Справа № 587/1159/19
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
ЗАОЧНЕ
11 жовтня 2019 року Сумський районний суд Сумської області під головуванням судді Степаненка О.А., при секретарі Токаревій В.М., представника позивача, розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Суми справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей Сумської РДА, про визначення місця проживання дитини,
Позивач звернувся до суду з позовом про встановлення місця проживання дитини, посилаючись на те, що має неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який на даний час проживає разом з ним. В 2010 році позивач з відповідачкою припинили спільне проживання та син ОСОБА_4 залишився жити з матір`ю. Згідно Рішення Сумського районного суду Сумської області від 16.04.2013 р. відповідачку ОСОБА_2 було зобв`язано не перешкоджати позивачу ОСОБА_1 у вихованні та спілкуванні з сином, та встановлено порядок побачення. Однак станом на березень 2019 року син ОСОБА_4 прийшов жити до позивача свого батька та по даний час перебуває у нього оскілки не знаходить спільної мови з матір`ю. Сину позивача вже виповнилося 16 років та він виявляє бажання проживати з батьком. Посилаючись на ці обставини, просив визначити місце проживання сина разом з нею, оскільки між нею та відповідачко виникають спори з приводу місця проживання дитини.
Позивач та представник позивача до суду не з`явились, направили заяву в якій просять слухати справу в їх відсутність, позовні вимоги підтримують, позивач не заперечує проти винесення заочного рішення по справі.
Відповідачка в судове засідання також не з`явилась, хоч про час та місце розгляду справи була повідомлений належним чином, шляхом подачі оголошення на офіційному веб.сайті "Судова Влада України".
Представник служби у справах дітей Сумської РДА в судове засідання не з`явилась, направила до суду заяву в якій просила слухати справу в її відсутність, підтримала наданий Службою у справах дітей Сумської РДА висновок в якому вони не заперечують проти визначення місця проживання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 з батьком ОСОБА_1 , оскільки враховано думку дитини, приязні стосунки між батьком та сином.
Вивчивши матеріали справи, суд вважає позов обґрунтованим і таким, що підлягає повному задоволенню виходячи з наступного.
Згідно рішення Сумського районного суду від 16.04.2013 року по справі №587/556/13-ц, відповідачку ОСОБА_2 було зобов`язано не перешкоджати ОСОБА_1 у вихованні та спілкуванні з сином ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та встановлено порядок побачення ОСОБА_1 з сином ОСОБА_5 , 2003 року народження: щоп`ятниці з 16 годин до 16 годин неділі, а також на весь період осінніх та весняних та на половину терміну зимових та літніх канікул за бажанням дитини і за згодою матері (а.с.5).
Згідно висновку Служби у справах дітей Сумської РДА та письмових пояснень позивача, неповнолітній ОСОБА_4 2003 ІНФОРМАЦІЯ_2 народження з березня 2019 року проживає разом з батьком позивачем в АДРЕСА_1 та виявляє бажання в подальшому проживати разом з батьком (а.с.34).
Статтею 32 Конституції України передбачено, що ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією України.
Відповідно до статті 141 Сімейного кодексу України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини.
Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом (стаття 153 СК України).
Відповідно до статті 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.
Статтею 161 СК України передбачено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.
Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, яка набула чинності для України 27 вересня 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини; держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.
При цьому суд має виходити з того, що у вирішенні питання щодо місця проживання неповнолітньої дитини, саме найкращі інтереси дитини мають першочергове значення.
Статтю 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року визначено, що дитина не повинна розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. При цьому, забезпечується право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.
Відповідності з роз`ясненнями, що містяться в п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 1998 року N 16 "Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім`ю України", вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо (в тому числі в одній квартирі), про те, з ким із них і хто саме з дітей залишається, суд виходячи із рівності прав та обов`язків батька й матері щодо своїх дітей повинен постановити рішення, яке відповідало б інтересам неповнолітніх. При цьому суд враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей і турботу про них, їхній вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дітей.
