Справа № 153/1048/17
Провадження № 22-ц/801/405/2019
Головуючий у суді 1-ї інстанції Дзерин М. М.
Доповідач:Матківська М. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2019 рокуСправа № 153/1048/17м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі:

Головуючого: Матківської М.В.

Суддів: Войтка Ю.Б., Сопруна В.В.

Секретар: Пантелеймонова А.І.

За участю: представника відповідача ОСОБА_3 - адвоката Снітка В.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці в режимі відеоконференції цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5

на рішення Ямпільського районного суду Вінницької області від 4 грудня 2018 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_5 до Великокісницької сільської ради Ямпільського району Вінницької області і ОСОБА_3 про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5 і Великокісницької сільської ради Ямпільського району Вінницької області про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за заповітом,

Рішення ухвалив суддя Дзерин М.М.

Рішення ухвалено о 11.02 год. в м. Ямполі Вінницької області

Повний текст рішення складено 13 грудня 2018 року,

Встановив:

В серпні 2017 року ОСОБА_5 звернулася в суд з позовом до Великокісницької сільської ради Ямпільського району Вінницької області про визнання права власності на спадкове майно у порядку спадкування за законом, мотивуючи свої вимоги тим, що ІНФОРМАЦІЯ_2 року померла її мати ОСОБА_7. Рішенням Ямпільського районного суду Вінницької області від 20 січня 2004 року по справі № 2-80/2004 р. встановлено факт, що її рідний брат ОСОБА_8 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 року в с. В. Кісниця Ямпільського району Вінницької області у віці 41 року. Крім неї інших спадкоємців не залишилося.

Вона звернулася до нотаріальної контори із питанням прийняття спадщини після смерті її матері і її рідного брата у порядку спадкування за законом у відповідності до ст. 1261 ЦК України.

21 липня 2017 року приватний нотаріус виніс постанову про відмову у вчиненні нотаріальних дій по тій причині, що було виявлено, що на земельні частки (пай) членів КСП «Промінь» с. Велика Кісниця Ямпільського району Вінницької області відсутні належні офіційні документи на ім'я спадкоємців.

Також після її брата не прийнята спадщина, яка складається із земельної частки (пай) в с. Велика Кісниця Ямпільського району.

В зв'язку з цим просила визнати за нею право власності на житловий будинок, що по АДРЕСА_1 та на земельну частку (пай) члена КСП «Промінь» за сертифікатом на земельну частку (пай) серії НОМЕР_1 в порядку спадкування за законом після смерті її матері ОСОБА_7; та визнати за нею право власності на земельну частку (пай) члена КСП «Промінь» за сертифікатом на земельну частку (пай) серії НОМЕР_2 в порядку спадкування за законом після смерті її рідного брата ОСОБА_8.

У поданій до суду 18 вересня 2017 року заяві позивач ОСОБА_5 просила зняти з розгляду позовну вимогу про визнання права власності на спадкове майно, яким є земельна частка (пай), після смерті її брата ОСОБА_8 та закрити в цій частині провадження по п. 3.

Ухвалою Ямпільського районного суду Вінницької області від 18 вересня 2017 року прийнято заяву позивача ОСОБА_5 про зменшення позовних вимог в цивільній справі за позовом ОСОБА_5 до Великокісницької сільської ради про визнання права власності на спадкове майно у порядку спадкування за законом в частині визнання за нею права на земельну частку (пай) члена КСП «Промінь», що міститься в сертифікаті на земельну частку (пай) серії НОМЕР_2 с. В. Кісниця у порядку спадкування за законом після смерті брата ОСОБА_8.

18 вересня 2017 року ОСОБА_3 подав до суду заяву, якою просив як сина спадкодавця ОСОБА_8, залучити його до участі у справі відповідачем.

Ухвалою Ямпільського районного суду Вінницької області від 18 вересня 2017 року залучено до участі у справі співвідповідачем ОСОБА_3.

24 жовтня 2017 року ОСОБА_3 подав до суду зустрічний позов, заявлений до ОСОБА_5 і Великокісницької сільської ради про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за заповітом, в якому просив визнати за ним право власності в порядку спадкування за заповітом на земельну частку (пай) розміром 1,74 умовних кадастрових гектарів, яка розміщена на території Великокісницької сільської ради та належала на підставі сертифіката на земельну частку (пай) серії НОМЕР_1 спадкодавцю ОСОБА_7, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 року в с. В.Кісниця Ямпільського району та визнати за ним право власності в порядку спадкування за законом на майновий пай в розмірі 639 грн., що належав на підставі свідоцтва про право власності на майновий пай серії НОМЕР_3, який виданий 10 серпня 2017 року Великокісницькою сільською радою спадкодавцю ОСОБА_7.

