Справа № 709/1760/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2019 року смт. Чорнобай

Чорнобаївський районний суд Черкаської області у складі:

головуючого судді - Чубая В.В.,

за участі секретаря судового засідання - Кіян С.О.,

позивача - ОСОБА_1 ,

відповідача, законного представника неповнолітнього відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 ,

відповідача - ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Чорнобаївського районного суду Черкаської області цивільну справу за первісним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , третя особа - Придніпровська сільська рада Чорнобаївського району Черкаської області, про визнання осіб такими, що втратили право на користування житловим приміщенням та зустрічним позовом ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 до ОСОБА_1 , третя особа - Придніпровська сільська рада Чорнобаївського району Черкаської області, про визнання недійсним та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, запису про право власності на нерухоме майно, про визнання права власності на частину нерухомого майна, -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до Чорнобаївського районного суду Черкаської області з цивільним позовом до ОСОБА_3 (далі - відповідач-1), ОСОБА_2

(далі - відповідач-2), ОСОБА_4 (далі - відповідач-3), третя особа - Придніпровська сільська рада Чорнобаївського району Черкаської області, про визнання осіб такими, що втратили право на користування житловим приміщенням.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що він є власником будинку за адресою: АДРЕСА_1 . У вказаному будинку зареєстровані відповідачі, які в ньому не проживають. Реєстрація відповідачів у будинку перешкоджає позивачу в оформленні належної йому субсидії на житлово-комунальні послуги. У зв`язку з цим, посилаючись на приписи ЦК України та ЖК РСР, позивач просив визнати відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням та зняти з реєстрації місця проживання.

Відповідачі подали до Чорнобаївського районного суду Черкаської області зустрічний позов до позивача, третя особа - Придніпровська сільська рада Чорнобаївського району Черкаської області, про визнання недійсним та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, запису про право власності на нерухоме майно, про визнання права власності на частину нерухомого майна.

В обґрунтування зустрічних позовних вимог зазначили, що позивач, відповідач-1, та відповідач-3 за первісним позовом являються власниками колгоспного двору, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . З

15 квітня 1991 року, коли згідно з Постановою Верховної Ради Української РСР від 26 березня 1991 року № 885-ХІІ введений в дію Закон України "Про власність", а колгоспний двір був припинений, відповідачу-1 та відповідачу-3 так як і позивачу за первісним позовом та

ОСОБА_5 - матері відповідачів, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 на праві власності в рівних частинах належить спірний житловий будинок. Після смерті ОСОБА_5 відкрилася спадщина, до складу якої, зокрема, входить 1/4 частина житлового будинку. Відповідач-1 частково оформила право власності в порядку спадкування за заповітом на земельну ділянку, однак позбавлена можливості оформити свої спадкові права на 1/4 частину житлового будинку, оскільки правовстановлюючий документ на право спільної власності на 1/4 частину домоволодіння, віднесеного до колгоспної суспільної групи, що належала померлій ОСОБА_5 , не видадався. Ще тривалий час до 2005 року відповідач-1 та до 2011 року відповідач-3, після припинення колгоспного двору проживали у зазначеному будинку, де зареєстровані і до цього часу. Лише після того як ОСОБА_1 (позивач) звернувся до суду з первісним позовом до відповідачів, їм стало відомо, що єдиним власником спірного житлового будинку являється їх батько (позивач). У зв`язку з цим відповідачі за первісним позовом просили у задоволенні первісного позову відмовити, визнати незаконними та скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень та запис про право власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, визнати за ОСОБА_3 (відповідач-1) право власності на 1/2 частину та за ОСОБА_4 (відповідач-3) право власності на 1/4 частину спірного житлового будинку.

Ухвалою Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 21 листопада 2018 року зустрічний позов прийнято до розгляду та об`єднано в одне провадження з первісним позовом.

У судовому засіданні позивач за первісним позовом позовні вимоги первісного позову підтримав, просив задовольнити, у задоволенні зустрічного позову просив відмовити.

Віповідачі за первісним позовом позовні вимоги первісного позову не визнали, просили відмовити в задоволенні, зустрічну позовну заяву підтримали, просили задовольнити з підстав викладених в ній.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини.

Згідно з копією інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об"єктів нерухомого майна щодо об"єкта нерухомого майна від 2 серпня

2016 року позивач за первісним позовом є власником житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 8).

Із копії з погосподарських книг Придніпровської сільської ради Чорнобаївського району Черкаської області за 1977-1978 роки, 1980-1982 роки, 1983-1985 роки, 1987-1989 роки,

1996-1999 роки, 2001-2005 роки, 2006-2011 роки (а.с. 93-99) вбачається, що житловий будинок, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 належав до колгоспної суспільної групи.

