Справа № 219/757/18
Провадження № 2/219/630/2019
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
18 березня 2019 рокуАртемівський міськрайонний суд Донецької області
у складі: головуючого судді Харченко О.П.,
при секретарі Азямовій О.В.,
без участі сторін
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Бахмуті Донецької області цивільну справу за позовною заявою Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Донецького обласного управління акціонерного товариства «Ощадбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -
04.01.2019 року до суду надійшла заява ПАТ «Державний ощадний банк України» про збільшення позовних вимог, а саме позивач просив стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитом у розмірі 30 951 грн. 79 коп., яка складається з: 18 993 грн. 75 коп. - основний борг; 137 грн. 64 коп. - заборгованість за відсотками; 2 грн. 00 коп. заборгованість за розрахунково-касове обслуговування; 9 489 грн. 98 коп. інфляційне збільшення заборгованості; 2 328 грн. 42 коп. - три проценти річних від суми заборгованості.
У судове засідання представник позивача не зявилася, в матеріалах справи міститься заява представника про розгляд справи у її відсутність, зазначено, що підтримує позовні вимоги, проти ухвалення по справі заочного рішення не заперечує.
Відповідач ОСОБА_1 у судове засідання не зявився, разом з тим, надав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги не визнав та заперечував проти їх задоволення. Також, 28.01.2019 року надіслав на адресу суду відзив на позов, в якому він вказав на пропуск позивачем строку позовної давності, який просив застосувати; зазначив, що нарахування 3% річних та сум інфляційних витрат є неправомірним, оскільки він є внутрішньо переміщеної особою, а застосування пені та штрафів заборонено.
Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.
На підставі ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у зв'язку з неявкою всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позову з таких підстав.
Згідно з Розпорядженням голови Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справі від 02.09.2014 року № 27/0/38-14 розгляд справ, підсудних Єнакіївському міському суду Донецької області здійснюється Артемівським міськрайонним судом Донецької області.
Відповідно до п. 1.2 Договору банк відкрив клієнту відновлювану кредитну лінію з лімітом кредиту 19 000 гривень за умовою отримання клієнтом пенсії шляхом її зарахування на картрахунок.
За умовами договору клієнт зобовязався у разі його відмови отримувати пенсію через картрахунок банку, повністю погасити банку заборгованість по кредиту та операціях по БПК (п. 6.1.1).
Однак, взяті на себе зобов'язання за договором відповідачем не виконано.
Відповідно до ч.1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст. 1048 ЦК України).
Договір є обовязковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).
Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідач ознайомившись з кредитним договором та його умовами, підписав його та отримав картку з грошовими коштами, на момент розгляду справи є дійсним, підписаний відповідачем з метою реального настання прав та обовязків.
Позивач зобовязання за договором виконав повністю. У свою чергу, відповідач користується коштами банку, однак не виконує свої зобовязання перед банком належним чином, не здійснює погашення кредиту, не сплачує проценти за його користування.
Так, відповідно до розрахунку заборгованості та сум інфляційних витрат та 3% річних (а. с. 137-140) станом на 29 листопада 2018 року відповідач має загальну заборгованість в розмірі 30 951 грн. 79 коп., яка складається з: 18 993 грн. 75 коп. - основний борг; 137 грн. 64 коп. - заборгованість за відсотками; 2 грн. 00 коп. заборгованість за розрахунково-касове обслуговування; 9 489 грн. 98 коп. інфляційне збільшення заборгованості; 2 328 грн. 42 коп. - три проценти річних від суми заборгованості.
Суду не надано достовірних доказів того, що надані позивачем розрахунки заборгованості за договором проведений невірно, є недостовірним або хибним, та не зазначено про існування таких доказів.
Крім того, суду не надано та не зазначено про існування достовірних доказів того, що відповідач звертався до позивача щодо проведення перерахунку суми заборгованості або з претензіями щодо невиконання ним зобовязань.
Відповідно до ст.614 ЦК України особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання.
Відповідно до ст. 611 ЦК України в разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.
Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Одним із видів порушення зобовязання є прострочення невиконання зобовязання в обумовлений сторонами строк.
Оскільки відповідач істотно порушив вимоги ст.ст. 526, 527,530,1054, 1055 ЦК України, умови договору, не погашав суму кредиту та нараховані відсотки, в зв'язку з чим утворилась заборгованість, то сума заборгованості підлягає стягненню з відповідача, а саме: 18 993 грн. 75 коп. - основний борг; 137 грн. 64 коп. - заборгованість за відсотками; 2 грн. 00 коп. заборгованість за розрахунково-касове обслуговування.