У позові зазначив, що він є сином спадкодавця ОСОБА_8 і є його спадкоємцем першої черги та внуком спадкодавця ОСОБА_7, яка 12 грудня 1997 року склала заповіт, яким на випадок своєї смерті заповіла йому все своє майно з чого б воно не складалося та на все, що їй належатиме і на що вона матиме право на час смерті. Заповіт посвідчений секретарем Великокісницької сільської ради за реєстровим № 673, який не змінений і не відмінений, що підтверджується довідкою Великокісницької сільської ради № 02-18-308 від 20 жовтня 2017 року.

Після смерті спадкодавця ОСОБА_7 він прийняв спадщину належним чином, оскільки на момент смерті спадкодавця він був неповнолітнім - мав 16 років і у нього залишився оригінал сертифіката на земельну частку (пай), тому відповідно до статті 549 ЦК України, в редакції 1963 року, він вступив у фактичне управління, володіння та розпорядження спадковим майном.

Крім нього інших спадкоємців першої черги після смерті батька немає, а позивач ОСОБА_5 є рідною сестрою його батька, тобто є спадкоємцем другої черги.

Рішенням Ямпільського районного суду Вінницької області від 3 травня 2018 року, яке набрало законної сили 4 червня 2018 року, відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_5 до ОСОБА_3, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Великокісницької сільської ради, про визнання заповіту недійсним.

Рішенням Ямпільського районного суду Вінницької області від 4 грудня 2018 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_5 до Великокісницької сільської ради і ОСОБА_3 про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом, відмовлено.

Зустрічний позов ОСОБА_3 до ОСОБА_5 і Великокісницької сільської ради про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за заповітом, залишено без розгляду.

В апеляційній скарзі ОСОБА_5 просить ухвалити нове рішення, яким рішення Ямпільського районного суду від 4 грудня 2018 року скасувати, а її позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Зазначила, що судом прийнято незаконне рішення відносно її позовних вимог, оскільки судом порушені її законні права та інтереси, суд не захистив їх, а просто проігнорував діюче законодавство, тим самим позбавив її можливості стати розпорядником спадкового майна своєї матері.

Відповідачі рішення суду не оскаржили і не надали письмового відзиву на апеляційну скаргу позивача ОСОБА_5

В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_3 заперечив проти задоволення апеляційної скарги, просить її відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін. При цьому пояснив, що дійсно у судовому засіданні суду першої інстанції він заявив клопотання усно про залишення зустрічного позову ОСОБА_3 без розгляду. Рішення суду ОСОБА_3 не оскаржив і не має наміру його оскаржувати. Станом на даний час ОСОБА_3 звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини за заповітом після смерті ОСОБА_7 та вже отримав свідоцтво про право на спадщину за заповітом.

Представник відповідача Великокісницької сільської ради, будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце розгляду справи, у судове засідання не з'явився, клопотань не надав.

Позивач ОСОБА_5 і її представник - адвокат Жук А.А., будучи належним чином повідомленими про дату, час і місце розгляду справи, у судове засідання не з'явилися, клопотань про відкладення розгляду справи не надіслали до суду.

Згідно вимог ч. 4 ст. 62 ЦПК України повноваження адвоката Жука А.А. як представника позивача ОСОБА_5 підтверджені ордером серії ВН № 052835, виданим 4 березня 2019 року на підставі договору про надання правової допомоги № 59 від 31 жовтня 2017 року (а. с. 191).

Згідно вимог ч. 6 ст. 128 ЦПК України судова повістка на ім'я представника позивача - адвоката Жука А.А. надіслана йому на його офіційну електронну адресу, якою повідомлено про розгляд справи 13 березня 2019 року о 9.30 год. Повістка доставлена 27 лютого 2019 року об 11.00 год.. що згідно положення пункту 2 частини 8 статті 128 ЦПК України є днем вручення судової повістки - 27 лютого 2019 року (а. с. 187).

За правилами ч. 5 статті 130 ЦПК України вручення судової повістки представникові учасника справи вважається врученням повістки і цій особі.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 5 березня 2019 року задоволено клопотання представника позивача ОСОБА_5 - адвоката Жука А.А. та доручено Ямпільському районному суду Вінницької області забезпечити проведення відеоконференції із Вінницьким апеляційним судом 13 березня 2019 року о 9.30 год., про що повідомлені учасники справи (а. с. 193).

