ТЕПЛОДАРСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ =====================================================================
Справа № 516/55/19
Провадження № 2/516/92/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.06.2019 р. Теплодарський міський суд Одеської області у складі:

головуючої, судді Мисливої Л.М.,

при секретарі Саратовській Я.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Теплодарі в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк», про захист прав споживачів, стягнення безпідставно набутих коштів,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 , звернулася до суду з вказаним позовом, до відповідача АТ КБ «ПриватБанк», в якому, з врахуванням уточнених позовних вимог від 22.05.2019р., просить зобов`язати відповідача встановити нульовий залишок коштів на всіх існуючих рахунках позивача, крім № НОМЕР_1 , зобов`язати позивача закрити всі рахунки, що відкриті на ім`я ОСОБА_1 , крім № НОМЕР_1 , та заборонити позивачу зберігати, обробляти персональні дані як суб`єкта кредитної історії. Також позивач просить стягнути з відповідача АТ КБ «Приватбанк» на її користь безпідставно утримувані кошти в загальній сумі 71 022 грн. 39 коп., з яких: 18443 грн. 41 коп. основна сума заборгованості; 490 грн. 25 коп. інфляційні витрати; 142 грн. 30 коп. проценти; 51946 грн. 43 коп. пеня. Свої вимоги мотивує тим, що відповідач порушив права позивача, як споживача, передбачені Законом України «Про захист прав споживачів», ОСОБА_1 є клієнтом даного банку, так як у 2018р. отримала банківську картку з рахунком № НОМЕР_1 , з якого відповідачем без її згоди було здійснено безпідставне списання коштів. Позивач стверджує, що між нею та АТ КБ «ПриватБанк» з моменту отримання нею вказаної картки, був укладений договір про надання банківських послуг. Розпоряджень відповідачу на списання грошових коштів вона не надавала. Також ОСОБА_1 зазначає, що відносно неї не відкрито жодного виконавчого провадження і не існує ніяких виконавчих документів, на підставі яких могло б відбутись стягнення на користь відповідача. АТ КБ «ПриватБанк» у смс-повідомленнях зазначає, що грошові кошти він списує у рахунок простроченого кредиту, за простроченням, однак позивач не має кредитного боргу та ніколи не брала кредит у відповідача, що також підтверджується відповідними судовими рішеннями. Крім того, позивач вказує, що з відповідача також підлягають стягненню на її користь проценти за користування незаконно списаними з її рахунку коштами, 3% річних та пеня. В зв`язку з викладеним позивач просить задовольнити позов.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилась, яка була належним чином повідомлена про місце та час розгляду справи, надавши раніше письмову заяву про проведення судового засіданні від 22.05.2019р. за її відсутності з підтвердженням заявлених нею позовних вимог.

Відповідач АТ КБ «ПриватБанк» в судове засідання не з`явився, який був повідомлений належним чином про місце та час розгляду справи, надавши до суду письмовий відзив на позов, в якому зазначив наступне. Між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 було укладено договір №б/н від 25.05.2010р. та отримано кредит у розмірі 8000 грн. зі сплатою відсотків за користування ним, та згодом позивач переоформила кредитну картку на клас вище «GOLD» картка. Крім того, на підтвердження оформлення кредитної картки, її перевипуску, користування нею, банк надав виписку по карткам, фото клієнта з картками банку, анкети заяви, довідки. Відповідач стверджує, що ОСОБА_1 не виконувала свої зобов`язання щодо умов кредитних договорів, а саме відносно щомісячного погашення кредиту, у зв`язку з чим у неї і виникла прострочена заборгованість перед банком. Також посилається на п.п.4.6, 5.6, 9.11 Умов і правил надання банківських послуг, що є невід`ємною частиною заявки позичальника на отримання кредиту, згідно яких позичальник доручає банку списувати кошти із всіх поточних рахунків у валюті кредиту або у валюті, відмінної від валюти кредиту, при наявності на них необхідної суми коштів, не наданих у кредит, у межах сум, які підлягають сплаті банку за заявою та цими умовами, при настанні строків платежів (здійснювати договірне списання). Спірні правовідносини між сторонами виникли з договору (угоди) між ними, який не являється нікчемним і не визнаний судом недійсним. Враховуючи наведені обставини, відповідач просить суд відмовити позивачу у задоволенні позову в повному обсязі.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково за таких підстав.

Як встановлено в судовому засіданні, між ОСОБА_1 та АТ КБ «ПриватБанк» був укладений Договір про надання банківських послуг, позивач, підписавши анкету-заяву, приєдналась до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, та отримала картковий рахунок № НОМЕР_1 , про що вбачається з відповідних виписок з рахунку.

У відповідності до п.п. 2.1.2.1, 2.1.2.2 Умов та правил надання банківських послуг, банк відкриває кожному клієнту банківський рахунок відповідно до Інструкції НБУ «Про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах» після проходження клієнтом процедури ОСОБА_2 та здійснює його розрахунково - касове обслуговування. Клієнт на підставі ст.634 Цивільного кодексу України приєднується до Умов та правил надання банківських послуг шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та правил, що разом становлять Договір банківського рахунку.

