ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3871/19 Справа № 176/2018/17 Суддя у 1-й інстанції - Гусейнов К. А. Суддя у 2-й інстанції - Лаченкова О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 травня 2019 року

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - Лаченкової О.В.

суддів - Варенко О.П., Городничої В.С.

при секретарі - Кошара О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпрі

апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк"

на рішення Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 12 липня 2018 року

по справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за зустрічним позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк», треті сторони: ОСОБА_3 , ОСОБА_2 про захист прав споживача та визнання умов кредитного договору недійсним, -

ВСТАНОВИЛА:

В жовтні 2017 року до Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області надійшов позов Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В грудні 2017 року до Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області надійшов зустрічний позов Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Рішенням Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 12 липня 2018 року в задоволенні позову Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором - відмовлено.

Зустрічний позов ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк», треті особи ОСОБА_3 , ОСОБА_2 про захист прав споживача та визнання умов кредитного договору недійсним - задоволено.

Визнано недійсним вимоги, викладені у пункті 1.1 кредитного договору №DNJ0GK00000095 від 16.11.2006 року, укладеного між Публічним акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк» та ОСОБА_1 , стосовно сплати щомісячної комісії у розмірі 0,20% від суми виданого кредиту.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на користь держави судові витрати в розмірі 704,80 грн.

В апеляційній скарзі Акціонерне товариство Комерційний банк "ПриватБанк" просить скасувати рішення Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 12 липня 2018 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк», треті сторони: ОСОБА_3 , ОСОБА_2 про захист прав споживача та визнання умов кредитного договору недійсним та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги Банку - задовольнити у повному обсязі; в зустрічних позовних вимог ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк», треті сторони: ОСОБА_3 , ОСОБА_2 про захист прав споживача та визнання умов кредитного договору недійсним - відмовити за безпідставністю.

У відзиві ОСОБА_3 на апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" на рішення Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 12 липня 2018 року просить рішення Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 12 липня 2018 року залишити без змін, а апеляційну скаргу залишити без задоволення, оскільки вважає що рішення суду першої інстанції є законним, обґрунтованим та справедливим.

Вислухавши доповідь судді, пояснення осіб, які з`явилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 16.11.2006 року між ЗАТ КБ "ПриватБанк" (правонаступник: АТ КБ "ПриватБанк") та ОСОБА_1 (позичальником) був укладений кредитний договір №DNJ0GK00000095, за умовами якого банк зобов`язався надати позичальнику кредитні кошти шляхом: надання готівкою через касу на строк з 16.11.2006 року по 16.11.2021 року включно, у вигляді непоновлювальної кредитної лінії у розмірі 4950 доларів США з метою купівлі житла, а також у розмірі 668,32 доларів США на сплату страхових платежів, зі сплатою за користування Кредитом відсотків у розмірі 1,00% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом і винагорода за надання фінансового інструменту у розмірі 0,00% від суми виданого кредиту у момент надання кредиту, щомісяця в період сплати у розмірі 0,20% відсотків від суми виданого кредиту, відсотки за дострокове погашення кредиту та винагороди за проведення додаткового моніторингу. Періодом сплати вважати період з 13 по 20 число кожного місяця.

Згідно п.1.1 кредитного договору щомісяця в період сплати позичальник повинен надавати банку кошти (щомісячний платіж) у сумі 69,84 доларів США для погашення заборгованості за Кредитним договором, що складається із заборгованості по кредиту, відсоткам, винагороди, комісії.

Крім того, п. 2.3.3 передбачено, що при виникненні кожного з перелічених подій банк має право змінити умови договору - зажадати від позичальника дострокового повернення кредиту, сплату винагороди, комісії і відсотків за його користування, виконання інших зобов`язань за цим договором у повному обсязі шляхом направлення відповідного повідомлення. При цьому, щодо зобов`язань строк виконання яких не настав, вважається що строк настав у зазначеному в повідомленні дату. На цю дату позичальник зобов`язується повернути банку суму кредиту в повному обсязі, винагороду й відсотки за фактичний строк його користування, у повному обсязі виконати інші зобов`язання за договором (а.с.13-14 т.1).

З метою забезпечення виконання кредитних зобов`язань, 16 листопада 2006 року між АТ КБ "ПриватБанк" (правонаступник: АТ КБ "ПриватБанк") та ОСОБА_3 укладений договір поруки, згідно умов якого поручитель зобов`язалася перед банком відповідати за виконання позичальником усіх його зобов`язань перед кредитором в повному обсязі, що виникли з кредитного договору як існуючих в теперішній час, так і тих, що можуть виникнути в майбутньому.

