Справа № 676/4317/19
Номер провадження 2/676/1840/19
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ЗАОЧНЕ

09 жовтня 2019 року Кам`янець-Подільський міськрайонний суд

Хмельницької області

в складі: головуючої судді Швець О.Д.

з участю секретаря Чекашкіної О.Л.,

представника позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кам`янці-Подільському цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про визнання осіб такими, що втратили право на користування житловим приміщенням,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернулася з позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про визнання осіб такими, що втратили право на користування житлом, а саме: квартирою АДРЕСА_1 . В обґрунтування своїх вимог вказує, що згідно із свідоцтвом про право власності на житло від 25.12.1997 р., зареєстрованого в реєстрі за № 2565, договору дарування від 21.07.2011 р. посвідченого приватним нотаріусом Біллер М.Ю., є власником квартири АДРЕСА_1 В зазначеній квартирі зареєстровані але не проживають тривалий час її матір ОСОБА_5 та сини ОСОБА_3 , ОСОБА_4 Відповідачі змінили місце проживання. Відповідачі за місцем реєстрації не проживають більше одного року, але знятись з реєстраційного обліку добровільно не бажають. Реєстрація відповідачів чинить їй перешкоди в оформленні субсидії на оплату комунальних послуг. Просить визнати ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 такими, що втратили право користування квартирою АДРЕСА_1 .

Ухвалою Кам`янець-Подільського міськрайонного суду від 12.07.2019 р. відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою Кам`янець-Подільського міськрайонного суду від 07.08.2019 р. справа призначена до судового розгляду.

В суді представник позивача позов та його обґрунтування підтримала, просила задовольнити.

Відповідачі повторно в судове засідання не з`явилися, причини неявки не повідомили, про час і місце слухання справи повідомлені своєчасно за зареєстрованим місцем проживання належним чином судовою повісткою у відповідності до ст. 128 ЦПК України.

Суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідачів на підставі наявних у справі доказів.

Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України

Заслухавши представника позивача, свідків, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає до задоволення.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 є власником квартири АДРЕСА_1 . Право власності на зазначену квартиру підтверджується свідоцтвом про право власності на житло від 25 грудня 1997 року, договором дарування від 21.07.2011 р. посвідченого приватним нотаріусом Біллер М.Ю.

Згідно із довідкою КП «Управлінська компанія «Добробут» №1166 від 02.07.2019 р. за адресою АДРЕСА_2 зареєстровані ОСОБА_3 . син, ОСОБА_4 . син, ОСОБА_5 мати, але за місцем реєстрації не проживають.

Згідно акту від 02.07.2019 р. ОСОБА_3 ОСОБА_4 ОСОБА_5 за місцем реєстрації не проживають.

Частиною першою статті 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України.

Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК України до членів сім`ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім`ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство.

Якшо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім`ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов`язки, як наймач і члени його сім`ї.

За змістом зазначених норм матеріального права правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сім`ї власника нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням, а також інші особи, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство.

Відповідно до ч.4 ст.9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Відповідно ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

В судовому засіданні свідки ОСОБА_6 , ОСОБА_7 підтвердили той факт, що ОСОБА_3 . син, ОСОБА_4 . син, ОСОБА_5 матиблизько трьох років за місцем реєстрації не проживають, участі у витратах по утриманню житла не приймають, особистих речей їх в квартирі немає. ОСОБА_3 одружився і переїхав проживати до дружини, ОСОБА_4 , ОСОБА_5 переїхали на постійне місце проживання в інше місто. Жодних перешкод в проживанні відповідачам в квартирі ОСОБА_2 не чинила.

Згідно ч. 1 ст. 316 Цивільного кодексу України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Статтею 321 Цивільного кодексу України встановлено, що право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння чи користування. Способи захисту права власності передбачені нормами статей 16, 386, 391 Цивільного кодексу України.

Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд.

Згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Аналіз зазначеної норми дає підстави для висновку про те, що власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час. (Правова позиція ВСУ у справі № 6-709цс16).

Відповідно до ст. 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу; способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення; суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Статтею 41 Конституції України та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 р., Першого протоколу та протоколів № 2, № 4, № 7 та № 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Оцінюючи досліджені в судовому засіданні докази, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають до задоволення, так як ОСОБА_3 ОСОБА_4 ОСОБА_5 не проживають в спірній квартирі без поважної причини понад один рік, участі у витратах по утриманню квартири не приймають, будь-яких перешкод відповідачам в користуванні квартирою позивачем не чинились, а реєстрація відповідачів за адресою АДРЕСА_2 дійсно обмежує право користування ОСОБА_2 своєю власністю.

Згідно ч.1 ст.7 Закону України „Про свободу пересування та вільний вибір проживання в Україні рішення суду є достатньою підставою для зняття відповідача з реєстраційного обліку в зазначеній квартирі і додаткового вирішення не потребує.

Керуючисьст. ст. 12, 13, 81, 83, 263- 268, 280 ЦПК України, -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про визнання осіб такими, що втратили право на користування житловим приміщенням - задовольнити.

Визнати ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , такими, що втратили право на користування квартирою АДРЕСА_1 .

Позивач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання АДРЕСА_2 .

Відповідач ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце реєстрації АДРЕСА_2 .

Відповідач ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_3 , місце реєстрації АДРЕСА_2 .

Відповідач ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_4 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданною протягом 30 днів з дня його проголошення.

Повний текст судового рішення складено 11 жовтня 2019 року.

Суддя Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Швець О.Д.