провадження № 22-ц/824/7697/19 суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Фінагеєв В.О.
П О С Т А Н О В А

Іменем України

05 червня 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд

у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Фінагеєва В.О. (суддя-доповідач), Кашперської Т.Ц., Яворського М.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 15 лютого 2019 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення майнової шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, -

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2017 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом та просила стягнути з відповідача матеріальну шкоду, завдану дорожньо-транспортною пригодою, в розмірі 19 255 грн. 22 коп.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 08 грудня 2016 року по вул. Патріотів, 13А/13 в м. Києві водій ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом «Volvo» допустив зіткнення та пошкодив транспортний засіб «Ford Transit», власником якого є ОСОБА_2 Постановою Солом`янського районного суду міста Києва від 26 грудня 2016 року ОСОБА_1 визнано винним у скоєнні вказаної дорожньо-транспортної пригоди. Згідно звіту від 14 квітня 2017 року про визначення вартості матеріального збитку завданого власнику колісного транспортного засобу вартість відновлювального ремонту транспортного засобу «Ford Transit» становить 54 560 грн. 95 коп.; вартість відновлювального ремонту транспортного засобу з урахуванням зносу «Ford Transit» становить 30 752 грн. 32 коп. На момент дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 та його транспортного засобу марки «Volvo» була застрахована в ПрАТ «СК «ЮНІВЕС» з лімітом відповідальності страховика за шкоду заподіяну майну 100 000 грн. та франшизою 1 000 грн. 19 квітня 2017 року позивач звернувся до ПрАТ «СК ЮНІВЕС» з заявою про виплату страхового відшкодування. 17 травня 2017 року страхова компанія повідомила позивача про прийняття рішення щодо виплати страхового відшкодування у розмірі 7 511 грн. у порядку ст. 29 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», тобто з урахуванням зносу та за мінусом франшизи. Не погоджуючись з розміром страхового відшкодування, позивач звернулася до судового експерта для визначення розміру заподіяного збитку внаслідок вказаної вище ДТП. Згідно Висновку експерта №1-02/11 за результатами проведення експертного автотоварознавчого дослідження від 02 листопада 2017 року матеріальний збиток, завданий власникові автомобіля «Ford Transit» становить 26 373 грн. 25 коп., а вартість відновлювального ремонту транспортного засобу «Ford Transit» станом на 08 грудня 2016 року становить 50 124 грн. 74 коп. Згідно заказу-наряду від 23 травня 2018 року, який є актом виконаних робіт, розмір фактичних затрат на відновлювальний ремонт автомобіля «Ford Transit», становить 44 628 грн. 47 коп. ПрАТ «СК «ЮНІВЕС» виплатила позивачу страхове відшкодування всього у розмірі 21 611 грн., як вартість відновлювального ремонту транспортного засобу з урахуванням зносу та за мінусом франшизи у розмірі 1 000 грн. У зв`язку з цим, позивач просить стягнути з відповідача різницю між фактично понесеними збитками по відновленню транспортного засобу та сумою сплаченого страхового відшкодування.

Рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 15 лютого 2019 року позов ОСОБА_2 задоволено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції через порушення норм матеріального та процесуального права та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити частково, стягнувши з нього на користь позивача франшизу за договором страхування у розмірі 1 000 грн.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги відповідач зазначає, що ніякої різниці не повинно існувати, оскільки вартість відновлювального ремонту із застосуванням коефіцієнту зносу і є розміром шкоди, який підлягає відшкодуванню незалежно від того, хто цю шкоду відшкодовує. Відповідач звертає увагу апеляційного суду на постанову Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року (справа № 755/18006/15-ц). Відповідач також зазначає, що не можна ототожнювати перевищення розміру збитку над лімітом відповідальності страховика і різницю між власне розміром шкоди та вартістю відновлювального ремонту. Заміна запчастин у процесі ремонту на нові (без урахування зносу) буде не відновленням становища, що існувало до ДТП, тобто до спричинення шкоди, а поліпшенням становища (стану майна) позивача у порівнянні зі становищем, що існувало до ДТП. У рішенні суду не зрозуміло, яка правова природа стягнутої з відповідача суми. Суд не звернув увагу на те, що поданий позивачем звіт з оцінки майна є недопустимим доказом. Документ про ремонт автомобіля є неналежним доказом розміру спричиненої шкоди. Позивач надала три різних документи, із різними сумами, як доказ спричиненої шкоди.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_2 зазначає, що правова позиція щодо обов`язку страховика за полісом страхування відповідальності, винної у ДТП особи здійснити виплату у межах вартості ремонту з урахуванням зносу викладена у постановах Верховного Суду та Верховного Суду України. Різниця між вартістю ремонту та страховим відшкодуванням у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу на підставі ст. 1194 ЦК відшкодовує особа, яка завдала збитків. Для ремонту автомобіля використані запчастини, які раніше були у використанні та придбані на вторинному ринку. Позовна заява була подана до суду до 15 грудня 2017 року, коли ст. 83 ЦПК України ще не діяла. Позивач в односторонньому порядку взяла на себе зобов`язання надати для огляду експерту свій автомобіль.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищезазначене, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено, що 08 грудня 2016 року по вул. Патріотів, 13А/13 в місті Києві водій ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом «Volvo», д/н НОМЕР_1 скоїв зіткнення та пошкодив транспортний засіб «Ford Transit», д/н НОМЕР_2 , власником якого є ОСОБА_2 . Зазначені автомобілі зазнали механічні пошкодження.

Постановою Солом`янського районного суду міста Києва від 26 грудня 2016 року ОСОБА_1 визнано винним у скоєнні ДТП, що сталася 08 грудня 2016 року (а.с.4).

Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 застрахована в ПрАТ «СК «ЮНІВЕС» згідно полісу №АК/1620110 з лімітом відповідальності страховика за шкоду заподіяну майну 100 000 грн. та франшизою 1 000 грн. (а.с.46).

Відповідно до Звіту про оцінку вартості матеріального збитку № 210317-3 від 21 березня 2017 року, проведеного СОД СПД ОСОБА_3 на замовлення ПрАТ «СК «ЮНІВЕС», вартість матеріального збитку транспортного засобу «Ford Transit», д/н НОМЕР_2 становить 8 611 грн. 12 коп. (а.с.121-131).

Відповідно до Звіту від 14 квітня 2017 року про визначення вартості матеріального збитку завданого власнику колісного транспортного засобу, складеного оцінювачем ОСОБА_4 , вартість відновлювального ремонту транспортного засобу «Ford Transit», д/н НОМЕР_2 становить 54 560 грн. 95 коп., вартість відновлювального ремонту транспортного засобу з урахуванням зносу «Ford Transit», д/н НОМЕР_2 становить 30 752 грн. 32 коп. (а.с.6-19).

Листом № 17/15/17-20 від 17 травня 2017 року ПрАТ «СК «ЮНІВЕС» повідомило ОСОБА_2 про виплату страхового відшкодування в межах складеного Звіту СОД СПД «Мармелюк І.О.» у розмірі 7 611 грн. з урахуванням франшизи у розмірі 1 000 грн. При цьому зазначивши, що підстав для перегляду прийнятого рішення відсутні, оскільки виплата відбулася в повному обсязі (а.с.45).

Згідно Висновку експерта №1-02/11 від 02 грудня 2017 року за результатами проведення експертного автотоварознавчого дослідження від 02 листопада 2017 року, матеріальний збиток, завданий власникові автомобіля «Ford Transit», д/н НОМЕР_2 , вартість відновлювального ремонту з урахуванням зносу транспортного засобу становить 26 373 грн. 25 коп., а вартість відновлювального ремонту транспортного засобу «Ford Transit», д/н НОМЕР_2 станом на 08 грудня 2016 року становить 50 124 грн. 74 коп. (а.с.62-76).

Згідно заказу-наряду №РН-0003368 від 23 травня 2018 року ФОП ОСОБА_5 , розмір фактичних затрат на відновлювальний ремонт автомобіля «Ford Transit», д/н НОМЕР_2 становить 44 628 грн. 47 коп., який був сплачений ОСОБА_2 згідно квитанції № 0.0..2 від 23 травня 2018 року (а.с.156-157, 158).