З наявних в матеріалах справи: роздруківках (смс-розсилки банку) про рух коштів на рахунку ОСОБА_1 , та виписках по картці № НОМЕР_1 за період з 01.10.2018р. по 28.02.2019р., на яку позивач отримує заробітну плату, вбачається про автоматичне списання грошей для погашення простроченої заборгованості по іншим карткам: 54**10; 51**45; 88**51, зокрема: 03.11.2018р. 22 грн. 16 коп., 14.11.2018р. 1040 грн., 16.11.2018р. 40 грн., 28.11.2018р. 1058 грн. 86 коп., 13.12.2018р. 38 грн. 85 коп., 20.12.2018р. 217 грн. 16 коп., 3585 грн. 72 коп., 16.01.2019р. 1150 грн., 29.01.2019р. 1196 грн. 46 коп., 14.02.2019р. 1150 грн., 26.02.2019р. 1196 грн. 46 коп., 13.03.2019р. 2250 грн., 16.03.2019р. 50 грн., 30.03.2019р. 15 грн. 84 коп., 25.04.2019р. 2681 грн. 90 коп., 14.05.2019р. 2750 грн.

На підставі рішення Теплодарського міського суду Одеської області від 24.02.2015р. ухвалено стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором від 25.05.2010р. у сумі 15545 грн. 77 коп.; та судові витрати в сумі 243 грн. 60 коп.

За рішенням апеляційного суду Одеської області від 06.07.2016р., вказане рішення Теплодарського міського суду Одеської області від 24.02.2015р. скасовано; в задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «Приватбанк» про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором від 25.05.2010р. у загальному розмірі 15545 грн. 77 коп., відмовлено.

Згідно ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12.07.2017р. касаційна скарга ПАТ КБ «Приватбанк» відхилена, рішення апеляційного суду Одеської області від 06.07.2016р. залишено без змін.

АТ КБ «ПриватБанк» були надані до суду анкети-заяви ОСОБА_1 від 30.03.2007р., 25.05.2010р. на отримання кредитної картки, фото клієнта з картками, відповідні виписки по картковим рахункам ОСОБА_1 , з яких вбачається здійснення таких операцій як: видача готівки у банкоматі, надходження готівки, придбання товару, переказ коштів, списання коштів за користування кредитним лімітом, процентів за прострочений кредит. Крім того, відповідачем надана довідка про наявність у ОСОБА_1 станом на 16.10.2018р. заборгованості перед АТ КБ «ПриватБанк», а саме: по рахунку № НОМЕР_2 (згідно довідки кредитний ліміт 8000 грн.) в розмірі 270124 грн. 11 коп., №8800хххххх3751 2417 грн. 03 коп.

Згідно висновків про правильне застосування норм права, викладених у Постанові ВС від 16.05.2018р. по справі №686/21962/15-ц, відповідно до частини першої ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно з частиною другою ст. 509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Відповідно до частини другої ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є не лише договори й інші правочини, а й завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди іншій особі та інші юридичні факти. Завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди породжує зобов`язання між особою, яка таку шкоду завдала, та потерпілою особою. Залежно від змісту такого зобов`язання воно може бути грошовим або негрошовим. За змістом ст.ст. 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати. Згідно з частиною другою ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України. Відтак, приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України). Отже, у ст. 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

Як вбачається з правової позиції, викладеної у Постанові ВСУ від 02.10.2013р. у справі №6-88цс13, якщо ж зобов`язання не припиняється з підстав, передбачених статтями 11, 600, 601, 604 - 607, 609 ЦК України, до моменту його виконання, таке виконання має правові підстави (підстави, за яких виникло це зобов`язання). Набуття однією зі сторін зобов`язання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобов`язання не є безпідставним. Тобто у разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, стаття 1212 ЦК України може бути застосована тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі. Як свідчить аналіз матерiалiв справи, відповідач набув майно за існування достатніх правових підстав, у спосіб, що не суперечить цивільному законодавству, з метою його зберігання та передачі для придбання у майбутньому земельних ділянок. Крім того, грошові кошти не передавались у власність чи користування, їх було отримано не як позику чи оплату за надані послуги згідно з договором, а лише як предмет договору. За таких обставин, ураховуючи, що доказів визнання укладеного правочинну недійсним або його розірвання не надано, суди першої та апеляційної iнстанцiй дійшли висновку про безпідставність посилань позивача на те, що оспорювана сума вважається отриманою відповідачем безпідставно в розумінні статті 1212 ЦК України. Отже, правовідносини сторін регулюються нормами зобов`язального права, які застосовуються до окремих видів угод, а не статтею 1212 ЦК України, на яку посилався позивач як на підставу позовних вимог. Таким чином, у разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер правовідносин виключає можливість застосування до них судом положень частини першої статті 1212 ЦК України, у тому числі й щодо зобов`язання повернути майно потерпілому.