Також, з метою забезпечення виконання кредитних зобов`язань, 16 листопада 2006 року між АТ КБ "ПриватБанк" (правонаступник: АТ КБ "ПриватБанк") та ОСОБА_2 укладений аналогічний договір поруки, згідно умов якого поручитель зобов`язався перед банком відповідати за виконання позичальником усіх його зобов`язань перед кредитором в повному обсязі, що виникли з кредитного договору як існуючих в теперішній час, так і тих, що можуть виникнути в майбутньому (а.с.16).

Порука за цим договором припиняється після закінчення 5 років з дня настання терміну повернення кредиту за кредитним договором (а.с.15 т.1).

Згідно наданого банком розрахунку заборгованості по кредитному договору від 16.11.2006 року № DNJ0GK00000095, укладеного між банком та ОСОБА_1 , заборгованість станом на 28.07.2017 року складає 27866,46 доларів США, що складає еквівалент 721741,31 грн., яка складається з заборгованості за кредитним договором 4781,78 доларів США, заборгованості по відсоткам за користування кредитом 6287,27 доларів США, заборгованості по комісії за користування кредитом - 990,26 доларів США; пені за несвоєчасне виконання зобов`язань за договором - 15807,15 доларів США (а.с.5-8).

Банк, скориставшись правом позивача щодо визначення способу відновлення порушеного права та визначення об`єму позовних вимог, просить стягнути заборгованість за вказаним кредитним договором в сумі 4781,78 доларів США (тіло кредиту), що за курсом 25,90 складає 123848,10 грн. (а.с.4).

В серпні 2017 року банком було направлено письмове повідомлення від 01.08.2017 року всім відповідачам по даній справі, в якому банк просить їх у термін не пізніше 5 календарних днів з дати одержання цього повідомлення, погасити прострочену заборгованість у розмірі 25134,71 доларів США за вказаним вище кредитним договором. У разі несплати простроченої заборгованості у цей строк, вимагає повернути суму кредиту в повному обсязі, а також нараховані проценти та штрафні санкції (а.с.10).

Крім того, згідно письмової вимоги банку до ОСОБА_1 від 06.11.2012 року, банк вимагав від останнього в тридцятиденний строк з дня отримання цієї вимоги повернути суму кредиту в повному обсязі, а також процентів, комісії та штрафних санкцій, нарахованих на день повернення кредиту. Прострочена заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором складає 6455,08 доларів США (а.с.86).

Відповідно до ухвали Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 19 грудня 2017 року у справі № 176/548/13-ц за позовом ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки зазначена позовна заява залишена без розгляду. Предметом даної справи було звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 16.11.2006 року №DNJ0GK00000095, укладеного між банком та ОСОБА_1 .

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Частиною 1 ст. 527 ЦК України передбачено, що боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником (частина перша статті 553 ЦК України).

Відповідно до статті 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

За частинами першою, п`ятою статті 261 ЦК України перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов`язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку.

Як зазначалося вище, сторони кредитного договору встановили як строк дії договору, так і строки виконання зобов`язань за щомісячним погашенням платежів.

Відповідно до вимог частини другої статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати відсотків.

Отже, перебіг позовної давності щодо повернення кредиту в цілому обчислюється із дня настання строку виконання основного зобов`язання, тобто строку виконання зобов`язання в повному обсязі (кінцевий строк) або у зв`язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково.

Таким чином, пред`явлення вимоги про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом змінює строк виконання зобов`язання та зумовлює перебіг позовної давності.

У зв`язку з порушенням боржником виконання зобов`язання за кредитним договором банк використав право достроково вимагати з позичальника, в тридцяти денний строк з дня отримання вимоги, повернення заборгованості за кредитним договором, надіславши 06 листопада 2012 року претензію (вимогу) боржнику про дострокове повернення всієї суми кредиту й пов`язаних з ним платежів (відсотків) (а.с. 86).

Отже, пред`явивши вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, сплату відсотків за користування кредитом та пені, кредитор відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобов`язання, а тому перебіг позовної давності за вимогами банку про дострокове повернення кредиту та платежів за ним почався з 31 дня після одержання боржником такої вимоги.

Як вбачається з матеріалів справи, банк звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором в жовтні 2017 року.

Згідно із ч.4 ст.267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст.257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок (ст.253 ЦК України).

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 ст.261 ЦК України).

Початок перебігу строку давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому поряду через суд.

