РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.05.2019 року м. Житомир

Богунський районний суд м. Житомира у складi:

головуючого - суддi Перекупка І.Г.,

при секретарi Поліщук К.Г.,

за участю позивачів ОСОБА_1 ,

за участю представників відповідача Шепіль Л.І., ОСОБА_2 ,

розглянувши у вiдкритому судовому засiданнi в приміщені Богунського районного суду м. Житомира цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Житомирської міської ради, Виконавчого комітету Житомирської міської ради, Приватного підприємства «Житлове експлуатаційне підприємство №1 м. Житомира», третя особа Департамент реєстрації Житомирської міської ради, про визнання недійсним та скасування рішення і свідоцтва про реєстрацію права власності на нерухоме майно, -

В С Т А Н О В И В:

До Богунського районного суду м. Житомир 19.12.2018 р. звернувся ОСОБА_1 з позовом до Виконавчого комітету Житомирської міської ради, приватного підприємства «Житлове експлуатаційне підприємство № 1 м. Житомир», третя особа Департаменту реєстрації Житомирської міської ради про визнання недійсним та скасування рішення Житомирської міської ради і свідоцтва про реєстрацію права власності на нерухоме майно а саме визнати недійсними і скасувати свідоцтво про право власності на нерухоме майно - нежитлове приміщення за адресою: АДРЕСА_1 площею 79,8 кв. м., серія та номер: САК №328627, видане 30.09.2013 р. Територіальній громаді м. Житомира в особі Житомирської міської ради, ; рішення державного реєстратора Реєстраційної служби Житомирського міського управління юстиції Житомирської області Шевченко О.В. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 6349937 від 30.09.2013 року, зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 27.09.2013 р.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що приміщення, позначене позицією № 69 на поповерховому плані цокольного поверху згідно технічного паспорта на житловий будинок АДРЕСА_1 є допоміжним приміщенням, нерозривно пов`язаним з підвальним приміщенням, оскільки у ньому перебуває сантехнічне та інше обладнання, призначене для забезпечення експлуатації будинку. Зокрема, у спірному приміщенні відповідно до рішення виконкому Житомирської міської ради від 13.07.2016 р. «Про передачу приміщень та обладнання теплових вводів, елеваторних вузлів, вузлів вводу системи опалення житлових будинків на баланс КП «Житомиртеплокомуненерго» Житомирської міської ради для обслуговування та експлуатації» розміщено прилад обліку теплової енергії. Отже воно не є нежитловим приміщенням, як самостійним об`єктом правовідносин, і не може бути предметом приватизації чи іншого способу набуття права власності на нього, як окремого об`єкта нерухомого майна. Разом з тим, КП «ВЖРЕП №1» Житомирської міської ради, порушуючи права співвласників, провів реконструкцію допоміжного приміщення під адміністративне та за дорученням Житомирської міської ради замовив технічний паспорт на будинок та оформив свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 30.09.2013 р. індексний номер 10172056.

Співвласники будинку АДРЕСА_1 Житомир є співвласниками усього спільного майна, в тому числі підвальних/допоміжних приміщень, як невід`ємних конструктивних елементів будинку. Усі допоміжні приміщення, в тому числі спірне приміщення, є спільною власністю мешканців будинку АДРЕСА_1 і додаткове встановлення цієї обставини судом чи іншими органами не потребується.

Представник Житомирської міської ради не визнавав позовних вимог, звертаючи увагу на те що позивачем не доведено що це приміщення є допоміжне, експертизи не проведено, просив відмовити у задоволенні позову.

Відповідач виконавчий комітет Житомирської міської ради, подав відзив, в якому просить відмовити в задоволенні позову.

Відповідач приватне підприємство «Житлове експлуатаційне підприємство № 1 м. Житомир», подав відзив, в якому підтверджує фактичні обставини, викладені у позові, при винесенні рішення покладається на розсуд суду.

Директор ПП «ЖЕП № 1 м. Житомира» зазначив, що це приміщення призначено для обслуговування всього будинку, воно є як допоміжне і повинно мати до нього вільний доступ який мешканці будинку не мають. Зазначив, що позовна заява підлягає задоволенню та просить її задовольнити.

Відповідач Департамент реєстрації Житомирської міської ради у судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Відповідно ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Згідно ст. ст. 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах диспозитивності, змагальності сторін, при цьому суд розглядає справу в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи.

Повно, всебічно та об`єктивно встановивши обставини справи, дослідивши безпосередньо в судовому засіданні наявні у справі докази в їх сукупності, виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Суд встановив, що ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_2 на підставі договору купівлі-продажу № 1724 від 11.05.2006 р., що підтверджено копією витягу з Державного реєстру прав на нерухоме майно ( а. с. 8-10).

