ПОСТАНОВА

Іменем України

18 червня 2019 року м. Кропивницький

справа № 404/8133/16-ц

провадження № 22-ц/4809/307/19

Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: Карпенка О. Л. (головуючий, суддя-доповідач), Дьомич Л. М., Єгорової С. М.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: ОСОБА_2 , приватне акціонерне товариство «Українська

пожежно-страхова компанія»,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - ОСОБА_3 ,

розглянувши у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу на рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда (суддя Панфілова А. В.) від 19 листопада 2018 року,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У грудні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 і ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» у якому вказав, що 19 травня 2014 року в м. Кіровограді водій автомобіля «Cyery Tіggo», номерний знак НОМЕР_1 , ОСОБА_4 порушив правила виконання розвороту на проїзній частині та допустив зіткнення з автомобілем «Opel Movano», номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 , спричинивши механічні пошкодження транспортним засобам та збитки позивачу у розмірі 141138,64 грн.

Враховуючи, що цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 застрахована ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія», позивач просив суд стягнути з ОСОБА_2 91138,64 грн компенсації завданих збитків, а з страховика - 50000,00 грн страхового відшкодування. Крім того, він просив стягнути з ОСОБА_2 компенсацію завдано йому моральної шкоди в сумі 20000,00 грн.

Короткий зміст рішення суду

Рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 19 листопада 2018 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 ) та Приватного акціонерного товариства « Українська пожежно-страхова компанія» про відшкодування майнової та моральної шкоди, заподіяної внаслідок ДТП відмовлено повністю.

Суд першої інстанції встановив, що власником автомобіля «Opel Movano», номерний знак НОМЕР_2 , являється ОСОБА_3 , а не позивач, і саме власнику належить право на відшкодування завданої йому майнової шкоди та отримання страхове відшкодування. Крім того, суд вказав, що позивач не довів факт заподіяння йому моральної шкоди.

Короткий зміст вимог і доводів апеляційної скарги

Позивач оскаржив рішення суду в апеляційному порядку. У поданій ним апеляційній скарзі просив скасувати рішення суду першої інстанції та стягнути з ОСОБА_2 на свою користь 91138,64 грн відшкодування майнової шкоди і 20000,00 грн - відшкодування моральної шкоди, а з ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» 50000,00 грн страхового відшкодування.

В обґрунтування своїх вимог позивач послався на те, що суд не врахував роз`яснення, надані у постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» та дійшов неправильного висновку, що позивач, як законний володілець пошкодженого транспортного засобу, але не його власник, не має права вимоги про відшкодування завданої майнової шкоди. Такий висновок суперечить змісту норм ст. ст. 386, 395, 396 ЦК України. Крім того, матеріалами справи, а саме висновком інженерно-транспортної експертизи, підтверджено вину ОСОБА_2 у ДТП та, відповідно, у заподіяні майнової шкоди позивачу. Натоміть вина позивача не є доведеною. Суд проігнорував норми законодавства та визначену Верховним Судом України судову практику щодо вирішення вимог потерпілого до заподіювача шкоди та страховика. Помилковим є висновок суду, щодо недоведеності заподіяння позивачу моральної шкоди так, як суд не врахував доводів позивача, що протягом тривалого часу він вимушений був збирати кошти на відновлення пошкодженого ОСОБА_2 автомобіля.

Узагальнені доводи і заперечень інших учасників справи

Відповідач ОСОБА_2 надав суду письмовий відзив на апеляційну скаргу позивача у якому заперечив проти доводів та вимог позивача пославшись на те, що відсутність його вини у спричиненні ДТП встановлена судами у справі про адміністративне правопорушення у якій він був виправданий. Крім того, на його переконання у цій цивільній справі позивач не надав доказів понесених ним особисто витрат на відновлення транспортного засобу.

ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» не скористалася правом на відзив на апеляційну скаргу.

Суд першої інстанції встановив такі обставини:

19 травня 2014 року об 11 год. 40 хв. в м. Кіровограді по вул. Московській сталася ДТП за участі водія ОСОБА_2 , який керував автомобілем «СНЕRУ-Тіggо», номерний знак НОМЕР_1 , та автомобілем «ОРЕL Моvаnо», номерний знак НОМЕР_2 , під кермуванням ОСОБА_1 .

Вказані автомобілі отримали механічні пошкодження.

Згідно постанови Кіровоградського районного суду від 06 червня 2014 року по справі № 390/1471/14-п, залишеною без змін постановою Апеляційного суду Кіровоградської області від 16 вересня 2014 року, про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП провадження у справі закрито за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Рішенням Ленінського районного суду м.Кіровограда від 07

червня 2016 року в задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , Моторного (транспортного) страхового бюро України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог - ОСОБА_3 про стягнення матеріальної шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, відмовлено .