Таким чином, враховуючи, що відповідно розрахунку заборгованості, відповідач здійснив останній платіж за кредитним договором 28.05.2009 року (а.с.5-8) та письмову заяву відповідача ОСОБА_3 про застосування строків позовної давності (а.с. 85), тому банком пропущено трирічний строк звернення до суду за захистом своїх прав.

Відповідно до статті 554 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором у тому самому обсязі, що й боржник.

Частиною 4 статті 559 ЦК України передбачено три випадки визначення строку дії поруки: протягом строку, установленого договором поруки (перше речення частини четвертої статті 559 ЦК України); протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання, якщо кредитор не пред`явить вимоги до поручителя (друге речення частини четвертої статті 559 ЦК України); протягом одного року від дня укладення договору поруки (якщо строк основного зобов`язання не встановлено або встановлено моментом пред`явлення вимоги), якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя (третє речення частини четвертої статті 559 ЦК України).

З правового аналізу вказаних норм діючого законодавства, строк дії поруки та позовна давність за своєю правовою природою є різними (окремими) строками. Строк дії поруки (будь-який із зазначених у частині четвертій статті 559 ЦК України) не є строком захисту порушеного права, а є строком існування суб`єктивного права кредитора й суб`єктивного обов`язку поручителя, після закінчення якого вони припиняються.

Стаття 266 ЦК України передбачає, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо).

Відповідно до п. 12 договорів поруки від 16.11.2006 року порука не є припиненою, і кредитор вправі до спливу позовної давності за основною вимогою, пред`явити поручителю позов до суду про стягнення суми боргу боржника. Однак, строк позовної давності, відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК, слід обчислювати від дня, коли про порушення свого права довідався або мав довідатися кредитор (з 31 дня після одержання боржником письмової вимоги). Саме з цього часу в кредитора і виникає право вимагати виконання обов`язку чи то від боржника, чи то від поручителя, чи від них обох солідарно. При цьому, спливає позовна давність одночасно і для боржника, і для поручителя на підставі ст. 266 ЦК України.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, суд першої інстанції дійшов до правильного та обґрунтованого висновку, що банком пропущено трирічний строк звернення до суду як до основного боржника так і до поручителів, оскільки як законом так і договором поруки відповідальність поручителів передбачена в тому ж розмірі, що і боржника.

Задовольняючи зустрічні позовні вимоги ОСОБА_1 про захист прав споживача та визнання умов кредитного договору недійсним, суд першої інстанції дійшов до висновку, що встановивши у кредитному договорі обов`язок споживача сплачувати щомісячну комісію у розмірі 0,20 % від суми виданого кредиту, ПАТ КБ «Приватбанк» не довів, які саме послуги (фінансовий інструмент) за вказану винагороду він надав позивачу. Натомість нараховував, а позивач сплатив щомісячну винагороду за надання фінансового інструменту, які не можуть бути визнані послугами (надання матеріального чи нематеріального блага) які замовлялись споживачем за договором кредиту.

Але з таким висновком суду першої інстанції, щодо задоволення зустрічних позовних вимог погодитись неможливо з наступних підстав.

В обґрунтування своїх зустрічних позовних вимог ОСОБА_1 зазначив, що споживач сплачує за обслуговування кредиту додаткові суми у вигляді щомісячної комісії у розмірі 0,20% від суми виданого кредиту, що на думку заявника, є несправедливим згідно положень ч.5 ст. 11, ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», суперечить вказаним положенням закону, що також підтверджується висновками Верховного Суду України у постанові №6-80цс13 від 25.09.2013 року. Також заявник посилався на постанову Верховного Суду України від 06.09.2017 року №6-2071цс16, щодо застосування Закону України «Про споживче кредитування» в частині заборони кредитодавцю встановлювати в договорі про надання споживчого кредиту будь-яких зборів, відсотків, комісії, платежів тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього закону, така умова договору є нікчемною. У своїх додаткових поясненнях просив поновити строк звернення до суду, оскільки дізнався про порушення своїх прав в кінці 2017 року, коли звернувся за правовою допомогою після подання первісного позову банком.

Відповідно до ст. ст. 629, 525, 612 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно статей 526, 527, 530 Цивільного кодексу України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та Вимог закону.

Стаття 1054 ЦК України визначає поняття Кредитного договору як: за кредитним договором банк або інша кредитна організація (кредитор) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки.

Виходячи з даної норми закону - кредитний договір є двостороннім та оплатним, де оплатою за користування кредиту є сплата відсотків.