Відповідно до ч. 1 ст. 120 ЦК УРСР (у редакції, що була чинною на час виникнення правовідносин) майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності.

Згідно із ч. 2 ст. 123 ЦК УРСР (у редакції, що була чинною на час виникнення правовідносин) розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних.

Відповідно до роз`яснень, що викладені в п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба); б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося.

Згідно з даними зазначених погосподарських книг у вказаному домоволодінні зареєстровані: голова сім"ї - ОСОБА_1 (позивач за первісним позовом), дружина ОСОБА_5 , син - ОСОБА_4 (відповідач НОМЕР_1 за первісним позовом) та дочка ОСОБА_3 (дошлюбне прізвище ОСОБА_3 - відповідач -1 за первісним позовом), а отже вони набули статусу членів колгоспного двору.

Таким чином, виходячи з вимог ст.ст. 120, 123 ЦК України (в редакції 1963 року, яка діяла станом на 15 квітня 1991 року і регулювали власність колгоспного двору), зазначені особи мали право власності на майно колгоспного двору в рівних частинах, тобто кожен на 1/4 частину вищезазначеного житлового будинку.

Враховуючи викладене, суд дійшов переконання, що власником спірного житлового будинку не може бути один член колгоспного двору (тобто позивач за первісним позовом), оскільки порушує право відповідача-1 та відповідача-3 за первісним позовом та позбавляє їх частки у спільному майні.

Згідно з роз"ясненнями п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 "Про судову практику у справах права приватної власності", судам слід враховувати, що відповідно до ст. 55 Закону України "Про власність" громадянин не може бути позбавлений права власності на своє майно, крім випадків, передбачених цим Законом та іншими законодавчими актами України.

Враховуючи наведені вимоги закону, суд дійшов висновку, що відповідачу-1 та відповідачу-3 за первісним позовом, як членам колгоспного двору, належить право власності на 1/4 частину житлового будинку (кожному), у зв"язку з чим та із врахуванням встановлених в судовому засіданні обставин, наявні правові підстави для визнання цього права та задоволення позову в цій частині.

Із зустрічної позовної заяви вбачається, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла - ОСОБА_5 , що підтверджується довідкою Придніпровської сільської ради Чорнобаївського району Черкаської області № 916 від 3 жовтня 2018 року.

Крім того з вказаної довідки вбачається, що ОСОБА_5 на день смерті була зареєстрована та постійно проживала за адресою: АДРЕСА_1 з чоловіком ОСОБА_1 (позивач за первісним позовом) та сином ОСОБА_4 (відповідач-3 за первісним позовом) (а.с. 91).

При житті ОСОБА_5 , а саме 27 вересня 2005 року склала заповіт, посвідчений секретарем Придніпровської сільської ради Чорнобаївського району Черкаської області 27 вересня

2005 року та зареєстрований у реєстрі за № 104, відповідно до якого все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що на день смерті буде належати їй по закону, заповіла ОСОБА_3 (відповідачу-1 за первісним позовом) (а.с. 81).

Відповідач-1 за первісним позовом є дочкою ОСОБА_5 , що підтверджується копією свідоцтва про народження від 28 травня 1983 року серії НОМЕР_2 (а.с. 79) та копією витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб від 20 травня 2014 року, згідно з яким після укладення шлюбу змінила дівоче прізвище " ОСОБА_3 " на шлюбне прізвище " ОСОБА_3 "

(а.с. 75).

Відповідачу-1 за первісним позовом видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 15 червня 2011 року на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка належала ОСОБА_5 на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії НОМЕР_3 від 21 березня 2001 року (а.с. 83).

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Статтею 1217 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно з ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Судом встановлено, що померла ОСОБА_5 склала заповіт, відповідно до змісту якого все своє майно заповіла відповідачу-1 за первісним позовом.

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини (ч. 1 ст. 1269 ЦК України).

Судом встановлено, що відповідач-1 за первісним позовом звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини та частково оформила свої спадкові права, однак не може оформити право власності в порядку спадкування за заповітом на 1/4 житлового будинку, оскільки правовстановлюючий документ на право спільної власності на 1/4 частину домоволодіння, віднесеного до колгоспної суспільної групи, що належала померлій ОСОБА_5 , не видадався.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Виходячи зі змісту ст. 392 ЦК України право власності встановлюється в судовому порядку, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою.

