Справа № 132/4267/18
Провадження № 22-ц/801/1157/2019
Головуючий у суді 1-ї інстанції Гуцол М. П.
Доповідач:Сопрун В. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 червня 2019 рокуСправа № 132/4267/18м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі:

головуючого Сопруна В.В.,

суддів Панасюка О.С., Шемети Т.М.,

за участю секретаря судового засідання Огородник В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці цивільну справу №132/4267/18 за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про захист прав споживачів,

за апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Калинівського районного суду Вінницької області від 14 березня 2019 року, яке ухвалене суддею Гуцолом М.П. в приміщенні Калинівського районного суду Вінницької області, о 14 год 06 хв, повний текст складено 15 березня 2019 року,

в с т а н о в и в :

В листопаді 2018 року ОСОБА_1 звернулась в суд з позовом до АТ КБ «ПриватБанк» про захист прав споживачів, мотивуючи позовні вимоги тим, що між сторонами, було укладено договір шляхом приєднання до Умов та правил надання банківських послуг, Умов і правил про платіжні картки та/або до інших будь-яких правил, що посвідчується кредитним договором б/н від 24 листопада 2008 року. Згідно з умовами Договору позивач отримала кредит в розмірі 15000 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

В подальшому нею було допущено порушення виконання Договору, внаслідок чого утворилась заборгованість по Договору.

Відповідачем було реалізовано своє право, у відповідності до умов Договору та ЦК України, про повне дострокове повернення всієї суми кредиту разом із нарахованими процентами та штрафними санкціями.

Рішення суду нею виконано у повному обсязі під час примусового виконання судового рішення, згідно з Законом України «Про виконавче провадження», Калинівським районним відділом державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області 31 січня 2018 року.

Вказує, що з цього часу була впевнена, що її зобов`язання перед відповідачем виконано у повному обсязі, а Договір припинено у відповідності до умов Договору та чинного законодавства України.

Про те, під час звернення до відповідача із заявою про закриття карткового рахунку, з`ясувалось, що відповідач протиправно продовжує нараховувати заборгованість за Договором, що станом на 17 листопада 2018 року становить - 78823,89 грн.

У відділеннях банку, її заяви, звернення у встановленому порядку не приймаються, шляхом проставлення відмітки про прийняття заяви із зазначенням дати, вхідного номеру та посади уповноваженої особи.

Позивачем було направлено відповідачу на адресу для листування: заяву від 14 вересня 2018 року про розірвання кредитного договору б/н від 24 листопада 2008 року; заяву від 14 вересня 2018 року про закриття карткового рахунку НОМЕР_2; заяву від 14 вересня 2018 року про закриття карткового рахунку НОМЕР_3. До даних заяв була долучена видана картка відповідача. Ці карткові рахунки є похідними від першої виданої картки № НОМЕР_1 , яка у встановлені строки свого часу була замінена.

На заяви ОСОБА_1 було отримано лист від банку від 04 жовтня 2018 року, згідно з яким їй було рекомендовано звернутись до відділення банку.

У відділені банку було повідомлено, що рішенням суду кредитний договір не припинений, а отже для закриття картрахунку необхідно погасити заборгованість.

З огляду на вищевикладене позивач вважає, що відповідачем порушено її законні права та інтереси.

Зазначає, що для закриття рахунку у банку однією із необхідних умов є відсутність заборгованості. Враховуючи, що нарахована їй заборгованість є протиправною, виникає необхідність у відновлені становища, яке існувало до порушення. Зобов`язати АТ КБ «ПриватБанк» видати довідки про закриття рахунків за кредитним договором б/н від 24 листопада 2008 року.

Крім того, вказує, що допущені відповідачем щодо неї протиправні дії із застосуванням домінуючого становища та агресивної підприємницької діяльності, у поєднанні з грубою та цинічною реалізацією банком своїх прав та обов`язків, їй завдано моральну шкоду в розмірі 78823,89 грн, яку просила стягнути з відповідача на її користь.

Рішенням Калинівського районного суду Вінницької області від 14 березня 2019 року позов задоволено частково.

Визнано припиненим правовідносини за кредитним договором б/н від 24 листопада 2008 року, укладеного між ОСОБА_1 та АТ КБ «ПриватБанк» з 26 вересня 2016 року.