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції керувався Законом України «Про страхування», Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст. 22, 1166, 1188, 1192, 1194 ЦК України.

Однак, апеляційний суд не може погодитися з такими висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно вимог ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_2 вказує на те, що внаслідок неправомірних дій відповідача ОСОБА_1 її автомобіль зазнав механічних пошкоджень. Позивач просить стягнути з відповідача різницю між фактичним розміром збитків та страховою виплатою, розмір такої різниці становить 19 255 грн. 22 коп.

На підтвердження розміру завданої шкоди позивачем надано звіт від 14 квітня 2017 року, згідно якого вартість відновлювального ремонту транспортного засобу «Ford Transit» становить 54 560 грн. 95 коп., вартість відновлювального ремонту з урахуванням зносу - 30 752 грн. 32 коп., а також звіт про оцінку вартості матеріального збитку 21 березня 2017 року, проведеного СОД СПД Мармелюк І.О. на замовлення ПрАТ «СК «ЮНІВЕС», згідно якого вартість матеріального збитку транспортного засобу «Ford Transit» становить 8 611 грн. 12 коп.

Звіт від 14 квітня 2017 року про визначення вартості матеріального збитку завданого власнику колісного транспортного засобу було складено оцінювачем Приймою Д.А., а звіт про оцінку вартості матеріального збитку від 21 березня 2017 року на замовлення ПрАТ «СК «ЮНІВЕС», складено СОД СПД Мармелюк І.О .

Відповідно до вимог ст. 6 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» оцінювачами можуть бути громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які склали кваліфікаційний іспит та одержали кваліфікаційне свідоцтво оцінювача відповідно до вимог цього Закону.

Отже, вказані звіти не можуть бути належними доказами підтвердження розміру матеріального збиту, оскільки визначення матеріальних збитків не є оцінкою майна, так як за змістом та процесом їх проведення вони являють собою дослідження із застосуванням спеціальних знань, тобто експертні дослідження. Вимоги до фахівців, які залучаються до проведення експертних досліджень з визначення вартості матеріального збитку, передбачені ст. 53 ЦПК України, згідно якої як експерт може залучатися особа, яка відповідає вимогам, встановленим Законом України «Про судову експертизу» і внесена до Державного реєстру атестованих судових експертів.

Позивачем також надано суду висновок експерта №1-02/11 від 02 грудня 2017 року, згідно якого вартість відновлювального ремонту з урахуванням зносу транспортного засобу «Ford Transit» становить 26 373 грн. 25 коп.

Відповідно до ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Згідно з наданим ОСОБА_2 заказом-нарядом розмір фактичних затрат на відновлювальний ремонт автомобіля «Ford Transit» становить 44 628 грн. 47 коп.

З наданої суду довідки ФОП ОСОБА_5 від 28 грудня 2018 року ремонт транспортного засобу «Ford Transit», д/н НОМЕР_2 , був здійснений з використанням запасних частин, які раніше були у використанні та придбані на вторинному ринку (а.с.202). Тобто, під час ремонту не використовувалися нові деталі, а були використані б/у запчастини.

За таких обставин, апеляційний суд приходить до висновку, що сума фактичних витрат на відновлення автомобіля позивача, в ході якого використовувались бувші у користуванні запчастини, не є поліпшенням стану автомобіля у порівнянні з тим, яким він був на момент ДТП, а, відтак, зазначена сума підтверджує вартість відновлювального ремонту з урахуванням зносу, яку у відповідності до вимог ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» зобов`язана відшкодувати страхова компанія.

Позивач сплатила за ремонт автомобіля 44 628 грн. 47 коп. При цьому, страхова компанія здійснила виплату страхового відшкодування лише на суму 21 611 грн., тоді як з ліміт відповідальності страховика за шкоду заподіяну майну складає 100 000 грн.