У п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7

"Про судову практику у справах про спадкування" зазначено, що за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Відповідно до постанови Верховного Суду України від 23 січня 2013 року у справі

№ 6-164цс12 у спадкоємця, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, права володіння та користування спадковим майном виникають із часу відкриття спадщини. Такий спадкоємець може захищати свої права володіння та користування спадковим майном відповідно до глави 29 ЦК України.

Таким чином суд дійшов висновку про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом за ОСОБА_3 на 1/4 частину житлового будинку, що належала її матері ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Разом з тим, відповідно до п. 3.2 Інструкції щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об`єктів нерухомого майна затвердженої Наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 18 червня 2007 року № 55, право кожного співвласника в спільній частковій власності визначається часткою, яка виражається в простих правильних дробах (1/2; 1/3; 3/5 тощо). При цьому вказані в правовстановлювальних документах розміри часток співвласників на об`єкт нерухомого майна в сумі повинні становити одиницю.

Так, з метою захисту права власності позивача за первісним позовом, враховуючи положення зазначеної інструкції, суд визнає за останнім право власності на 1/4 частину житлового будинку.

Як встановлено судом, право власності на спірний житловий будинок зареєстровано за ОСОБА_1 . Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 30730075 від 2 серпня

2016 року прийнято державним реєстратором Чорнобаївської РДА Черкаської області

Хоменко А.О.

Державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (п. 1 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»).

Статтею 26 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" визначено, що записи до Державного реєстру прав вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав.

У разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому пп. "а" п. 2 ч. 6

ст. 37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав.

Враховуючи, наявність порушеного права відповідачів за первісним позовом внаслідок державної реєстрації права власності на житловий будинок за позивачем за первісним позовом, суд дійшов висновку про наявність достатніх підстав для визнання недійсним та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень і запису про право власності.

За таких обставин позовні вимоги за зустрічним позовом підлягають задоволенню в повному обсізі.

Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно обмежений у цьому праві. Право власності складається з права володіння, користування і розпорядження, які є похідними і невід"ємними складовими права власності.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону.

Частиною 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

З наданих доказів встановлено, що відповідачі за первісним позовом дійсно більше одного року не проживають у будинку.

Разом з тим, враховуючи, що будинок є спільною власністю, право відповідачів за первісним позовом на користування будинком є похідним від права власності, непорушним і невід"ємним правом, якого не можна позбавлити в порядку ст. 405 ЦК України.

Відповідно до ч. 3 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна.

Малолітня дитина не може бути визнана такою, що втратила право користування житловим приміщенням, у зв`язку з відсутністю її в ньому без поважних причин понад один рік відповідно до положень ч. 2 ст. 405 ЦК України.

Сам факт, що на даний час відповідачі (які є співвласниками) не проживають фактично у спірному будинку, не є підставою для визнання їх такими, що втратили право користування своєю власністю.

З огляду на викладене суд дійшов висновку, що в задоволенні первісного позову слід відмовити.

Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З огляду на задоволення зустрічних позовних вимог та відмову у задоволенні первісного позову з відповідача за зустрічним позовом підлягає до стягнення судовий збір на користь

ОСОБА_3 (позивача за зустрічним позовом) у розмірі 704,80 гривень та на користь ОСОБА_4 (позивача за зустрічним позовом) у розмірі 528,60 гривень.

На підставі викладеного вище, керуючись ст.ст. 259, 263-265 ЦПК України, суд -

в и р і ш и в:

У задоволенні первісного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , третя особа - Придніпровська сільська рада Чорнобаївського району Черкаської області, про визнання осіб такими, що втратили право на користування житловим приміщенням, - відмовити повністю.

Зустрічний позов ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 до ОСОБА_1 , третя особа - Придніпровська сільська рада Чорнобаївського району Черкаської області, про визнання недійсним та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, запису про право власності на нерухоме майно, про визнання права власності на частину нерухомого майна, - задовольнити повністю.

Визнати недійсним та скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер 30730075 від 2 серпня 2016 року та запис про право власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно № 15684366 від 2 липня 2016 року.

Визнати за ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_4 , право власності на 1/2 частину житлового будинку з надвірними спорудами, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .

Визнати за ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який проживає за адресою: АДРЕСА_3 , ідентифікаційний номер НОМЕР_5 , право власності на 1/4 частину житлового будинку з надвірними спорудами, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , який проживає за адресою: АДРЕСА_4 , ідентифікаційний номер НОМЕР_6 , право власності на 1/4 частину житлового будинку з надвірними спорудами, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 судовий збір у розмірі 704,80 гривень.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 судовий збір у розмірі 528,60 гривень.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до Апеляційного суду Черкаської області.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається учасником справи до або через відповідний суд.

Повний текст рішення суду складено 30 травня 2019 року.

Суддя В.В. Чубай