Кредитний договір повністю відповідає вимогам ч. 2 ст. 208, ч. 1-2 ст. 207 ЦК України, якими встановлено вимоги для письмової форми правочину.

Відповідно до правової позиції Постанови Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63цс13:

«Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику."

За змістом статей 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема про встановлення обов`язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; передбачення зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків за шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінене або визнане недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» договір про надання споживчого кредиту укладається у письмовій формі, один з оригіналів якого передається споживачеві.

У договорі про надання споживчого кредиту зазначаються: 1) сума кредиту; 2) детальний розпис загальної вартості кредиту для споживача; 3) дата видачі кредиту або, якщо кредит видаватиметься частинами, дати і суми надання таких частин кредиту та інші умови надання кредиту; 4) право дострокового повернення кредиту; 5) річна відсоткова ставка за кредитом; 6) інші умови, визначені законодавством.

Крім того, відповідно до положень ч. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» у разі ненадання інформації, зазначеної цією статтею суб`єкт господарювання, який повинен її надати, несе відповідальність, встановлену статтями 15 і 23 цього Закону, що не передбачає, як наслідок, визнання договору недійсним.

Частиною другою статті 19 Закону України «Про захист прав споживачів» визначено, що підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткій, незрозумілій або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору.

Даними про сукупну вартість кредиту є інформація про процентну ставку, вартість сукупних послуг та інших фінансових зобов`язань позивача, варіанти погашення кредиту, кількість платежів, їх періодичність та обсяги.

У разі встановлення, що позичальнику не була надана повна та достовірна інформація про умови кредитування і сукупну вартість кредиту та визнання недійсними окремих умов про встановлення несправедливих платежів та комісій: за дії, які банк вчиняє на власну користь; які не є послугою в розумінні Закону України «Про захист прав споживачів», при відсутності достатніх даних для визнання решти умов і договору в цілому несправедливими, відсутності достатніх даних щодо нечесної підприємницької практики чи введення позивача в оману, відсутні правові підстави для визнання кредитного договору недійсним у цілому, не встановивши обставин, які можна кваліфікувати як несправедливі умови і які можуть мати наслідком недійсність договору загалом.

Частиною другою статті 19 Закону України «Про захист прав споживачів» визначено, що підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткій, незрозумілій або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору.

Даними про сукупну вартість кредиту є інформація про процентну ставку, вартість сукупних послуг та інших фінансових зобов`язань позивача, варіанти погашення кредиту, кількість платежів, їх періодичність та обсяги.

Підпис позичальника на договорі, анкеті -заяві є також письмовим підтвердженням того, що позичальник у письмовій формі ознайомлений з умовами кредитування, які їй роз`ясненні та зрозумілі.

Пунктом 1.1 кредитного договору №DNJ0GK00000095 передбачено: Банк зобов`язується надати позичальникові кредитні кошти шляхом надання готівкою через касу 4950,00 (Долар США) на строк з 16.11.2006 року до 16.11.2021 року включно у вигляді непоновлюваної кредитної лінії на наступні цілі: купівля житла, яка включає суми на придбання нерухомості, сплату винагороди за надання фінансового інструменту у момент надання кредиту, а ОСОБА_1 зобов`язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором.

Укладаючи кредитний договір, сторони за власним волевиявленням досягли істотних умов по ньому і власноручно його підписали, чим взяли на себе зобов`язання виконувати його належним чином.

ОСОБА_1 при укладенні кредитного договору міг ознайомитися з його умовами та не погодитись чи відмовитись від укладання договору, проте договір був підписаний та певний період виконувався сторонами.

Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо доказування. предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета

Відповідно до ст. 651 ЦК України зазначено: зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Також законом визначено, що договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Статтею 652 ЦК України передбачає, що договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті договору. зобов`язання у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні.

Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах.

Відповідно до ст. 652 ЦК України та кредитним договором, для розірвання кредитного договору необхідно виконання наступних умов:

1. Ініціатива однієї із Сторін;

2. Настання однієї з наступних підстав:

- згода сторін; - істотне порушення договору другою стороною

- інші випадки встановлені договором або законом.

3. Зміна обставин, які змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали бйого на інших умовах, та наявність одночасно таких умов:

1) в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане;

2) зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися;

3) виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору;

4) із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона. Інші умови та випадки, достатні для розірвання даного кредитного договору відсутні.

