ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 березня 2019 року

м. Харків

справа № 645/610/16-ц

провадження № 22-ц/818/317/19

Харківський апеляційний суду складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого: Коваленко І.П.,

суддів: Овсяннікової А.І., Сащенко І.С.,

за участі секретаря: Дмитренко А.Ю.,

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1,

відповідач: ОСОБА_2,

відповідач: ОСОБА_3,

треті особи: Сьома Харківська державна нотаріальна контора, приватний нотаріус Бєсєда Тетяна Дмитрівна, ОСОБА_5,

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, треті особи: Сьома Харківська державна нотаріальна контора, приватний нотаріус Бєсєда Тетяна Дмитрівна, ОСОБА_5 про визнання відмови від прийняття спадщини недійсною за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Фрунзенського районного суду міста Харкова від 26 липня 2018 року (в складі судді Ульяніч І.В.),

встановив:

У лютому 2016 року ОСОБА_1звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3, треті особи: Сьома Харківська державна нотаріальна контора, приватний нотаріус Бєсєда Тетяна Дмитрівна, ОСОБА_5 про визнання відмови від прийняття спадщини недійсною, в якому просив визнати недійсною відмову від прийняття спадщини після смерті ОСОБА_6 та у порядку спадкової трансмісії після смерті ОСОБА_7 та ОСОБА_8, посвідченої приватним нотаріусом Бєсєда Т.Д.

Позов мотивований тим, що його батько ОСОБА_7 перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_8 з 1957 року. Від шлюбу вони мали двох синів: ОСОБА_1 та ОСОБА_6

У 1993 році ОСОБА_7 оформив після смерті своєї матері ОСОБА_9 на праві приватної власності 23/100 частини житлових будинків літ. А-1 та Б-1 з відповідною частиною надвірних будівель, розташованих за адресою: АДРЕСА_3, на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 04 березня 1993 року Сьомою Харківською державною нотаріальною конторою, реєстровий № 2-1361, зареєстрованого в Харківському міському бюро технічної інвентаризації 11 березня 1993 року за № 957.

Також ОСОБА_7 на праві приватної власності належав двоповерховий дачний будинок, розташований у садівничому товаристві «Колос».

ІНФОРМАЦІЯ_3 року помер його брат ОСОБА_6. На момент його смерті спадкоємцями першої черги були його діти, які є відповідачами по справі - ОСОБА_3 та ОСОБА_2, а також батьки - ОСОБА_7 та ОСОБА_8, кожний в рівних частинах, тобто по ј частині.

Після смерті ОСОБА_6 відкрилась спадщина, яка складалась з земельних ділянок АДРЕСА_4, однокімнатної ізольованої квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1, автомобіля «CHERY QQ», а також грошового вкладу в сумі 16 000 грн. у ПАТ «Мегабанк». Відповідачі по справі звернулись до нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини.

ІНФОРМАЦІЯ_1 року померла його мати ОСОБА_8

ІНФОРМАЦІЯ_2 року помер батько ОСОБА_7

Строк для прийняття спадщини після смерті брата ОСОБА_6 закінчився 14.01.2015 року. Згідно статті 1276 ч. 1 ЦК України виникла спадкова трансмісія. Він подав у встановлений законом строк заяву про прийняття спадщини після смерті батьків, як спадкоємцем 1 черги. В спадковій масі померлого ОСОБА_6 частка батьків становить по ј кожному. В порядку спадкової трансмісії частка позивача у спадку після смерті його брата - спадкодавця ОСОБА_6 та після його спадкоємців - батьків позивача становить ј частка земельних ділянок АДРЕСА_6 в садівничому товаристві «Колос», ј частка однокімнатної квартири за адресою: АДРЕСА_5, ј частка автомобіля та ј частка грошового вкладу. Інша ј частка успадковувалась відповідачами після смерті ОСОБА_6 та після смерті дідуся та бабусі. Спадкоємцями 1 черги на 23/100 частки житлового будинку за адресою: АДРЕСА_3, який був зареєстрований на ім'я ОСОБА_7 є він та відповідачі по справі. Після смерті батька позивач виявив, що правовстановлюючі документи на житловий будинок та садовий будинок відсутні. Документи були у відповідачки ОСОБА_3, яка повідомила, що садовий будинок, не задовго до смерті батька позивача (дідусь відповідачок) переоформив на її ім'я. Відповідачі запропонували йому угоду, як варіант розподілу спадкового майна: позивачу запропонували відмовитись від частки його батьків у спадку брата позивача (батька відповідачок), а відповідачки відмовляться від своєї частки в спадщині дідуся ОСОБА_7 на 23/100 частки будинку по АДРЕСА_7. Позивач погодився із запропонованою угодою по розподілу спадкового майна. Вони погодились написати взаємні заяви про відмову від спадщини в нотаріальних конторах, де подавали заяви про прийняття спадщини. З урахуванням досягнутої домовленості позивач та відповідачки подали відповідні заяви про відмову від спадкового майна. 26.04.2015 року закінчувався строк прийняття спадщини після смерті ОСОБА_7 позивач звернувся до нотаріуса та відмовився від спадщини - частини будинку на АДРЕСА_7 на користь свого сина ОСОБА_5. Нотаріус йому повідомив, що за декілька днів до сплину строку на подачу заяви про прийняття спадщини відповідачки відкликали свої заяву про відмову від прийняття спадщини та подали заяви про прийняття спадщини. Вважав, що відповідачки свідомо його обманули щодо обставин, що мають суттєве значення. Просив визнати відмову від прийняття спадщини після смерті ОСОБА_6 та в порядку спадкової трансмісії після смерті ОСОБА_7 та ОСОБА_8 недійсною.

У судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали та позивач пояснив, що померли його батьки та брат, якби був живий його брат, то спадщину він не ділив би. Будинок на АДРЕСА_7, повинен був ділитись навпіл, але відповідачки захотіли забрати все собі, а він хотів поділити порівну. Вони почали розбиратись із спадковим майном через нотаріусів. Вони із відповідачами почали вести перемовини, він дізнався, що має право на майно, що залишилось після смерті брата, так як батьки померли після смерті його брата - свого сина, не встигнувши прийняти спадщину. Домовились із відповідачами, що він не буде претендувати на майно брата (батька відповідачів) та він написав відмову від спадку після смерті брата, а відповідачки не будуть претендувати на будинок на АДРЕСА_7, та напишуть відмову від спадщини після смерті дідуся - його батька. За домовленістю вони усі подали відповідні заяви про відмови від спадщини. При домовленості вони були трьох він та відповідачки. Але відповідачки ввели в оману його. В останній день на подачу заяви про прийняття спадщини він написав заяву про відмову від спадщини на користь свого сина, а відповідачки відкликали свою відмову від спадщини після смерті дідуся на будинок на АДРЕСА_7, про що він дізнався в січні 2015 року. Була образа на відповідачів. Зазначив, що він не відкликав свою заяву про відмову від спадщини після смерті брата, та не мав наміру. Він подавав заяву про прийняття спадщини після смерті брата не попереджуючі відповідачів, під впливом дружини і сам пропонував взаємну відмову.

Відповідачі та їх представник в судовому засіданні позов не визнали та відповідач ОСОБА_10 пояснила, що за життя їх батька, бабусі та дідуся була домовленість про те, що будинок на АДРЕСА_7 залишиться їм, а позивачу квартира на Салтовці. Вони піклувались про бабусю та дідуся, в основному піклувався їх батько, а позивач тривалий час мешкав та працював в РФ. Дідусь та бабуся не претендували на спадок після смерті їх батька - свого сина. Земельну ділянку, що належала бабусі вона переоформила на себе. Позивач казав їм навіщо їм старий будинок на пер. Стрілецькому, а він його приведе до ладу. Вони вирішили, що будинок на АДРЕСА_7 залишиться позивачу. Позивач запросив їх до нотаріуса та повідомив, що подав заяву про прийняття спадщини після смерті їх батька, але зараз забирає. Позивач повідомив, що бажає оформити будинок на пер. Стрілецькому на сина, але дідусь був проти оформлення будинку на онука. Зазначила, що позивач здавав будинок в оренду, сусіди скаржились. Про те, що позивач прийняв спадок після смерті їх батька вони одразу не знали, від спадщини на пер. Стрілецькому відмовлялись добровільно, поки не дізнались, що позивач бажає оформити будинок на свого сина.

Відповідач ОСОБА_11 пояснила, що відносини між ОСОБА_5 та бабусею і дідусем були погані. Домовленості із позивачем про взаємну відмову від спадщини не було. Позивач подав заяву про прийняття спадщини після смерті їх батька, вирішив їх ввести в оману. Вони відкликали відмову від прийняття спадщини, так як дідусь бажав залишити будинок їх батьку та в підсумку їм. В нотаріальній конторі вони повідомили позивача про відкликання заяви про відмову від спадщини, позивач був з цим згоден, казав, що суду не буде.