Відповідач вказував, що з нього було стягнуто на користь банку кошти у розмірі 6 353 грн. 38 коп., однак ніяких доказів на підтвердження цього суду не було надано.
Разом з тим, в матеріалах справи (а. с. 58) міститься лист ГУ ПФУ в Полтавській області від 04.10.2018 року, з якого вбачається, що у вересні 2018 року з пенсії ОСОБА_1 було утримано 853 грн. 01 коп. в рахунок погашення боргу на користь ПАТ «Ощадбанк» за виконавчим листом № 219/757/18 від 26.04.2018 року. Вказана сума в розмірі 853 грн. 01 коп. відображена у розрахунку заборгованості (а. с. 137 зворотна сторона) як така, що зарахована 10.09.2018 року в рахунок погашення заборгованості за відсотками. Також, 10.10.2018 року було зараховано 1 104 грн. 62 коп., та 15.11.2018 року 1 104 грн. 62 коп.
З вказаного вбачається, що позивачем враховані усі грошові кошти, які перераховувалися відповідачем, та у звязку з цим банком були уточнені вимоги, які зменшено в частині заборгованості по відсоткам по кредиту (станом на 01.11.2017 року борг становив 3 199 грн. 89 коп., а на 29.11.2018 року 137 грн. 64 коп.).
Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Позивачем був наданий звіт щодо розрахунку сум інфляційних витрат та 3% річних від прострочених сум заборгованості за кредитним договором з 26.12.2014 по 29.11.2018, з яким суд погодився та визнав його вірним (а.с.139-140). Суд дійшов висновку про задоволення в цій частині позовних вимог та вважає за необхідне стягнути з відповідача інфляційне збільшення заборгованості в сумі 9 489 грн. 98 коп., 3% річних від суми заборгованості у розмірі 2 328 грн. 42 коп.
Щодо тверджень відповідача про неправомірність нарахування 3% річних та сум інфляційних витрат, оскільки застосування пені та штрафів до нього, як внутрішньо переміщеної особою, заборонено, суд зазначає наступне.
Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобовязання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання.
Згідно з положенням п.3.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» від 17.12.2013 № 14 інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов'язання.
Тобто, неустойка має тільки дві форм: пеня та штрафи. Інфляційні нарахування на суму боргу, три відсотки річних від простроченої суми та неустойка (штраф, пеня), нарахування якої заборонено ст. 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 02 вересня 2014 року, не є тотожними поняттями.
Відповідно до ст. 265 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
Статтями 256, 257, 258 ЦК України передбачено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки; спеціальна позовна давність до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) - в один рік.
Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання.
Відповідно до правової позиції, висловленої Верховним Судом України в постанові від 19 березня 2014 року (справа № 614цс14) картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору.
Як вбачається зі скриншотів програмного забезпечення Card Management, наданих представником позивача, ОСОБА_1 31.05.2013 року була видана картка № 5167**0563 зі строком дії до 31.05.2015 року (статус закрита) (а. с. 152-154).
Таким чином, суд приходить до висновку, що ПАТ «Державний ощадний банк України» строк позовної давності не був пропущений, оскільки позивач звернувся до суду 26.01.2018 року.
Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.
Згідно ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.
Вище приведені обставини та факти у їх сукупності дають суду можливість зробити висновок про те, що в ході судового розгляду справи представником позивача були обґрунтовані обставини, на які він посилався як на підстави своїх вимог.
Таким чином, суд задовольняє позовні вимоги ПАТ «Державний Ощадний банк України» в особі філії Донецьке обласне управління АТ «Ощадбанк» та стягує на його користь з відповідача заборгованість за кредитним договором в сумі 30 951 грн. 79 коп.
Беручи до уваги те, що позивачем під час звернення до суду було сплачено судовий збір у сумі 1 762,00 грн., які мають бути стягнуті з відповідача на користь позивача у повному обсязі відповідно до ст. 141 ЦПК України.
З урахуванням викладеного, керуючись ст. ст. 4, 9, 81, 141, 211, 247, 258, 259, 263-265, 268, 272-273, 280-283, 284, 289, 354 ЦПК України, ст. ст. 526, 625, 626, 629, 1054 ЦК України, суд
Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Донецького обласного управління акціонерного товариства «Ощадбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити.
Повторне заочне рішення позивач та відповідач можуть оскаржити в загальному порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом України.
Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку. Апеляційна скарга на рішення суду подається до Донецького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подана апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатам апеляційного розгляду справи.

Суддя О.П.Харченко