ПОСТАНОВА

Іменем України

13 березня 2019 року м. Кропивницький

справа № 383/848/18

провадження № 22-ц/4809/580/19

Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючої судді Авраменко Т. М.

суддів Суровицької Л. В., Черненка В. В.

секретар Бодопрост М. М.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1, представник за довіреністю - ОСОБА_2

відповідач - ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 20 грудня 2018 року у складі судді Адаменко І.М. у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2018 року ОСОБА_1 звернулась в суд з позовом до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

Зазначала, що 23 грудня 2014 року відповідач, керуючи автомобілем Daewoo Lanos, державний номер НОМЕР_1, по вул. Леніна в м. Бобринець, в стані алкогольного сп?яніння, виїхав на зустрічну смугу руху де здійснив зіткнення з автомобілем Mitsubishi Lancer, державний номер НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_4 Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди транспортні засоби отримали механічні пошкодження, а вона, пасажир автомобіля Mitsubishi Lancer, тілесні ушкодження у вигляді черепно-мозкової травми: струсу головного мозку, саден на лобі, рани перенісся та верхньої повіки правого ока, контузії правого ока легкого ступеня, синця лівого колінного суглоба. У зв?язку з цим нею понесено витрати на лікування, консультації та проїзд до місця лікування, підтверджені документально, у розмірі 4816 грн. 43 коп. З урахуванням індексів інфляції сума матеріальної шкоди станом на початок серпня 2018 року становить 9136 грн. 76 коп. Також діями відповідача їй завдана моральна шкода у розмірі 50000 грн., яка полягає у втраті можливості реалізації своїх звичок і бажань, зміні ритму життя, оскільки вона є особою жіночої статі, а травми наявні на її обличчі, наявності головних болей. Постановою слідчого СВ Бобринецького ВП Новоукраїнського ВП ГУНП у Кіровоградській області від 27 березня 2017 року кримінальне провадження № 0000687 від 23 грудня 2014 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, закрито у зв?язку з відсутністю в діянні водія ОСОБА_3 складу кримінального правопорушення.

Просила стягнути з відповідача на її користь матеріальну шкоду у розмірі 9136 грн. 76 коп., моральну шкоду у розмірі 50000 грн.

Ухвалою Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 18 вересня 2018 року провадження у справі відкрито в порядку спрощеного позовного провадження з викликом учасників справи (а.с.36-38).

Рішенням Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 20 грудня 2018 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди задоволено частково. Суд стягнув з відповідача на користь позивача матеріальну шкоду у розмірі 4816 грн. 43 коп. та моральну шкоду у розмірі 50000 грн. Суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог щодо стягнення інфляційних витрат у розмірі 4320 грн. 33 коп.

В апеляційній скарзі відповідач просить скасувати рішення суду першої інстанції, ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову. Зазначає, що суд неповно з?ясував обставини справи та не встановив, що позивач на час дорожньо-транспортної пригоди перебувала на передньому пасажирському сидінні автомобіля Mitsubishi Lancer, яким керував ОСОБА_4 та не була пристебнута паском безпеки. Не з?ясовано чиї та які дії учасників дорожнього руху, включаючи дії (бездіяльність) позивача безпосередньо чи опосередковано призвели до дорожньо-транспортної пригоди та ушкодження здоров?я позивача. Суд не встановив, чи мало місце ушкодження здоров?я позивача внаслідок інших обставин, окрім обставин дорожньо-транспортної пригоди, оскільки в матеріалах справи наявні висновки експертів про те, що тілесні ушкодження позивача могли виникнути при різноманітних обставинах. На вирішення комісії експертів не ставилося питання, чи могли утворитися тілесні ушкодження у позивача за умови користування нею пасками безпеки. У даному випадку має місце страховий випадок, тому не виключена відповідальність страховика за позовними вимогами, заявленими до нього. Відповідати за завдану шкоду перед позивачем повинен ОСОБА_4, адже його бездіяльність сприяла настанню негативних наслідків.

Апеляційне провадження відкрито 14 лютого 2019 року (а.с.161), ухвалою від 27 лютого 2019 року справа призначена до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи на 13 березня 2019 року (а.с.167).

Відзив на апеляційну скаргу від позивача не надійшов.

В засіданні апеляційного суду відповідач підтримав доводи апеляційної скарги, а представник позивача просив залишити рішення суду без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

З урахуванням вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.

Рішення суду першої інстанції не відповідає зазначеним нормам процесуального права.