Представник третьої особи Сьомої Харківської державної нотаріальної контори до суду не з'явився, про час та місце розгляду справи був сповіщений належним чином, подав заяву з проханням розглядати справу у їх відсутності.

Третя особа приватний нотаріус Бєсєда Т.Д. до суду не з'явилась, про час та місце розгляду справи була сповіщена належним чином, подала заяву з проханням розглядати справу у її відсутності.

Третя особа ОСОБА_5, який був допитаний в якості свідка, в судовому засідання пояснив, що позивач його батько. Коли померли бабуся та дідусь, то їх поховання було оплачено їх родиною. Стало питання про розподіл майна бабусі та дідуся і брата батька. Батько із відповідачками домовився про те, що він відмовиться від спадщини після смерті їх батька, а відповідачки відмовляться від будинку на пер. Стрілецькому, що належав дідусю, при домовленості він особисто був присутнім. Коли він із батьком прийшли до нотаріуса забирати документи, то дізнались, що відповідачки відкликали свою відмову від прийняття спадщини. Вони домовлялись, що батькові залишиться будинок на пер. Стрілецькому, а відповідачкам дача, але відповідачки обманули, щоб отримати більшу частину майна. За частину будинку на пер. Стрілецькому вони пропонували батькові придбати їм гараж. Дідусь за життя говорив, що все майно буде ділитись порівну - будинок, дача, земельні ділянки.

Рішенням Фрунзенського районного суду міста Харкова від 26 липня 2018 рокуу задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, треті особи: Сьома Харківська державна нотаріальна контора, приватний нотаріус Бєсєда Т.Д., ОСОБА_5 про визнання відмови від прийняття спадщини недійсною - відмовлено.

Скасовано заходи забезпечення позову застосовані ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 21.06.2016 року, а саме заборону на відчуження квартири АДРЕСА_2, яка належить на праві приватної спільної часткової власності ОСОБА_2 та ОСОБА_3 по 1/2 частці кожній; заборону на відчуження 23/400 житлового будинку за адресою: АДРЕСА_7 (житлові будинки літ. А-1, літ. Б-1, належні ОСОБА_2 згідно свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 30.03.2016 року Сьомою Харківською державною нотаріальною конторою; заборону на відчуження 23/400 житлового будинку за адресою: АДРЕСА_7 (житлові будинки літ. А-1, літ. Б-1, належні ОСОБА_3, згідно свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 30.03.2016 року Сьомою Харківською державною нотаріальною конторою; заборону на відчуження земельної ділянки, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_4, номер запису про право власності НОМЕР_3, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 16, Кадастровий номер НОМЕР_1, площа 0,0514 га, зареєстровано право власності за ОСОБА_3, згідно свідоцтва про право на спадкування за законом; заборону на відчуження земельної ділянки, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_8, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 16, Кадастровий номер НОМЕР_2, площа 0,0683 га, зареєстровано право власності за ОСОБА_3, згідно свідоцтва про право на спадкування за законом.

Не погодившись із зазначеним рішенням, ОСОБА_1 звернувся на це рішення з апеляційною скаргою, в якій, з посиланнями на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить вказане рішення скасувати та ухвалите нове рішення, яким його позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що відповідачі ввели його в оману, щодо обставин вступу у спадщину та розподілу спадкового майна. Вказує, що вони заздалегідь знали, що відзовуть заяву про відмову від спадщини, тому скористались його довірливістю.

29 листопада 2018 року на вищевказану апеляційну скаргу надійшов відзив ОСОБА_3, ОСОБА_2, в якому вони вказують, що вчинили нотаріальну дію, на яку мали право - відкликали відмову від спадщини та так само міг вчинити позивач, тому просять апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення залишити без змін.

В судове засідання апеляційної інстанції сторони не з'явились, повідомлені про час та місце розгляду справи, що підтверджується зворотніми повідомленнями.

Колегія суддів, вислухавши суддю - доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1, суд першої інстанції виходив з того, що позивач скористався своїм правом та у добровільному порядку відмовився від прийняття спадщини після смерті брата ОСОБА_6, спадкоємцями 1 черги якого були його батьки, які не встигли прийняти спадщину та померли. Наявність умислу в діях відповідачів, істотність значення обставин, щодо яких позивача введено в оману, і сам факт обману позивачем не було доведено.