Відповідно до частини 9 статті 212 ЦПК України суд, який забезпечує проведення відеоконференції, перевіряє явку і встановлює особи тих, хто з'явився, а також перевіряє повноваження представників.

На виконання таких вимог процесуального закону, Ямпільський районний суд перевіривши явку учасників справи, встановив, що з'явився із належними повноваженнями представник відповідача ОСОБА_3 - адвокат Снітко В.А., а позивач ОСОБА_5 і її представник - адвокат Жук А.А. не з'явилися, жодних заяв, клопотань вони не надали, лише у телефонному режимі адвокат Жук А.А. повідомив Ямпільському районному суду про те, що з'явитися у судове засідання не може у зв'язку із хворобою. Клопотань чи заяв про відкладення справи чи про розгляд справи у його відсутність не надав. Позивач ОСОБА_5 не повідомила суд про причини своєї неявки.

Про такі обставини щодо явки учасників справи Ямпільський районний суд повідомив Вінницькому апеляційному суду.

Згідно вимог частини 2 статті 372 ЦПК України неявка сторін, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

За таких обставин справа розглядається у відсутності осіб, які не з'явилися у судове засідання.

Суд апеляційної інстанції, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, заслухавши пояснення представника відповідача ОСОБА_3, дослідивши матеріали цивільної справи, прийшов до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення за таких підстав.

Відповідно до ч. 1 - 4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

При цьому суд досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї та приймає докази, які не були подані до суду першої інстанції, лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від нього, а також не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Як вбачається зі змісту апеляційної скарги рішення суду оскаржує позивач ОСОБА_5 лише у частині відмови у задоволенні її позовних вимог про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом, а в іншій частині рішення суду вона не оскаржує і інші учасники справи також його не оскаржують (а. с. 156-158).

Тому суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду лише в оскаржуваній позивачем частині.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_5 є рідною дочкою ОСОБА_7, що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_4, актовий запис № 35 від 22 квітня 1957 року, виданого повторно 13 червня 1972 року та свідоцтвом про укладення шлюбу серії НОМЕР_5 між ОСОБА_11 і ОСОБА_5 актовий запис № 363, виданим Малиновським ЗАГСом м. Одеси 19 травня 1978 року (а. с. 15).

ОСОБА_7 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 року в селі Велика Кісниці Ямпільського району Вінницької області, що підтверджено свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_6, актовий запис № 42, виданим 4 липня 2000 року виконавчим комітетом В. Кісницької сільської ради Ямпільського району Вінницької області (а. с. 13).

Згідно свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок, виданого 25 серпня 1987 року на підставі рішення виконавчого комітету Ямпільської районної ради № 190 від 20 серпня 1987 року ОСОБА_7 мала у власності житловий будинок в АДРЕСА_1 (а. с. 12).

Довідкою № К-126/0-0.41-208/132-17 від 16 серпня 2017 року, виданою відділом в Ямпільському районі Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області підтверджено видачу ОСОБА_7 сертифіката на право власності на земельну частку (пай) серії НОМЕР_1 на підставі розпорядження Ямпільської РДА № 1866 від 8 травня 1997 року (а. с. 16).

Згідно Витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі спадкова справа № 60954420 (у нотаріуса № 97/2017) після смерті ОСОБА_7 заведена 19 липня 2017 року приватним нотаріусом Катруком М.В., що знаходиться у м. Ямполі Вінницької області (а. с. 7, 9).

Приватним нотаріусом Ямпільського районного нотаріального округу Катруком М.В. винесена постанова № 276/02-31 про відмову у вчинені нотаріальної дії - у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на майно після смерті ОСОБА_7 (а. с. 10).

12 грудня 1997 року ОСОБА_7 склала заповіт, яким на випадок своєї смерті заповіла все своє майно з чого б воно не складалося та на все, що їй належатиме і на що вона матиме право на час смерті внукові ОСОБА_3 (а. с. 55). Заповіт посвідчений секретарем Великокісницької сільської ради за реєстровим № 673, який станом на 20 жовтня 2017 року не змінений і не відмінений, що підтверджується довідкою Великокісницької сільської ради № 02-18-308 від 20 жовтня 2017 року (а. с. 55, 54).

Відповідно до пункту 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, у редакції чинній з 1 січня 2004 року, Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності.

Тому до правовідносин по спадкуванню майна померлої ОСОБА_7 підлягають застосуванню норми Цивільного кодексу України у редакції від 18 липня 1963 року із послідуючими змінами до нього, тобто норми, що діяли на час відкриття спадщини.

