний суд дійшов висновку про необхідність стягнення аліментів з відповідача в розмірі 2000 грн, оскільки така сума на утримання тринадцятирічної дочки від батька є помірною сумою, яка не є завищеною в сьогоднішніх умовах проживання, з урахуванням віку, потреб дитини та не є такою, що створює відповідачу додаткові труднощі матеріального характеру. З урахуванням розміру соціальної допомоги та витрат на утримання дитини в рівній мірі від обох батьків, дитині буде забезпечений дохід, який перевищує прожитковий мінімум.

Разом з тим, позивачем у порядку ст.81 ЦПК України не доведено можливості сплачувати відповідачем аліменти у заявленому нею розмірі, відомості про його працевлаштування за межами України та отримання ним високих прибутків позивачем суду не представлено.

При цьому апеляційний суд зауважує, що сторони не позбавлені можливості згодом, у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених СК України, звернутися до суду з позовом про зміну розміру аліментів (частина 1 статті 192 СК України), як і не позбавлена можливості позивач звертатися до відповідача про відшкодування додаткових витрат на дитину.

Таким чином, розмір аліментів 2000 грн є об`єктивним з огляду на вимоги закону щодо прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та принципу рівності батьків у утриманні дитини, відповідає встановленим судом обставинам справи, наданим доказам та вимогам СК України. Отже, апеляційний суд вважає за можливе задовольнити апеляційну скаргу частково та змінити рішення суду в частині визначення розміру аліментів, присуджених судом першої інстанції з 2600 грн на 2000 грн.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду в цілому підлягає зміні, оскільки судом неповно з`ясовано обставини справи, що потягло неправильне застосування норм матеріального права, тому рішення слід змінити в частині визначення розміру аліментів, присуджених судом першої інстанції. Визначити розмір аліментів, які слід стягувати із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_5 в сумі 2000 (двох тисяч) гривень щомісячно.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 374, 376, 381- 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від 01 липня 2019 року змінити в частині визначення розміру аліментів, присуджених судом першої інстанції.

Визначити розмір аліментів, які слід стягувати із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в сумі 2000 (двох тисяч) гривень щомісячно.

В решті рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 18 жовтня 2019 року.

Головуючий І.О. Максюта

Судді: Л.В. Василишин

М.Д. Горейко