З таким висновком суду першої інстанції судова колегія погоджується виходячи з наступного.

Судовим розглядом встановлено, що ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_4 року, його батьками є ОСОБА_7 та ОСОБА_8, що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с.9 т. 1).

Батькові позивача ОСОБА_7 на праві власності на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 04.03.1993 року, належала 23/100 частини домоволодіння за адресою: АДРЕСА_3 (а.с.10).

ОСОБА_8 померла ІНФОРМАЦІЯ_5 року, що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с.11).

ОСОБА_7 помер ІНФОРМАЦІЯ_6 року, що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с.12).

Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 02.11.2015 року ОСОБА_5, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 є власниками 23/100 частин домоволодіння за адресою: АДРЕСА_3, третя особа ОСОБА_5 Ѕ частини спадщини, а відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 по ј частині кожна ( а.с.13,14)

З оглянутої в судовому засіданні суду першої інстанції спадкової справи № 698/2014, відкритої після смерті ОСОБА_7, померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 року, встановлено, що після смерті ОСОБА_7 05.12.2014 року із заявою про прийняття спадщини звернувся його син позивач по справі ОСОБА_1 Також, 14.01.2015 року до нотаріуса звернулись відповідачки ОСОБА_2 та ОСОБА_3, які є онуками спадкодавця, із заявами про відмову від спадку на користь сина спадкодавця - позивача ОСОБА_1. 21.04.2015 року позивач ОСОБА_1 подав нотаріусу заяву про відзив заяви від 05.12.2014 року про прийняття спадщини, просив рахувати її нікчемною та подав заяву про відмову від спадщини на користь онука спадкодавця - свого сина ОСОБА_5, який в свою чергу подав 21.04.2015 року заяву про прийняття спадщини. Також заявами від 21.04.2015 року відповідачки ОСОБА_2 та ОСОБА_3 відізвали свої заяви про відмову від прийняття спадщини та подали заяви про прийняття спадщини після смерті дідуся ОСОБА_7. Згідно свідоцтв про право на спадщину за законом від 02.11.2015 року та від 30.03.2016 року ОСОБА_5, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 є власниками 23/100 частин домоволодіння за адресою: АДРЕСА_3, третя особа ОСОБА_5 Ѕ частини спадщини, а відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 по ј частині кожна (а.с. 139-195 )

Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 25.09.2015 року спадкоємцем майна ОСОБА_8, померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 року, на земельну ділянку за АДРЕСА_4 - є ОСОБА_3 (а.с. 210)

Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 25.09.2015 року спадкоємцем майна ОСОБА_8, померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 року, на земельну ділянку за АДРЕСА_8 - є ОСОБА_3 (а.с. 211)

Згідно оглянутої в судовому засіданні копії спадкової справи, відкритої після смерті ОСОБА_6, померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 року, встановлено, що після смерті ОСОБА_6 із заявами про прийняття спадщини 04.08.2014 року звернулась донька померлого ОСОБА_3. Також 04.08.2014 року з заявою про відмову від спадщини на користь ОСОБА_3, звернулась донька померлого ОСОБА_2. Також із заявою про прийняття спадщини звернулась колишня дружина померлого ОСОБА_12, яка в подальшому заявою від 10.02.2015 року погодилась із твердженням нотаріуса про те, що вона не є спадкоємцем після смерті ОСОБА_6. 25.12.2014 року до нотаріуса із заявами про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_6 звернувся його брат - ОСОБА_1, який будучи сином ОСОБА_8, померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 року та ОСОБА_7, померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 року, які не встигли прийняти спадщину після смерті сина ОСОБА_6, заявив про прийняття спадщини в порядку спадкової трансмісії. 12.01.2015 року ОСОБА_2 викликала свою заяву про відмову від прийняття спадщини після смерті батька ОСОБА_6 на користь ОСОБА_3 та подала заяву про прийняття спадщини. 16.01.2015 року ОСОБА_1 подав нотаріусу заяву про відкликання заяви про прийняття спадщини після смерті брата ОСОБА_6 в порядку спадкової трансмісії. Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 10.02.2015 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 отримали спадщину після смерті батька ОСОБА_6 у вигляді квартири за адресою: АДРЕСА_1, вкладах з відповідними відсотками та нарахованою компенсацією в ПАТ «Мегабанк», по Ѕ частині кожній (т.2 а.с.97-157)

Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно вимог статті 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.