Підставою для звернення до суду ОСОБА_1 , зазначив порушення оскаржуваним рішеннями виконавчого комітету Житомирської міської ради його прав як співвласника багатоквартирного будинку на володіння, користування і розпорядження спільною сумісною власністю, а саме нежитлове приміщення позначене позицією № АДРЕСА_3 на по поверховому плані цокольного поверху згідно технічного паспорта на житловий будинок.

Відповідно до частини другої статті 382 ЦК України власникам квартири у дво - або багатоквартирному житловому будинку належать на праві спільної сумісної власності приміщення загального користування, опорні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання за межами або всередині квартири, яке обслуговує більше однієї квартири, а також споруди, будівлі, які призначені для забезпечення потреб усіх власників квартир, а також власників нежитлових приміщень, які розташовані у житловому будинку.

З указаної вище статті вбачається, що власники квартир у багатоквартирному будинку є співвласниками спільного майна в будинку вже згаданих приміщень загального користування, опорних конструкцій та обладнання і, відповідно, співвласниками самого будинку.

Згідно зі ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно).

Умовами ст. 369 ЦК України передбачено, що співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Згідно положень ч. 2 ст. 10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» власники квартир багатоквартирних будинків та житлових приміщень у гуртожитку є співвласниками допоміжних приміщень у будинку чи гуртожитку, технічного обладнання, елементів зовнішнього благоустрою і зобов`язані брати участь у загальних витратах, пов`язаних з утриманням будинку і прибудинкової території відповідно до своєї частки у майні будинку чи гуртожитках. Допоміжні приміщення (кладовки, сараї і та ін.) передаються у власність квартиронаймачів безоплатно і окремо приватизації не підлягають.

Як зазначено у п. 1 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду України №14-рп/2011 від 09 листопада 2011 р. у справі №1-22/2011, в аспекті конституційного звернення положення п. 2 ст. 10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» від 19 червня 1992 р. № 2482-ХІІ зі змінами необхідно розуміти так, що власники квартир дво - або багатоквартирних житлових будинків та житлових приміщень у гуртожитку, незалежно від підстав набуття права власності на такі квартири, житлові приміщення, є співвласниками допоміжних приміщень у будинку чи гуртожитку, технічного обладнання, елементів зовнішнього благоустрою.

Відповідно до пункту 4 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України №14-рп/2011 від 09 листопада 2011 р., за законодавством України допоміжне приміщення у дво - або багатоквартирному будинку, гуртожитку має своє функціональне призначення, яке полягає у забезпеченні експлуатації будинку та побутового обслуговування його мешканців. Рішенням Конституційного Суду України від 02 березня 2004 р. допоміжні приміщення (підвали, сараї, кладовки, горища, колясочні та інше) передаються безоплатно у спільну власність громадян одночасно з приватизацією ними квартир (кімнат у квартирах) багатоквартирних будинків. Підтвердження права власності на допоміжні приміщення не потребує здійснення додаткових дій, зокрема створення об`єднання співвласників багатоквартирного будинку, вступу до нього.

Згідно статті 1 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» допоміжні приміщення багатоквартирного будинку - приміщення, призначені для забезпечення експлуатації будинку та побутового обслуговування його мешканців (колясочні, комори, сміттєкамери, горища, підвали, шахти і машинні відділення ліфтів, вентиляційні камери та інші підсобні і технічні приміщення); нежитлове приміщення - ізольоване приміщення в багатоквартирному будинку, що не належить до житлового фонду і є самостійним об`єктом нерухомого майна.

Згідно із Законом України «Про житлово-комунальні послуги» та Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17 травня 2005 р. № 76 допоміжні приміщення житлового будинку - приміщення, призначені для забезпечення експлуатації будинку та побутового обслуговування мешканців будинку(сходові клітини, вестибюлі, перехідні шлюзи, поза квартирні коридори, колясочні, кладові, сміттєкамери, горища, підвали, шахти і машинні відділення ліфтів, вентиляційні камери та інші технічні приміщення).

Отже, законодавець розділяє поняття допоміжного приміщення та нежилого.

Для розмежування допоміжних приміщень багатоквартирного житлового будинку, призначених для забезпечення його експлуатації та побутового обслуговування мешканців будинку, які віднесені до житлового фонду, і нежилих приміщень, призначених для побутових та інших потреб непромислового характеру, що є самостійними об`єктами цивільно-правових відносин, необхідно виходити як з місця їх розташування, так і з загальної характеристики сукупності властивостей таких приміщень, зокрема, способу і порядку їх використання.

При вирішенні спору суд з`ясовує не лише характеристику спірного приміщення за наданими документами, але й має виходити з того, чи дійсно спірне приміщення є допоміжним; в якому чи в частині якого може знаходитися технічне обладнання будинку (інженерні комунікації та технічні пристрої, які необхідні для забезпечення санітарно-гігієнічних умов і безпечної експлуатації квартир тощо), без доступу до якого експлуатація житлового будинку є неможливою; чи використовувалось воно чи якась з його частин для обслуговування будинку.