Обґрунтування розгляду справи в порядку письмового провадження

Відповідно до ч 1. ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Ціна позову у цій справі становить 161138,64 грн., що менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (станом на січень 2018 року: 1762?100 = 176200 грн.), предметом спору є відшкодування майнової і моральної шкоди, що не належить до категорії спорів, які відповідно до ч. 4 ст. 274 ЦПК не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження.

Враховуючи викладене справа переглядається судом апеляційної інстанції за наявними у ній матеріалами без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) та без проведення судового засідання і його фіксування за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Крім того, згідно ч. 4, ч. 5 ст. 268 та ст. 383 ЦПК України, постанова не проголошується, а датою її ухвалення є дата складання повного тексту судового рішення.

Мотиви ухваленого апеляційним судом рішення

Частиною 1 ст. 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Право на відшкодування має потерпілий, тобто особа (фізична або юридична) немайновим або майновим правам якої завдано шкоду.

Позивач посилався на те, що йому завдано майнової шкоди пошкодження автомобіля «ОРЕL Моvаnо», номерний знак НОМЕР_2 , право володіння яким належить йому.

При цьому позивач погодився з висновком суду, що власником цього транспортного засобу являється інша особа - ОСОБА_3 .

Позивач правильно вказує у апеляційній скарзі, що відповідно до приписів ст. ст. 386, 395, 396 ЦК України, особа, яка має речове право на чуже майно, має право на захист цього права.

Проте, з наявних у матеріалах справи рахунків-фактур, видаткових накладних, актів здачі приймання робіт, товарних чеків та квитанції про сплату коштів (с. 80 - 89), які відповідають вимогам ст. ст. 77 - 80 ЦПК України, вбачається, що після ДТП здійснено відновлювальний ремонт автомобіля «ОРЕL Моvаnо», номерний знак НОМЕР_2 . При цьому замовником послуг відновлювального ремонту виступав власник автомобіля - ОСОБА_3 , а не позивач. Саме власник здійснив часткову оплату за виконані роботи в сумі 8643,43 грн (с. 87).

Належних, допустимих, достовірних і достатніх доказів того, що позивач приймав у будь-який спосіб участь у відновленні автомобіля ним суду не надано.

За обставин, коли власник здійснив витрати направлені на відновлення пошкодженого його майна, правильним є висновок суду першої інстанції, що право вимоги відшкодування завданих збитків належить власнику (тобто особі, яка понесла витрати на відновлення майна - ОСОБА_3 ), а не позивачу, який не підтвердив здійснення ним таких дій.

Щодо правильності застосуванням судом першої інстанції інших норм матеріального права при вирішення цього спору, апеляційний суд виходить з такого.

Відповідно до ч. 2 ст. 1166 ЦК України особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Статтею 1187 ЦК України передбачені підстави і порядок відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, частиною першої цієї статті встановлено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо - і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Частиною другої статті встановлено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Частиною 5 ст. 1187 ЦК України передбачено, що особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суд враховує, що відповідно до ст. ст.1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

Разом з тим, свої особливості нормативно регулювання має порядок відшкодування шкоди, завданої внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки.

Відповідно до ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме:

1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою;

2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується;

3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Взаємодією кількох джерел підвищеної небезпеки можна вважати особливий тип відношення між об`єктами, при якому кожних з об`єктів діє (впливає) на інший об`єкт, приводячи до його зміни, і водночас сам зазнає дії (впливу) з боку цього (іншого) об`єкту, що також зумовлює зміну його стану.

Обґрунтовуючи свої вимоги про відшкодування завданої шкоди, позивач вказав у позовній заяві, що 19 травня 2014 року в м. Кіровограді по вул. Московській відбулося зіткнення двох транспортних засобів (джерел підвищеної небезпеки), а саме: автомобіля «СНЕRУ-Тіggо», номерний знак НОМЕР_1 , яким керував ОСОБА_2 і на той момент виконував розворот (тобто перебував у русі) та автомобілем «ОРЕL Моvаnо», номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням позивача, який рухався у попутному напрямку прямо.

Отже позивач вказував на те, що шкоду йому завдано внаслідок взаємодії транспортних засобів, але з вини лише одного з водіїв - ОСОБА_2

Проте, в постановою Апеляційного суду Кіровоградської області від 16 вересня 2014 року (с. 12 - 14) встановлено, що у момент зіткнення автомобіль ОСОБА_2 стояв, а водій ОСОБА_1 рухався в цій же полосі руху та допустив зіткнення.

Відповідно до змісту ч. 6, ч. 7 ст. 82 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Правова оцінка, надана судом певному факту при розгляді іншої справи, не є обов`язковою для суду.

Преюдиційність ґрунтується на правовій властивості законної сили судового рішення і визначається його суб`єктивними і об`єктивними межами, за якими сторони та інші особи, які брали участь у справі, а також їх правонаступники не можуть знову оспорювати в іншому процесі встановлені судовим рішення у такій справі правовідносини.