Як встановлено судом і підтверджується матеріалами справи, 23 грудня 2014 року в місті Бобринець по вул. Леніна, сталася дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої зіткнулися автомобіль Daewoo Lanos, державний номер НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_3 та автомобіль Mitsubishi Lancer, державний номер НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_4

Внаслідок ДТП позивач ОСОБА_1, яка була пасажиром в автомобілі Mitsubishi Lancer, отримала тілесні ушкодження.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду передбачені нормами статті 1166 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Шкода, заподіяна особі або майну громадянина підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи.

Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини (ч.2 ст.1166 ЦК України).

За змістом ч.1 ст.1166, ст.1187 ЦК України шкода, заподіяна особі або майну громадянина підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки відшкодовується за правилами ч.1 ст.1188 ЦК України: шкода, завдана одному з володільців із вини іншого, відшкодовується винним; не відшкодовується шкода, завдана володільцю лише з його вини; за наявності вини всіх володільців розмір відшкодування визначається судом у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення (тобто залежно від ступеня вини кожного).

Разом з тим, відповідно до ч. 2 ст. 1188 ЦК України, якщо внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки було завдано шкоди іншим особам, особи, які спільно завдали шкоди, зобов'язані її відшкодувати незалежно від їхньої вини.

Застосувавши у спірних правовідносинах принцип вини заподіювачів шкоди, суд першої інстанції не врахував, що він застосовується у відносинах між володільцями джерел підвищеної небезпеки. Натомість у відносинах між володільцями кількох джерел підвищеної небезпеки, якими завдано шкоди, та третіми особами, яким володільці джерел підвищеної небезпеки спільно завдали шкоди, діє принцип відповідальності володільців цих джерел незалежно від їх вини.

Тобто, якщо при зіткненні кількох автомобілів постраждав пасажир, обов'язок відшкодувати потерпілому шкоду покладається на всіх володільців небезпечних об'єктів солідарно, незалежно від їхньої вини.

В пункті 8 постановиПленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» роз'яснено, що суди мають розрізняти випадки, коли внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки шкоди завдано самим володільцям цих джерел, від випадків, коли шкоди завдано іншим особам (наприклад, пасажирам, пішоходам). У цьому випадку особи, які спільно завдали шкоди, зобов'язані її відшкодувати незалежно від їхньої вини (частина друга статті 1188 ЦК). При цьому солідарний боржник, який відшкодував спільно завдану шкоду, має право вимагати з кожного з інших завдавачів шкоди частку виплаченого потерпілому відшкодування. Оскільки боржник, який виконав солідарне зобов'язання, має право зворотної вимоги, тобто стає кредитором за регресним зобов'язанням до інших боржників, розподіл відповідальності солідарних боржників один перед одним (визначення часток) за регресним зобов'язанням здійснюється на загальних підставах за правилами статті 1191 ЦК, тобто у розмірі, що відповідає ступеню вини кожного з боржників.

Наведене свідчить, що вирішуючи спір, суд неправильно застосував норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, що відповідно до ч.2 ст.376 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення судом апеляційної інстанції нового рішення по суті позовних вимог.

Суд апеляційної інстанції не вбачає підстав для перевірки доводів апеляційної скарги щодо доведеності чи недоведеності позовних вимог та переоцінки доказів у справі, оскільки до участі у справі не був залучений водій іншого транспортного засобу, за участю якого сталася ДТП, внаслідок якої позивачу заподіяна шкода.

Також обґрунтованими є доводи апеляційної скарги, що судом не перевірена можливість відшкодування шкоди страховиком за договором обов?язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів та не враховано правовий висновок, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року, провадження № 14-176цс18.

За таких обставин рішення суду першої інстанції в частині задоволення позову підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні цієї частини позовних вимог з тих підстав, що позов пред'явлено не до всіх осіб, які мають відповідати за позовом.

Постанова апеляційного суду про відмову в позові не перешкоджає позивачу звернутися з позовом до всіх належних відповідачів.

Рішення суду першої інстанції щодо відмови в стягненні інфляційних витрат у розмірі 4320 грн. 33 коп. не оскаржується.

На підставі викладеного, керуючись п.2 ч.1 ст.374, ст.ст.376,381,382,384 ЦПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Скасувати рішення Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 20 грудня 2018 року в частині задоволення позову.

В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної шкоди в сумі 4816 грн.43 коп. та моральної шкоди в сумі 50000 грн. відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови у випадку, передбаченому ст.389 ЦПК України .

Повний текст постанови складено 18 березня 2019 року.

Головуюча суддя Т.М.Авраменко

Судді: Л.В.Суровицька

В.В.Черненко