Також, обов`язкова умова для розірвання договору (згода сторін або істотне порушення договору другою стороною - банком), - не відбулася, оскільки інша сторона - ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» не давав згоди на визнання недійсним п. 1.1. кредитного договору №DNJOGK00000095 від 16.11.2006 року та не порушував договір.

Крім того, позивачем не доведено, у відповідності до ст. 81 ЦПК України того, що мало місце зміна обставин (за наявності одночасно всіх необхідних умов).

Разом з тим, в позовній заяві позивач за зустрічним позовом просить визнати недійсним кредитний договір, в той же час він не просить суд застосувати наслідки зміни кредитного договору, в рахунок банку (ч.3 ст. 652 ЦК України).

Відповідач не навів ніяких обставин та не надав будь-яких доказів, які б свідчили про те, що кредитний договір був укладений без вільного волевиявлення

ОСОБА_1 Вся необхідна інформація про умови отримання кредиту, тип відсоткової ставки, валютні ризики, процедура виконання договору тощо, які передують виконанню договору була надана позичальнику, що вбачається з умов кредитного договору.

А тому, посилання ОСОБА_1 на порушення вимог Закону України "Про захист прав споживачів" при укладанні кредитного договору, ненадання повної інформації щодо кредитування при укладенні договору, несправедливість умов договору є безпідставними.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 1056 ЦК України відповідач мав право відмовитися від одержання кредиту частково або в повному обсязі, повідомивши про це кредитодавця.

Крім того відповідно до п. 6 ст. 11 Закону України "Про захист прав споживачів" Споживач має право протягом чотирнадцяти календарних днів відкликати свою згоду на укладення договору про надання споживчого кредиту без пояснення причин.

Проте, цим правом Позичальник (ОСОБА_1 ) не скористався, тобто оцінивши всі фінансові ризики, він не відмовився від отримання кредитних коштів та умов їх повернення, які були запропоновані на умовах Банку.

Отже, при укладенні кредитного договору позивач мав можливість ознайомитися з його умовами та не погодитися чи відмовитися від укладення договору.

Окрім того, у разі незгоди з умовами кредитного договору позичальник мав можливість скористатися своїм правом, визначеним частиною шостою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», (у редакції, чинній на час укладення кредитного договору), відповідно до якого споживач має право протягом 14 календарних днів відкликати свою згоду на укладення договору про надання споживчого кредиту без пояснення причин.

Однак, він таких дій не вчинив. Натомість позивач підписав договір, отримав кредитні кошти та вносив кошти на погашення боргу, тобто договір сторонами виконувався.

Враховуючи зазначене, відповідачем не надано ніяких належних та допустимих доказів на підтвердження того, що він був обмежений у праві вибору умов кредитування та, що передбаченими договором умовами виключається чи обмежується відповідальність другої сторони за порушення зобов`язання або наявні інші умови, явно обтяжливі для сторони, яка приєдналася, і що він, виходячи зі своїх інтересів, не прийняв би цих умов за наявності у нього можливості брати участь у визначенні умов договору.

Посилання АТ КБ "ПриватБанк", що вирішуючи питання про застосування позовної давності, суд першої інстанції не визначився з початком її перебігу, є необґрунтованими, оскільки суперечать наявним в матеріалах справи доказам, а саме, згідно умов кредитного договору погашення кредиту відбувається щомісячними платежами до 20 числа кожного місяця рівними частинами.

Як вбачається з наданого банком розрахунку заборгованості останній платіж був здійснений 28 травня 2009 року, тобто після останнього платежу пройшло понад трьох років.

Крім того, після спливу позовної давності за основною вимогою не може бути підставою для задоволення позову до поручителів.

Приведені в апеляційній скарзі інші доводи про те, що суд не дав оцінки наданих ним доказам не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вони зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці, та особистого тлумачення апелянтом норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст.89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному та об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" підлягає частковому задоволенню, а Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 12 липня 2018 року необхідно скасувати в частині в частині задоволення зустрічних позовних вимог.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк», треті сторони: ОСОБА_3 , ОСОБА_2 про захист прав споживача та визнання умов кредитного договору недійсним - відмовити.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" судові витрати у розмірі 960,00 грн.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 376 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" - задовольнити частково.

Рішення Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 12 липня 2018 року скасувати в частині задоволення зустрічних позовних вимог.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк», треті сторони: ОСОБА_3 , ОСОБА_2 про захист прав споживача та визнання умов кредитного договору недійсним - відмовити.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" судові витрати у розмірі 960,00 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий суддя О.В.Лаченкова

Судді О.П.Варенко

В.С.Городнича