Відновлено становище, яке існувало до порушення, шляхом відновлення нульового балансу карткових рахунків за кредитним договором б/н від 24 листопада 2008 року, списавши суми протиправно нарахованої заборгованості на дату закриття рахунку (станом на 17 листопада 2018 року сума заборгованості станом 78823,89 грн). Зобов`язано АТ КБ «ПриватБанк» видати довідки про закриття рахунків за кредитним договором б/н від 24 листопада 2008 року. Стягнуто з АТ КБ «ПриватБанк» на користь держави судові витрати у виді судового збору пропорційно задоволених вимог в сумі 2114,40 грн.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з вказаним рішенням суду, АТ КБ «ПриватБанк» подало апеляційну скаргу, оскільки вважає, що рішення Калинівського районного суду Вінницької області від 14 березня 2019 року в частині задоволених позовних вимог є незаконним, необґрунтованим, таким, що ухвалене внаслідок неповного з`ясування обставин, які мають значення для справи та невідповідністю висновків суду обставинам справи, неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права. Просило оскаржуване рішення суду змінити, скасувавши його в частині задоволених позовних вимог та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. В іншій частині залишити без змін.

Рішення Калинівського районного суду Вінницької області від 14 березня 2019 року в частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення моральної шкоди в розмірі 78823,89 грн, колегією суддів не перевіряється, оскільки АТ КБ «ПриватБанк» в цій частині рішення суду не оскаржує.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, прийшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення за таких підстав.

Згідно ч.2 ст.360 ЦПК України встановлено, яким за своїм змістом має відповідати відзив на апеляційну скаргу.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 просили, зокрема: скасувати рішення Калинівського районного суду Вінницької області від 14 березня 2019 року в частині відмови у стягненні моральної шкоди і ухвалити в цій частині нове рішення про стягнення з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 моральної шкоди в розмірі 78823,89 грн; здійснити розподіл судових витрат та стягнути з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 20%, що становить 18700,40 грн, з розрахунку протиправно нарахованої заборгованості в сумі 93501,98 грн, станом на 01 лютого 2019 року.

Відповідно до ч.1 ст.352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Частиною 1 статті 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Апеляційний суд не бере до уваги вимоги, які зазначені у відзиві на апеляційну скаргу, оскільки відповідно до ч.1 ст.352 ЦПК України, учасники справи мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково, проте позивач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 не скористались правом на оскарження рішення суду від 14 березня 2019 року. Крім того, слід зазначити, у відзиві на апеляційну скаргу учасник справи викладає заперечення проти апеляційної скарги.

Згідно ч.3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ст. 76 ЦПК України).

Згідно ч.1-3, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 264 ЦПК України передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам судове рішення відповідає.

Колегія суддів, погоджується з висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач є клієнтом АТ КБ «ПриватБанк». Нею було укладено договір шляхом приєднання до Умов та правил надання банківських послуг, Умов і правил про платіжні картки та/або до інших будь-яких правил, що посвідчується кредитним договором б/н від 24 листопада 2008 року.

Згідно з умовами Договору отримала кредит в розмірі 15000 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

В подальшому позивачем було допущено порушення виконання Договору, внаслідок чого утворилась заборгованість по Договору.

Рішенням Калинівського районного суду Вінницької області від 13 жовтня 2016 року (справа №132/2701/16-ц), стягнуто із ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приват Банк» заборгованість за кредитним договором б/н від 24 листопада 2008 року, яка станом на 17 серпня 2016 року, склала 22084,68 грн, судовий збір в сумі 1378 грн (а.с.10-13).

Отже відповідачем було реалізовано своє право, у відповідності до умов договору та ЦК України, про повне дострокове повернення всієї суми кредиту разом із нарахованими процентами та штрафними санкціями.

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Згідно інформації про виконавче провадження виконавче провадження №54631448 про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором б/н від 24 листопада 2008 року, в розмірі 22084,68 грн, судовий збір в сумі 1378 грн, закінчене 19 березня 2018 року на підставі п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону України «про виконавче провадження», а саме: повне фактичне виконання рішення (а.с.14-15).

Зазначене також підтверджується, постановою про закінчення виконавчого провадження від 19 березня 2018 року. Встановлено, що заборгованість стягнуто згідно платіжних доручень: №3444 від 11 жовтня 2017 року, №383 від 31 січня 2018 року, №399 від 31 січня 2018 року в повному обсязі (а.с.108-109).

Таким чином, рішення суду позивачем виконано у повному обсязі під час примусового виконання судового рішення, згідно з Законом України «Про виконавче провадження», Калинівським районним відділом державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області.