Відповідно до статті 529 ЦК України (1963 року) при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого.

Згідно вимог статті 548 ЦК України (1963 року) для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями.

Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Статтею 549 ЦК України (1963 року) визначаються дії, що свідчать про прийняття спадщини. Вважається, що спадкоємець прийняв спадщину: якщо спадкоємець фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо спадкоємець подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Ці дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

За правилами статті 553 ЦК України (1963 року) спадкоємець за законом або заповітом вправі відмовитися від спадщини протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. При цьому він може заявити, що відмовляється від спадщини на користь кого-небудь з інших спадкоємців, закликаних до спадкоємства за законом або за заповітом, а також на користь держави або окремих державних, кооперативних або інших громадських організацій. Наступне скасування спадкоємцем такої заяви не допускається.

Вважається, що відмовився від спадщини також той спадкоємець, який не вчинив жодної з дій, що свідчать про прийняття спадщини (стаття 549 цього Кодексу).

Із Витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі вбачається, що спадкова справа № 60954420 (у нотаріуса № 97/2017) після смерті ОСОБА_7 заведена 19 липня 2017 року (а. с. 7, 9) за заявою ОСОБА_5 про оформлення спадщини та видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, що вбачається із постанови приватного нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії (а. с. 10).

За правилами статей 12, 13, 81 ЦПК України суд розглядає справи за зверненням особи, поданим відповідно до вимог цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих нею або витребуваних судом; позивач повинен довести обставини, які мають значення для справи і на які він посилається як на підставу своїх вимог. Докази мають бути подані сторонами, а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доказами, згідно вимог ст. 76 ЦПК України є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги позивача та, згідно вимог статей 77-80 ЦПК України) мають бути належними, допустимими, достовірними й достатніми.

Позивач ОСОБА_5 не довела належними, допустимими, достовірними й достатніми доказами факт прийняття нею спадщини після смерті її матері ОСОБА_7 ні шляхом фактичного вступу в управління або володіння спадковим майном протягом шести місяців, ні шляхом подачі до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини заяви про прийняття спадщини протягом шести місяців (така заява мала бути подана нею до державної нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини до 1 січня 2001 року), як того вимагала чинна на час відкриття спадщини стаття 549 ЦК України.

Тобто, ОСОБА_5 не прийняла спадщину після смерті своєї матері ОСОБА_7.

Крім цього, спадкування за законом можливе у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини спадкоємцями за заповітом або відмови ними від спадщини.

По справі встановлено, що спадкодавець ОСОБА_7 12 грудня 1997 року на випадок своєї смерті склала заповіт, яким заповіла все своє майно внукові - відповідачу по справі ОСОБА_3 (а. с. 55).

Заповіт станом на 20 жовтня 2017 року не змінений і не відмінений, що підтверджено довідкою Великокісницької сільської ради № 02-18-308 від 20 жовтня 2017 року (а. с. 54).

Обґрунтовуючи свої вимоги позивач по зустрічному позову ОСОБА_3 зазначив, що він прийняв спадщину належним чином, оскільки на час смерті спадкодавця - баби ОСОБА_7, він був неповнолітнім та у нього залишився оригінал сертифіката на земельну частку (пай), що відповідно до чинної на момент відкриття спадщини статті 549 ЦК України, в редакції 1963 року, свідчить про те, він вступив у фактичне управління, володіння та розпорядження спадковим майном (а. с. 48).

На час смерті ОСОБА_7 та відкриття спадщини спадкоємець за законом ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, був неповнолітнім і мав 16 років віку, проживав і був зареєстрований по АДРЕСА_1, що підтверджується відомостями із паспорта громадянина України ОСОБА_3, виданого Ямпільським РС УДМС України у Вінницькій області 22 жовтня 2015 року (а. с. 49).

Судом встановлено, що спадкоємець за заповітом ОСОБА_3 прийняв спадщину після смерті ОСОБА_7, а ОСОБА_5, як позивач по своєму позові та відповідач по зустрічному позові, не спростувала цих обставин та таких доводів ОСОБА_3 належними, допустимими, достовірними і достатніми доками, як того вимагає процесуальний закон, згідно положень статей 12, 13, 81, 76-80 ЦПК України.

Рішенням Ямпільського районного суду Вінницької області від 3 травня 2018 року, яке набрало законної сили 4 червня 2018 року, у задоволенні позову ОСОБА_5 до ОСОБА_3, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Великокісницької сільської ради, про визнання заповіту, відмовлено (а. с. 88-93).

