Постанова

Іменем України

09 жовтня 2019 року

м. Київ

справа № 525/1073/16-ц

провадження № 61-32911св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Червинської М. Є. (суддя-доповідач), Бурлакова С. Ю., Коротуна В. М.,

учасники справи:

позивач - акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,

представники позивача: Сафір Федір Олегович, Забара Вячеслав Миколайович , Стрельник Руслан Михайлович , Янсон Євген Валерійович , Сокуренко Наталія Вікторівна , Шокало Тетяна Василівна , Сокуренко Євген Сергійович ,

відповідач-1 - ОСОБА_7 ,

представник відповідача-1 - ОСОБА_9,

відповідач-2 - ОСОБА_9 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на рішення Великобагачанського районного суду Полтавської області у складі судді Ячала Ю. І. від 23 лютого 2017 року та ухвалу апеляційного суду Полтавської області у складі колегії суддів: Одринської Т. В., Дорош А. І., Триголова В. М. від 31 травня 2017 року,

ВСТАНОВИВ:

Підпунктом 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

1.Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У жовтні 2016 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк», яке змінило найменування на акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_7 , ОСОБА_9 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовна заява мотивована тим, що 19 червня 2007 року між закритим акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк» (далі - ЗАТ КБ «ПриватБанк»), правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк», та ОСОБА_7 укладено кредитний договір № PLKPG108093842, за умовами якого останньому було надано кредит у розмірі 28 925 дол. США, терміном повернення до 19 червня 2037 року. Цього ж дня на забезпечення виконання указаного договору між ЗАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_9 укладено договір поруки, за умовами якого остання зобов`язалася солідарно з позичальником відповідати перед банком за виконання ним зобов`язання за кредитним договором.

У порушення умов кредитного договору, а також статей 509, 526, 1054 ЦК України, відповідачі зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконали, чим порушив умови кредитного договору. Станом на 23 вересня 2016 року утворилась заборгованість, яка з урахуванням процентів за користування кредитом, пені та комісії, становить 104 713,18 дол. США, яку позивач просить суд стягнути солідарно з відповідачів на свою користь.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Великобагачанського районного суду Полтавської області від 23 лютого 2017 року у задоволенні позову АТ КБ «ПриватБанк» відмовлено.

Судове рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що у травні 2011 року пред'явивши вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, сплату відсотків за користування кредитом та пені, кредитор відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобов'язання, а тому звернувшись до суду з указаним позовом у жовтні 2016 року банк пропустив позовну давність, про застосування якої просили відповідачі, та шестимісячний строк, передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України, для пред'явлення вимоги до поручителя, що є підставою для відмови у позові.

Короткий зміст ухвали суду першої інстанції

Ухвалою апеляційного суду Полтавської області від 31 травня 2017 року апеляційну скаргу АТ КБ «ПриватБанк» відхилено, рішення Великобагачанського районного суду Полтавської області від 23 лютого 2017 року залишено без змін.

Судове рішення апеляційного суду мотивоване тим, що висновки суду першої інстанції відповідають вимогам закону, обставини справи встановлені повно, а доводи апеляційної скарги не підтверджені належними та допустимими доказами і не спростовують висновків суду першої інстанції

Узагальнені доводи касаційної скарги

У липні 2017 року АТ КБ «ПриватБанк» подало до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, у якій просить скасувати судові рішення судів попередніх інстанцій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що посилання суду на пропуск позовної давності свідчить про неповне з'ясування обставин справи, оскільки строк виконання основного зобов'язання у пункті 7.1. кредитного договору встановлено до 19 червня 2037 року, з якого і має рахуватися позовна давність за основним зобов'язанням. Тому, банк звернувся до суду з указаним позовом у межах позовної давності, передбаченої статтею 257 ЦК України. Вимога банку, яка направлялася 19 травня 2011 року на адресу позичальника, за своєю природою була лише повідомленням про невиконання зобов'язань позичальником, а не вимогою про дострокове повернення усієї суми за кредитом, тому висновку суду про зміну строку виконання основного зобов'язання є помилковими. Оскільки кошти за кредитним договором в належному розмірі повернуто не було, то непогашений залишок за тілом кредиту та процентами, які нараховуються щомісячно та є періодичними платежем за користування кредитними коштами, комісія, а також неустойка, нарахована унаслідок невиконання позичальником своїх зобов'язань за договором, підлягають стягненню з відповідачів у межах позовної давності.