Відповідно до ст. 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Згідно ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства (ст. 551 ЦК України).

За ст. 1073 ЦК України у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом.

У відповідності до ч.1 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно.

За положеннями ст. 1214 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе без достатньої правової підстави, зобов`язана відшкодувати всі доходи, які вона одержала або могла одержати від цього майна з часу, коли ця особа дізналася або могла дізнатися про володіння цим майном без достатньої правової підстави. У разі безпідставного одержання чи збереження грошей нараховуються проценти за користування ними (стаття 536 цього Кодексу).

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ст. 76 ЦПК України).

Стаття 81 ЦПК України визначає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Згідно ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

За ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» № 1023-XII від 12.05.1991р. у разі коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення.

На підставі вищевикладеного, суд вважає можливим задовольнити частково позов ОСОБА_1 та зобов`язати АТ КБ «Приватбанк» встановити нульовий залишок коштів на всіх існуючих рахунках позивача, крім карткового рахунку № НОМЕР_3 , а також стягнути з відповідача на користь ОСОБА_1 безпідставно утримувані кошти в сумі 18443 грн. 41 коп., також 490 грн. 25 коп. інфляційних втрат та 142 грн. 30 коп. процентів, а всього 19075 грн. 96 коп., оскільки судом встановлені обставини безпідставного списання банком з даного рахунка позивача грошових коштів та їх утримання, що їй надійшли у вигляді заробітної плати, таким чином, обмеживши при цьому права позивача, як клієнта банку, а тому вимоги ОСОБА_1 в цій частині є доведеними та основані на законі, підтверджені вищенаведеними доказами, дослідженими у судовому засіданні. При цьому суд приймає до уваги рішення апеляційного суду Одеської області від 06.07.2016р. у справі за позовом ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором від 25.05.2010р. у загальному розмірі 15545 грн. 77 коп., яке набрало законної сили, та має у даній справі преюдиційне значення, оскільки банку відмовлено в задоволенні його вимог про стягнення заборгованості саме за кредитним договором б/н від 25.05.2010р.

В частині позовних вимог ОСОБА_1 щодо зобов`язання позивача закрити всі рахунки, відкриті на її ім`я, крім № НОМЕР_3 , та щодо заборони позивачу зберігати та обробляти персональні дані як суб`єкта кредитної історії, суд відмовляє в задоволенні за безпідставністю, оскільки у даному випадку неможливо зобов`язати саме позивача здійснити відповідні дії.

Крім того, суд не може прийняти до уваги посилання позивача ОСОБА_1 щодо застосування ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» до вимоги про стягнення з АТ КБ «Приватбанк» на її користь пені в розмірі 51946 грн. 43 коп., нарахованої нею за безпідставно утримувані кошти, оскільки вказана норма закону підлягає застосуванню щодо сплати пені споживачу у разі невиконання, неналежного виконання сторонами договірного зобов`язання, а тому відмовляє в задоволенні її вимог щодо стягнення пені у розмірі 51946 грн. 43 коп.

Враховуючи наведене, а також наявність рішення апеляційного суду Одеської області від 06.07.2016р., за яким в задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «Приватбанк» про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором від 25.05.2010р. у загальному розмірі 15545 грн. 77 коп., було відмовлено, що залишено без змін згідно ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12.07.2017р., суд не приймає до уваги доводи відповідача, викладені ним у письмовому відзиві на позов.

У відповідності до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 536, 549, 551, 625, 1073, 1212, 1214 ЦК України, ст.ст. 10, 12, 13, 18, 141, 258, 259, 263, 264, 265, 273, 275, 279, 354 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк», про захист прав споживачів, стягнення безпідставно набутих коштів, задовольнити частково.

Зобов`язати Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» (місцезнаходження: 01001, м. Київ, вул. Грушевського, 1д, ) встановити нульовий залишок коштів на всіх існуючих рахунках ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , ІН НОМЕР_4 ), крім карткового рахунку № НОМЕР_3 .

Стягнути з Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» (місцезнаходження: 01001, м. Київ, вул. Грушевського, 1д, ) на користь ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , ІН НОМЕР_4 ) безпідставно утримувані кошти в сумі 18443 грн. 41 коп., також 490 грн. 25 коп. інфляційних втрат та 142 грн. 30 коп. процентів, а всього 19075 грн. 96 коп.

В частині позовних вимог ОСОБА_1 щодо зобов`язання позивача закрити всі рахунки, відкриті на ім`я ОСОБА_1 , крім № НОМЕР_3 , та щодо заборони позивачу зберігати та обробляти персональні дані як суб`єкта кредитної історії, - відмовити в задоволенні.

Стягнути з Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» 1536 грн. 80 коп. судового збору в дохід держави.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до апеляційного суду Одеської області через Теплодарський міський суд Одеської області. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Інформація про дане судове рішення розміщена в Єдиному державному реєстрі судових рішень (http://reyestr.court.gov.ua/) за номером справи 516/55/19.

Повне рішення суду складено 18.06.2019р.

У відповідності до ч.5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Суддя