Статтею 1223 ЦК України передбачено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

За статтею 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Згідно статті 1266 ЦК України - внуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини.

Згідно статті 1267 ЦК України - частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними. Спадкоємці за усною угодою між собою, якщо це стосується рухомого майна, можуть змінити розмір частки у спадщині когось із них. Спадкоємці за письмовою угодою між собою, посвідченою нотаріусом, якщо це стосується нерухомого майна або транспортних засобів, можуть змінити розмір частки у спадщині когось із них.

Згідно частини 1 статті 1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини.

Згідно з частини 2 статті 1274 ЦК України - спадкоємець за законом має право відмовитися від прийняття спадщини на користь будь-кого із спадкоємців за законом незалежно від черги.

Згідно статті 1273 ЦК України - спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Відмова від прийняття спадщини є безумовною і беззастережною. Відмова від прийняття спадщини може бути відкликана протягом строку, встановленого для її прийняття.

Згідно частини 5 статті 1274 ЦК України відмова від прийняття спадщини може бути визнана судом недійсною з підстав, встановлених статтями 225, 229-231 і 233 цього Кодексу.

Згідно статті 1275 ЦК України - якщо від прийняття спадщини відмовився один із спадкоємців за законом з тієї черги, яка має право на спадкування, частка у спадщині, яку він мав право прийняти, переходить до інших спадкоємців за законом тієї ж черги і розподіляється між ними порівну.

Згідно статті 1276 ЦК України - якщо спадкоємець за заповітом або за законом помер після відкриття спадщини і не встиг її прийняти, право на прийняття належної йому частки спадщини, крім права на прийняття обов'язкової частки у спадщині, переходить до його спадкоємців (спадкова трансмісія). Право на прийняття спадщини у цьому випадку здійснюється на загальних підставах протягом строку, що залишився. Якщо строк, що залишився, менший як три місяці, він подовжується до трьох місяців.

Відповідно до статті 230 ЦПК України, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. Сторона, яка застосувала обман, зобов'язана відшкодувати другій стороні збитки у подвійному розмірі та моральну шкоду, що завдані у зв'язку з вчиненням цього правочину.

Згідно постанови Пленуму Верховного суду України від 06.11.2009 N 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» зазначено у п. 19, 20, що відповідно до статей 229 - 233 ЦК України правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним. Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину (стаття 229 ЦК України), мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення. Не є помилкою щодо якості речі неможливість її використання або виникнення труднощів у її використанні, що сталося після виконання хоча б однією зі сторін зобов'язань, які виникли з правочину, і не пов'язане з поведінкою іншої сторони правочину. Не має правового значення помилка щодо розрахунку одержання користі від вчиненого правочину.

Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним. Правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення. Норми статті 230 ЦК України не застосовуються щодо односторонніх правочинів.

Судом першої інстанції обґрунтовано встановлено, що будь-якої письмової угоди щодо розподілу спадщини сторонами, як це передбачено ст. 1267 ЦК України, укладено не було, нотаріусом позивачу було роз'яснено положення ст. 1269, 1270, 1276 ЦК України, а також ст. 1273 ЦК України, що відмова від прийняття спадщини є безумовною і беззастережною. Відмова від прийняття спадщини може бути відкликана протягом строку, встановленого для її прийняття, але даним правом позивач не скористався.

Враховуючи вищенаведене колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку стосовно того, що позивачем не надано доказів на підтвердження своїх вимог.

Посилання апелента на той факт, що його було навмисно введено в оману відповідачами, судова колегія до уваги не приймає, оскільки матеріали справи не місять жодних належних та допустимих доказів з цього приводу.

Доказування є єдиним шляхом судового встановлення фактичних обставин справи і передує акту застосування в судовому рішенні норм матеріального права, висновку суду про наявність прав і обов'язків у сторін.

Відповідно до статті 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частини 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно частини 2 статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Доводи апеляційної скарги спростовуються матеріалами справи та вимогами чинного законодавства. Рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, постановлено з дотриманням вимог матеріального і процесуального права, підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись статтями 365, 366, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Фрунзенського районного суду міста Харкова від 26 липня 2018 року- залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 22 березня 2019 року.

Головуючий - І.П. Коваленко

Судді - А.І. Овсяннікова

І.С. Сащенко