Відповідно до ст. 6 Декларації про права дитини від 20 листопада 1959 року малолітня дитина не повинна. - крім випадків, коли є виключні обставини, - бути розлученою з матір`ю.
Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини.
Відповідно до ч. 3 ст. 9 Конвенції про права дитини, дитина, яка не проживає з одним чи обома батьками, має право підтримувати на регулярній основі особисті і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить інтересам дитини.
У відповідності до ст. 153 Сімейного Кодексу України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою незалежно від проживання або перебування кожного із них.
Частиною 2 ст. 157 СК України законодавець додатково підкреслює обов`язок того з батьків, хто проживає окремо від дитини, брати участь у її вихованні, хоча збереження у нього цього обов`язку прямо випливає зі ст.141 СК України.
Праву на спілкування з дитиною та участі у її вихованні того з батьків, хто проживає окремо від дитини, кореспондує обов`язок того, з ким проживає дитина, не чинити перешкод у здійсненні свого права.
Статтями 11, 15 Закону України «Про охорону дитинства» встановлено, що кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.
З висновку служби у справах дітей Сумської РДА від 10.10.2019 року №866/01-14 вбачається, що позивач постійно спілкувався та піклувався про свого сина ОСОБА_6 , наполягав на активній участі у вихованні свого сина хоча проживав окремо. Житлово-побутові умови проживання позивача потребували покращення, оскільки на момент обстеження 08.10.2019 року у будинку проводився ремонт, було холодно, брудно. Однак в своєму висновку Служба у справах дітей Сумської РДА також зазначила, що під час спілкування з самим сином ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 , він виявив бажання проживати разом з батьком, з який має добрі стосунки та взаємопорозуміння. Крім того зазначили, що поспілкуватися з матір`ю не мали можливості (а.с.34).
Отже, судом не встановлено обставин, які б могли стати підставою для відмови ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог про визначення місця проживання дитини разом з ним.
Суд вважає встановленим, що як батько, так і мати дитини мають і можливість, і бажання виховувати дитину, забезпечувати її належне існування; дбайливо ставляться до неї, є небайдужими до її долі, належним чином виконують свої батьківські обов`язки.
Разом з тим, враховуючи вік дитини ( 2003 ІНФОРМАЦІЯ_2 ), часте спілкування з батьком та періодичне проживання разом з ним, суд вважає, що на даний час більш доцільним є визначення місця проживання дитини разом з батьком - позивачем по справі, що відповідатиме якнайкращому забезпеченню інтересів дитини, принципу рівності прав та обов`язків батька й матері щодо своїх дітей, узгоджуватиметься з положеннями Конвенції про права дитини, рішеннями Європейського суду з прав людини і ґрунтуватиметься на чинному національному законодавстві України.
При цьому суд вважає, що зазначеним рішенням не будуть ущемлені і права відповідачки як матері, оскільки її право у спілкуватися з дитиною і брати участь у її утриманні та вихованні у неї не відібрано, та не чиняться перешкоди з боку позивача.
Крім того, в разі створення батьком дитини перешкоди відповідачці у спілкуванні, вихованні та утриманні дитини, мати дитини ОСОБА_2 не позбавлена права звернутися до суду з відповідним позовом для захисту своїх інтересів та прав.
З урахуванням всіх вищевказаних обставин справи суд вважає необхідним визначити місце проживання дитини разом з батьком.
На підставі викладеного, керуючись ст. 32 Конституції України, ст. ст. 12, 81, 141, 263, 264, 265 ЦПК України, ст. ст. 141, 153, 157, 160, 161 Сімейного кодексу України, положеннями Конвенції про права дитини, Законом України «Про охорону дитинства», суд
В И Р І Ш И В:
Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 ), третя особа: Служба у справах дітей Сумської РДА (м. Суми, вул. Іллінська, 97) про визначення місця проживання дитини - задовольнити.
Визначити місце проживання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом із його батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити рішення суду повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Сумського апеляційного суду через Сумський районний суд Сумської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя О.А.Степаненко