За правилами статті 535 ЦК України, в редакції 1963 року, право на обов'язкову частку в спадщині, незалежно від змісту заповіту, мають неповнолітні або непрацездатні діти спадкодавця (в тому числі усиновлені), а також непрацездатні дружина, батьки (усиновителі) і утриманці померлого.

Позивач ОСОБА_5 у своєму позові не обгрунтовувала заявлених вимог обставинами та не надала відповідних доказів щодо наявності у неї права на обов'язкову частку у спадщині.

За наявності заповіту на все майно право на спадкування за законом одержують спадкоємці першої-п'ятої черги у разі неприйняття спадщини або відмови від спадщини спадкоємцем за заповітом, або якщо заповіт є недійсним.

Із встановленого по справі слідує, що заповіт не відмінений, не змінений, не скасований і не визнаний недійсним, тобто є чинним; заповітом охоплено все майно спадкодавця, на яке відкрилася спадщина і спадкоємцем за заповітом визначений ОСОБА_3, який не відмовився від спадщини, а прийняв цю спадщину.

За наведених обставин апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції відповідно до наведених вимог закону, з урахуванням встановлених обставин, прийшов до правильного висновку про відмову у задоволенні позову ОСОБА_5 про визнання за нею права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_7.

Доводи апеляційної скарги позивача ОСОБА_5 в тому, що вона не знала про існування заповіту від 12 грудня 1997 року, залишеного її матір'ю ОСОБА_7 і складеного на користь ОСОБА_3 і що ніхто не бачив оригіналу цього заповіту, спростовується рішенням Ямпільського районного суду Вінницької області від 3 травня 2018 року, що набрало законної сили 4 червня 2018 року, із якого вбачається, що саме ОСОБА_5 звернулася в суд із позовними вимогами до спадкодавця за заповітом ОСОБА_3 про визнання недійсним цього заповіту від 12 грудня 1997 року. Цим рішенням суду встановлено, що заповіт складений з дотриманням вимог чинного на час складення законодавства, а саме: складений у письмовій формі, із зазначенням місця його складення, підписаний заповідачем ОСОБА_7, посвідчений секретарем сільської ради. А також встановлено, що позивач ОСОБА_5 не довела, що вона у встановлений законом строк вчинила дії, які б свідчили про прийняття нею спадщини після смерті ОСОБА_7, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 року та не довела наявність порушення її прав і інтересів з боку відповідача (а. с. 88-93).

Інші доводи апеляційної скарги є безпідставними, не заслуговують на увагу і не впливають на висновки суду про що зазначено вище.

За таких обставин суд першої інстанції повно і всебічно з'ясував всі обставини справи, надав оцінку наявним у справі доказам і обґрунтовано з дотриманням норм матеріального права відмовив у задоволенні позовних вимог ОСОБА_5

Разом з тим, рішення суду в частині залишення без розгляду зустрічного позову ОСОБА_3 до ОСОБА_5 і Великокісницької сільської ради про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за заповітом, ухвалено з порушенням норм процесуального права.

Згідно роз'яснень Пленуму Верховного Суду України у п. 18 постанови «Про судове рішення у цивільній справі» № 14 від 18 грудня 2009 року за статтею 265 ЦПК України у формі рішення ухвалюється той судовий акт, яким справа вирішується по суті. Закон не передбачає включення до резолютивної частини рішення висновків з процесуальних питань, не пов'язаних з вирішенням справи по суті. Тому в цій частині неприпустимо вирішувати питання про виділення частини вимог у самостійне провадження або про закриття провадження по них, залишення заяви без розгляду тощо. Висновки з таких питань викладаються у формі ухвал (частина 2 статті 258 ЦПК України), які постановляються у вигляді самостійного процесуального документа і можуть постановлятися одночасно з рішенням.

Відповідно до п. 4 ч. 1 та ч. 2 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права; порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Як вбачається із справи, зазначене порушення норм процесуального права не призвело до неправильного вирішення справи по суті та відсутні зазначені у частині 3 статті 376 ЦПК України такі порушення процесуального права, які є обов'язковими підставами для скасування судового рішення.

За таких обставин рішення суду першої інстанції не підлягає до скасування чи зміни, а отже відповідно до ст. 375 ЦПК України підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга - без задоволення.

На підставі викладеного і керуючись ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

Постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Рішення Ямпільського районного суду Вінницької області від 4 грудня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

На постанову може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

ГоловуючийМ.В. Матківська
СуддіЮ.Б. Войтко
В.В. Сопрун

Повне судове рішення складено 18 березня 2019 року.