Позивачем було направлено відповідачу на адресу для листування: заяву від 14 вересня 2018 року про розірвання кредитного договору б/н від 24 листопада 2008 року; заяву від 14 вересня 2018 року про закриття карткового рахунку НОМЕР_2; заяву від 14 вересня 2018 року про закриття карткового рахунку НОМЕР_3. До даних заяв була долучена видана картка відповідача. Ці карткові рахунки є похідними від першої виданої картки № НОМЕР_1 , яка у встановлені строки свого часу була замінена (а.с.17-28).

На відповідні заяви позивачем отримано лист відповідача від 04 жовтня 2018 року №20.1.0.0.0/7-180918/2999 на 327365-ВБ від 18 вересня 2018 року, згідно з якого, ОСОБА_1 було рекомендовано звернутись до відділення Відповідача (а.с.29).

Згідно виписки по картковому рахунку ОСОБА_1 за період з 01 січня 1999 року по 05 березня 2019 року, відповідач продовжує нараховувати пеню за прострочення кредиту, згідно якою, загальна сума заборгованості станом на 05 березня 2019 року складає 99627,02 грн.

Так, частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із частиною першою статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Відповідно до частин першої та другої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

За змістом статті 526, частини першої статті 530, статті 610 та частини першої статті 612 ЦК України для належного виконання зобов`язання необхідно дотримувати визначені у договорі строки (терміни), зокрема щодо сплати процентів, а прострочення виконання зобов`язання є його порушенням.

Відповідно до частини першої статті 1048 та частини першої статті 1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Вказаний висновок висловлений Великою Палатою Верховного Суду у постановах: від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження №14-10цс18), від 04 липня 2018 року у справі №310/11534/13-ц (провадження №4-154цс18), від 31 жовтня 2018 року у справі №202/4494/16-ц (провадження №14-318цс18).

У постанові від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18) Велика Палата Верховного Суду, відступивши від правового висновку Верховного Суду України від 23 вересня 2015 року у справі № 6-1206цс15, дійшла висновку, що наявність судового рішення про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник не виконав, не є підставою для нарахування процентів та пені за кредитним договором, який змінений кредитором, що засвідчено в судовому рішенні, а отже, строк дії договору змінився.

Оскільки рішенням Калинівського районного суду Вінницької області від 13 жовтня 2016 року з позивача на користь банку стягнута заборгованість, рішення суду виконано, тому суд першої інстанції прийшов обґрунтованого висновку, що саме з цієї дати право кредитора нараховувати передбачені договором проценти та пеня припиняються.

Відповідно і подальше нарахування відповідачем позивачу заборгованості є протиправним, а отже має бути відновлене становище, яке існувало до порушення права.

Згідно з ч. 1 ст. 1075 ЦК України, відповідно до якої, договір банківського рахунка розривається за заявою клієнта у будь-який час.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач ОСОБА_1 зверталась до банку про закриття карткового рахунку.

Відповідно до пунктів 7.1., 7.1.2. ст. 7 Закону України від 05.04.2001 № 2346-III «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» банки мають право відкривати своїм клієнтам вкладні (депозитні), поточні та кореспондентські рахунки. Поточний рахунок - рахунок, що відкривається банком клієнту на договірній основі для зберігання коштів і здійснення розрахунково-касових операцій за допомогою платіжних інструментів відповідно до умов договору та вимог законодавства України.

Відповідно до п. 20.1 Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженої Постановою Національного банку України № 492 12 листопада 2003 року поточні рахунки клієнтів банків закриваються, в тому числі, на підставі заяви клієнта, а пунктом 20.6 Інструкції визначено, що якщо на поточному рахунку власника немає залишку коштів, а заява подана в операційний час банку, то датою закриття поточного рахунку є день отримання банком цієї заяви.

Також вірний висновок суду першої інстанції, що оскільки правовідносини між сторонами є припиненими, заборгованість протиправно нарахована, яка підлягає списанню, тому відповідач у відповідності до заяв позивача від 14 вересня 2018 року повинен був закрити рахунки з видачою відповідних довідок.

Відповідно до ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Відповідно до ст.ст.12,81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Враховуючи вищевикладене, звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості засвідчує такі зміни.

Отже доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанцій, які обґрунтовано викладені у мотивувальній частині рішення, та зводяться до переоцінки доказів та незгоди скаржника з вірними висновками суду. Отже рішення суду першої інстанції є законним, ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому підлягає залишенню без змін.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

За змістом ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд,

постановив:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» залишити без задоволення.

Рішення Калинівського районного суду Вінницької області від 14 березня 2019 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів до Верховного Суду з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 05 червня 2019 року.

Головуючий: підпис Сопрун В.В.

Судді: підписи Панасюк О.С.

Шемета Т.М.

Згідно з оригіналом: Сопрун В.В.