Судом встановлено, що Територіальна громада міста Житомира в особі Житомирської міської ради у відповідності до свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 30.09.2013 р. (а. с. 94) є власником нежитлових приміщень, позначене позицією АДРЕСА_4 . Згідно технічного паспорта на громадський будинок дане приміщення має статус офісного приміщення (а. с. 96-101).

При цьому позивачем не доведено, що у спірному приміщенні знаходиться технічне обладнання будинку, призначене для експлуатації житлового будинку та забезпечення санітарно-гігієнічних умов і безпечної експлуатації його квартир, тобто що нежилі приміщення з АДРЕСА_4 є допоміжними приміщеннями цього будинку. При цьому суд відхиляє надані позивачем плану розміщення приладів обліку теплової енергії, схеми встановлення лічильників теплової енергії, монтажної схеми Т-1, Т-2, фотографії вводу (засувки) (а. с. 19-23), оскільки з наданих документів не вбачається їх належність до спірних приміщень.

Окрім того, суд враховує, що пункт 8 «Нумерація квартир (кімнат, жилих блоків, секцій у гуртожитках) та інших приміщень» Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна, затвердженого наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України № 127 від 24.05.2001 р. стосується нумерації квартир та допоміжних приміщень, що знаходяться в таких квартирах, водночас, нумерація допоміжних приміщень спільного загальнобудинкового користування, тобто тих, що належать до загального майна та не підлягають приватизації, здійснюється римськими цифрами, а тому зважаючи, що згідно з технічним паспортом нежитлове приміщення позначене під номером «69», то вказане підтверджує, що нежитлове приміщення є окремим самостійним об`єктом цивільно-правових відносин, на які розповсюджуються вимоги щодо порядку нумерації квартир, визначеного вищезазначеною Інструкцією.

Судом встановлено, що рішенням виконавчого Житомирської міської ради депутатів трудящих № 385 від 02.07.1976 р., затверджено акт державної прийомки новозбудованого 5- ти поверхового житлового будинку з вбудованим приміщенням перукарні і пунктом прийомки білизни в чистку по вул.. Черняхівського 100 (а. с. 76).

Згідно рішення Житомирської міської Ради народних депутатів від 22.10.1992 р., про формування комунальної власності міської Ради народних депутатів та передачу в управління виконкому майна міської Ради було прийнято у міську комунальну власність та затверджено переліки майна комунальної власності міської Ради народних депутатів. (а. с. 83-90).

Відповідно до статті 1 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку», додатку Б ДБН В.2.2-15-2005 «Будинки і споруди. Житлові будинки. Основні положення», нежиле приміщення - приміщення, яке належить до житлового комплексу, але не відноситься до житлового фонду і є самостійним об`єктом цивільно-правових відносин.

Окрім того, суд вважає, що приватизація спірних нежитлових приміщень здійснена з дотриманням порядку, визначеного Законом України «Про приватизацію державного майна», Законом України «Про місцеве самоврядування» та Законом України «Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)».

Разом з тим, позивачем не доведено у чому полягає порушення його прав, не надано жодних належних, допустимих доказів на підтвердження неналежного функціонування багатоквартирного будинку внаслідок порушення будь-яких внутрішньо будинкових комунікацій, прокладених у частині підвального приміщення будинку, яке належить відповідачу, а також фактів виникнення аварій чи зменшення оперативності усунення надзвичайних ситуацій.

У силу ст. 2 ЦПК України судовому захисту підлягає лише порушені, невизнані або оспорюванні права, свободи чи інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, інтересів держави. Уявне порушення права позивача та право, яке може бути порушене у майбутньому, судовому захисту не підлягає.

Відповідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

З огляду на викладене, суд вважає, що спірні нежитлові приміщення підлягали приватизації, оскільки протилежного суду доведено не було.

Вимоги про визнання недійсним та скасування рішення і свідоцтва про реєстрацію права власності на нерухоме майно є похідними, й, відповідно, задоволенню не підлягають.

Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 355, 369, 382 ЦК України, Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку», Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», ст. ст. 12, 13, 81, 264, 265, 273, 354 ЦПК України, суд, -

В И Р I Ш И В:

У задоволені позовних вимог ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Житомирської міської ради, приватного підприємства «Житлове експлуатаційне підприємство № 1 м. Житомир», третя особа Департаменту реєстрації Житомирської міської ради про визнання недійсним та скасування рішення Житомирської міської ради і свідоцтва про реєстрацію права власності на нерухоме майно, відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Житомирського апеляційного суду через Богунський районний суд м. Житомира шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Богунського районного

суду м. Житомира І.Г. Перекупка