Справа №220/2303/18
Провадження №2/0203/346/2019
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.06.2019 року районний суд міста Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Католікяна М.О.,

при секретарі Дзьомі Ю.О.,

з участю:

-позивачки ОСОБА_1 ;

-відповідачки ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання непрацездатної матері,

у с т а н о в и в:

12 жовтня 2018 року позивачка звернулася до Великоновосілківського районного суду Донецької області з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання непрацездатної матері. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що позивачка доводиться відповідачці матір`ю. Позивачка є літньою людиною, пенсіонеркою, утримує двох малолітніх дітей відповідачки, позбавлена можливості отримувати додаткові прибутки, а від надання їй матеріальної допомоги відповідачка ухиляється. Позивачка просить встановити розмір грошової суми на її утримання (25% щомісяця довічно), застосувавши систему нарахування сум на утримання з непрацездатного, виходячи із середнього рівня зарплати в регіоні, стягнути з відповідачки грошові кошти в сумі 61 814,32 грн. за період від 21.12.2015 року по день пред`явлення позову, компенсацію інфляційних збитків у сумі 20 579,48 грн. за такий же період, три відсотки річних у сумі 5 152,00 грн. за такий же період, пеню в сумі 54 702,87 грн. за такий же період (а.с.а.с. 1 - 8, 34)

Ухвалою Великоновосілківського районного суду Донецької області від 23.10.2018 року справу за підсудністю було передано до Кіровського районного суду м. Дніпропетровська (а.с. 38).

Позивачка у судовому засіданні позов підтримала, зазначивши, що є пенсіонеркою, хворіє, самостійно утримує двох малолітніх дітей відповідачки (у чому їй допомагає її син), позбавлена можливості отримувати додаткові прибутки, а від надання їй матеріальної допомоги відповідачка ухиляється.

Відповідачка у судовому засіданні не заперечувала проти позову, пояснивши, що кілька років тому пішла з дому, залишивши двох дітей на утримання позивачки, і відтоді з ними не мешкає. Відповідачка офіційно дотепер не працює, не має житла, мешкаючи у хостелі біля вокзалу. Повертатися додому соромиться.

Суд, заслухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, дійшов висновку про те, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що позивачка є пенсіонеркою, утримує двох малолітніх дітей відповідачки - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.а.с. 9, 14, 15, 23, 24, 33).

Відповідачка доводиться позивачці дочкою, не має постійного місця проживання, не працює, тривалий час перебувала у розшуку за заявою позивачки (а.с.а.с. 10 - 12, 17 - 19).

Відповідно до частини 1 статті 2 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК) завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно з частиною 1 статті 4 ЦПК кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

У відповідності з частинами 1, 3 статті 13 ЦПК суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Частиною 1 статті 5 ЦПК встановлено, що, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Способи захисту порушеного права визначено частиною 2 статті 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК), яка визначає, що такими способами можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Аналіз приведених норм дає підстави дійти висновку про те, що до суду за захистом порушеного права може звернутися будь-яка особа, яка вважає, що її права, свободи чи інтереси порушено.

При цьому процес такого захисту у суді обмежено законодавцем принципом диспозитивності, згідно з яким захист здійснюється виключно у межах заявлених вимог, на підставі наданих доказів і з суворим дотримання приписів статті 16 ЦК.

Судом встановлено, що позивачка, у тому числі, звернулася до суду з вимогою про встановлення розміру грошової суми на її утримання (25% щомісяця довічно) із застосуванням системи нарахування сум на утримання з непрацездатного, виходячи із середнього рівня зарплати в регіоні, яка не входить до кола способів захисту порушеного права, визначеного приведеною вище нормою.

Ураховуючи викладене, суд не знаходить підстав для задоволення вказаної позовної вимоги.

Розв`язуючи позов у частині решти вимог, суд насамперед виходить з такого.

За змістом частин 1 - 4 статті 12 ЦПК цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Принцип змагальності, закріплений у статті 12 ЦПК, визначає для сторін ризики настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням ними процесуальних дій. Такий принцип, зокрема, полягає у покладанні на позивача (його представника) обов`язку з доведення обставин, які мають значення для справи і на які він посилається як на підставу своїх вимог. Невиконання такого обов`язку має процесуально негативні наслідки у вигляді настання ризиків, визначених процесуальним законом (закриття провадження у справі, залишення позову без розгляду, повна або часткова відмова у позові тощо).

Принцип диспозитивності, натомість, має дещо інший юридичний зміст, згідно з яким суд зобов`язаний розглянути справу винятково в межах заявлених позивачем вимог. При цьому позивач розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Принцип диспозитивності при розгляді справи та ухваленні у ній рішення процесуально обмежує суд доводами сторони та доказами, наданими на підтвердження таких доводів. При цьому межі самостійно визначених позивачем доводів суд порушувати не має права.

Судом встановлено, що позивачка, звернувшись з позовом про стягнення з відповідачки грошових коштів у сумі 61 814,32 грн., компенсації інфляційних збитків у сумі 20 579,48 грн., стягнення трьох відсотків річних у сумі 5 152,00 грн., а також пені в сумі 54 702,87 грн., не виклала у ньому доводи, які стосуються стягнення цих сум, а також не зазначила жодних правових підстав для такого стягнення.

Відтак, зважаючи на необґрунтованість позову в цій частині, а також абсолютну відсутність доводів на користь вказаних вимог, суд не знаходить підстав для їх задоволення.

У порядку статті 141 ЦПК судові витрати у справі необхідно віднести на рахунок держави.

Керуючись статтями 5, 7, 10 - 13, 19, 23, 76 - 81, 89, 133, 141, 209, 210, 213, 228, 229, 258, 259, 263 - 265, 274, 275, 279 Цивільного процесуального кодексу України, суд

в и р і ш и в:

ОСОБА_1 (РНОКПП - НОМЕР_1 ; АДРЕСА_1 ) у позові до ОСОБА_2 (РНОКПП - НОМЕР_2 ; АДРЕСА_1 ) про стягнення аліментів на утримання непрацездатної матері відмовити.

Судові витрати віднести на рахунок держави.

Апеляційна скарга на рішення може бути подана через Кіровський районний суд м. Дніпропетровська протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється від дня складення повного судового рішення. Рішення набирає законної сили, якщо протягом вказаних строків не подана апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Повне рішення складено 10 червня 2019 року.

Суддя М.О. Католікян