Ухвала

25 січня 2019 року

м. Київ

справа № 589/4459/17

провадження № 61-1176ск19

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Карпенко С. О., вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 10 жовтня 2018 року та постанову апеляційного суду Сумської області від 10 грудня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права власності на 1/2 частку квартири, набутої за час шлюбу,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2017 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до

ОСОБА_1 про визнання права власності на 1/2 частку квартири, набутої

за час шлюбу.

Шосткинський міськрайонний суд Сумської області рішенням від 10 жовтня

2018 року позов задовольнив. Визнав за ОСОБА_2право власності

на 1/2 частку квартири АДРЕСА_1. Стягнув з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати у розмірі

1 697 грн 85 коп.

Апеляційний суд Сумської області постановою від 10 грудня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишив без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

10 січня 2019 року ОСОБА_1 подав до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 10 жовтня 2018 року та постанову апеляційного суду Сумської області від 10 грудня 2018 року і направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 Цивільного процесуального кодексу (далі - ЦПК) Українине підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Згідно з частиною шостою статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є: справи, у яких ціна позову не перевищує ста

розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову

в яких перевищує п'ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до частини дев'ятої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом

на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення.

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» встановлено, що розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом

на 1 січня 2019 року становить 1 921 гривня.

Враховуючи положення статті 19 ЦПК України, суд апеляційної інстанції дану справу визнав малозначною.

Право на касаційне оскарження судових рішень ОСОБА_1обґрунтовує тим, що суд помилково відніс справу до категорії малозначних, а також що ця справа має виняткове значення для заявника.

Касаційний суд, перевіривши доводи касаційної скарги, дійшов висновку,

що обґрунтування, які вона містить, не підтверджують наявність випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за яких

судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню. Посилаючись на помилковість віднесення судом цієї справи до категорії малозначних, ОСОБА_1не надав належних та допустимих доказів, які б це підтверджували, а сама по собі вказівка про це в касаційній скарзі не може свідчити про наявність підстав для розгляду справи по суті в суді касаційної інстанції. Незгода заявника з оскаржуваними судовими рішеннями в цілому, а саме з підстав неправильного застосування норм матеріального і порушення норм процесуального права, а також неправильного встановлення обставин справи, не є обставиною, яка впливає на визначення справи як такої, що має виняткове значення для заявника.

Верховним Судом досліджено та взято до уваги: ціну позову, предмет

позову, складність справи, а також значення справи для сторін і суспільства,

які дали можливістьдійти висновку про відсутність підстав для відкриття касаційного провадження.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК Українисуддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, відповідають Конституції України, відповідно до статті 129 якої основними засадами судочинства є, серед інших, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Зазначене відповідає і Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради

Європи від 7 лютого 1995 року, згідно з якими державам-членам рекомендовано вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до

суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть

бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини,

яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» від 19 грудня 1997 року).

Оскільки заявником подано касаційну скаргу на судові рішення, ухвалені у малозначній справі, і випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої

статті 389 ЦПК України, ним не доведені, а судом не встановлені, відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі.

Керуючись статтями 19, 389, 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 10 жовтня 2018 року та постанову апеляційного суду Сумської області від 10 грудня 2018 року.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя С. О. Карпенко