Отже, витрати позивача на відновлення свого автомобіля в сумі 44 628 грн. 47 коп. повністю покриваються лімітом відповідальності страхової компанії, на якій, в силу вимог Закону «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», і лежить обов`язок відшкодувати зазначену шкоду.

Однак, ОСОБА_2 у ході розгляду справи відмовилася від позовних вимог до страхової компанії та просила стягнути різницю з особи, винної у дорожньо-транспортній пригоді на підставі ст. 1194 ЦК України, посилаючись на правову позицію Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 686/17155/15-ц.

Разом з тим, у постанові, на яку посилається позивач, зазначено, що правильним є стягнення із винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати).

Разом з тим, під час ремонту транспортного засобу нові деталі не використовувалися, про що сам позивач надала суду відповідну довідку ФОП ОСОБА_5 від 28 грудня 2018 року.

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача вказував на те, що заявлена до стягнення сума не підлягає стягненню зі страховика, оскільки вона складає франшизу та амортизаційний знос пошкоджених деталей автомобіля і повинна бути стягнута з винної особи у силу вимог ст. 1192, 1194 ЦК України.

Відповідно до ст. 1192 ЦК України суд з урахуванням обставин справи за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Відповідно до ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Разом з тим, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі №755/18006/15-ц, зазначено, що відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Разом з тим, апеляційний суд приходить до висновку про наявність підстав для стягнення на користь позивача франшизи.

Згідно з вимогами ст. 12, 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від страхової суми, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих. Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту. Страхувальником або особою, відповідальною за завдані збитки, має бути компенсована сума франшизи, якщо вона була передбачена договором страхування.

Під час страхування цивільно-правової відповідальності ОСОБА_1 полісом передбачена франшизою 1 000 грн.

Оскільки відповідач винен у заподіянні позивачу збитків внаслідок пошкодження транспортного засобу, він має компенсувати ОСОБА_2 суму франшизи у розмірі 1 000 грн.

Розглядаючи справу по суті, суд першої інстанції неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, порушив норми матеріального права, висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, що відповідно до ст. 376 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду та ухвалення нового по суті вимог позивача.

Згідно з ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

При подачі позовної заяви ОСОБА_2 сплатила судовий збір у розмірі 640 грн. Оскільки позовні вимоги підлягають частковому задоволенню (5,2%), на користь позивача з відповідача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 33 грн. 28 коп. Позивач також понесла витрати на правову допомогу у розмірі 1 400 грн., що підтверджується наявними у матеріалах справи договором про надання правової допомоги, актом здачі-приймання та розрахунку виконаних робіт (наданих послуг) та дублікатом квитанції (а.с.189-192). Розмір витрат на правову допомогу, який підлягає стягненню на користь ОСОБА_2 з ОСОБА_1 , становить 72 грн. 80 коп. (пропорційно до задоволеної частини вимог).

При подачі апеляційної скарги відповідач сплатив судовий збір у розмірі 960 грн., а тому на його користь підлягає стягненню з позивача судовий збір пропорційно до відхиленої частини позовних вимог, а саме у розмірі 910 грн. 08 коп.

Враховуючи положення ч. 10 ст. 141 ЦПК України, суд вважає за можливе стягнути з позивача на користь відповідача різницю між сумою, яку вона має компенсувати відповідачу, та сумою, яку відповідач має сплатити на користь ОСОБА_2 Така різниця становить 804 грн.

На підставі викладеного та керуючись статтями 374, 376, 381, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 15 лютого 2019 року скасувати та прийняти постанову.

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення майнової шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригодизадовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , проживаючого по АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 , на користь ОСОБА_2 , проживаючої по АДРЕСА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_4 , франшизу у розмірі 1 000 (одна тисяча) гривень.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 , проживаючої по АДРЕСА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_4 , на користь ОСОБА_1 , проживаючого по АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 , судовий збір у розмірі 804 (вісімсот чотири) гривні.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків, визначених частиною 3 статті 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Повне судове рішення складено 06 червня 2019 року.

Судді: Фінагеєв В.О.

Кашперська Т.Ц.

Яворський М.А.