Суб`єктивними межами є те, що у двох справах беруть участь одні й ті самі особи, чи хоча б одна особа, щодо якої встановлено ці обставини. Об`єктивні межі стосуються обставин, встановлених рішенням суду.

З огляду на викладене, встановлені у справі про адміністративне правопорушення обставини є обов`язковими для суду, що вирішує зазначений цивільній спір з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Оскільки у розглянутій Апеляційним судом Кіровоградської області справі про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП, приймали участь і ОСОБА_2 , і ОСОБА_1 , який оскаржував рішення суду першої інстанції у тій справі, то рішення суду апеляційної інстанції від 16 вересня 2014 року має преюдиційне значення для розгляду цієї цивільної справи, а сторони звільняються від доказування та не можуть знову оспорювати встановлені судовим рішення у такій справі обставини.

Ця презумпція може бути спростована лише особою, яка не являлася учасником справи про адміністративне правопорушення. Проте, ОСОБА_5 , власник автомобіля «ОРЕL Моvаnо», номерний знак НОМЕР_2 , який не брав участі у справі про адміністративне правопорушення, доказів на спростування раніше встановлених судовим рішенням обставин справи не надав.

Таким чином, з урахуванням встановлених судовим рішенням у справі про адміністративне правопорушення обставин, можна стверджувати, що у даній справі пошкодження транспортних засобів відбулося не в результаті їх взаємодії, а як наслідок дії автомобіля «ОРЕL Моvаnо», номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням позивача на автомобіль «СНЕRУ-Тіggо», номерний знак НОМЕР_1 , яким керував ОСОБА_2 .

Раніше згаданою постановою суду у справі про адміністративне правопорушення встановлено, що водій ОСОБА_2 не вчиняв порушень Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306.

У зв`язку з наведеним доводи позивача про порушення відповідачем ОСОБА_2 Правил дорожнього руху, які привели до пошкодження автомобіля «ОРЕL Моvаnо», номерний знак НОМЕР_2 , і спричинення збитків, є хибними так, як у цій справі ОСОБА_1 позбавлений можливості повторно оспорювати обставини, встановлені рішенням суду у справі про адміністративне правопорушення, у якій він брав участь.

Колегія суддів вважає, що в даній справі відповідач ОСОБА_2 довів, що він не вчиняв протиправних дій та відсутня його вина у пошкодженні автомобіля «ОРЕL Моvаnо», номерний знак НОМЕР_2 , а тому на нього не може бути покладена цивільно-правова відповідальність за збитки, завдані пошкодженням цього транспортного засобу.

Щодо вимог позивача, пред`явлених до ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія», то вони тісно пов`язані з питанням відповідальності ОСОБА_2 , цивільно-правова відповідальність якого застрахована цим страховиком згідно полісу № АС/7121776 від 28 грудня 2013 року.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон № 1961-ІV) обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів

страхувальників.

Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (ст. 5 Закону № 1961-ІV).

Відповідно до п. 2.1. ст. 22 цього Закону у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Оскільки підстав для настання цивільно-правової відповідальності ОСОБА_2 у цій справі не встановлено (подія не являється страховим випадком) а також, враховуючи правильний висновок суду першої інстанції про те, що право вимоги відшкодування завданої майнової шкоди не належить позивачу, пред`явлені останнім позовні вимоги до ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» є безпідставними та задоволенню не підлягають.

Отже суд правильно відмовив в задоволенні вимог позивач про відшкодування завданих збитків та стягнення страхового відшкодування.

Щодо рішення суду в частині моральної шкоди.

Згідно ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Частиною 2 ст. 23 ЦК України передбачено, що моральна шкода полягає:

1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я;

2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів;

3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна;

4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Позивач посилався на наявність у нього душевних страждань, які пов`язані з пошкодженням його автомобіля, а також необхідністю докладати додаткових зусиль для захисту своїх прав в судах.

Оскільки ОСОБА_2 довів відсутність своєї вини у спричиненні пошкоджень автомобіля, то суд правильно відмовив у задоволенні пред`явленої до нього позивачем вимоги про відшкодування моральної шкоди.

Загальний висновок суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Доводи апеляційної скарги, у порівняні з обставинами цієї справи, не дають підстав вважати рішення суду першої інстанції незаконним або необґрунтованим.

Суд правильно встановив обставини справи та визначив правовідносини, які випливають із встановлених обставин, правильно визначив правові норми, які підлягають застосуванню, в вирішив спір відповідно до закону.

Згідно ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382 - 384ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Залишити вимоги апеляційної скарги ОСОБА_1 без задоволення, а рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 19 листопада 2018 року без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення. Строк на касаційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч. 3 ст. 394 ЦПК України.

Головуючий О. Л. Карпенко

Судді Л. М. Дьомич

С. М. Єгорова