Узагальнені доводи заперечення на касаційну скаргу

У вересні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ надійшли заперечення на касаційну скаргу ОСОБА_7 та ОСОБА_9 , у якій, посилаючись на безпідставність доводів касаційної скарги та законність і обґрунтованість ухвалених у справі судових рішень, відповідачі просять касаційну скаргу відхилити, а судові рішення судів попередніх інстанцій залишити без змін.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 серпня 2017 року відкрито касаційне провадження в указаній справі і витребувано цивільну справу № 525/1073/16-ц з Великобагачанського районного суду Полтавської області.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Указана справа передана до Верховного Суду.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Суд установив, що 19 червня 2007 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк», та ОСОБА_7 укладено кредитний договір № PLKPG108093842, за умовами якого останньому було надано кредит у розмірі 28 925 дол. США зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами, з кінцевим терміном повернення до 19 червня 2037 року. Цього ж дня на забезпечення виконання указаного договору між ЗАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_9 укладено договір поруки, за умовами якого остання зобов`язалася солідарно з позичальником відповідати перед банком за виконання ним зобов`язання за кредитним договором.

Згідно з наданим банком розрахунком, заборгованість за вказаним кредитним договором станом на 23 вересня 2016 року становить 104 713,18 дол. США, із яких: тіло кредиту - 20 985,51 дол. США; заборгованість за відсотками за користування кредитними коштами - 25 271,14 дол. США; заборгованість за комісією за користування кредитом -3 978,84 дол. США; заборгованість за пенею за несвоєчасне виконання зобов'язання - 54 477,69 грн.

08 листопада 2016 року під час розгляду справи судом першої інстанції відповідачі заявили про застосування позовної давності.

2.Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Відповідно до статей 526, 530, 1054 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з пунктом 7.1. кредитного договору від 19 червня 2007 року № PLKPG108093842 строк дії договору встановлено до 19 червня 2037 року.

У пункті 2.2.10. кредитного договору передбачено право банку вимагати від позичальника дострокового повернення повної суми заборгованості.

Із матеріалів справи вбачається, що згідно з умовами кредитного договору за наявності прострочення виконання основного зобов`язання в обумовлений сторонами строк 12 травня 2011 року банк звернувся до ОСОБА_7 з вимогою про повернення суми кредиту в повному обсязі в тридцятиденний строк з дня отримання даної вимоги, а 01 квітня 2012 року АТ КБ «ПриватБанк» використало право вимагати дострокового повернення суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України, шляхом солідарного стягнення цих коштів у судовому порядку з відповідачів.

Ухвалою Полтавського районного суду Полтавської області від 17 лютого 2012 року у справі № 2-1797/11 позовну заяву АТ КБ «ПриватБанк» залишено без розгляду.

Звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі.

Такий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18).

Тобто, реалізувавши своє право на повернення кредиту достроково, такими діями кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, який настав з червня 2011 року.

З указаним позовом банк звернувся до відповідачів у жовтні 2016 року, тобто поза межами позовної давності, передбаченої статтею 256 ЦК України, що є підставою для відмови у позові.

Разом із тим, колегія суддів погоджується із висновком суду про відмову у задоволення позову і до поручителя ОСОБА_9

Так, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку та поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником (частина перша статті 553 ЦК України).

Згідно з частиною четвертою статті 559 ЦК України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Умови договору про дію поруки до повного виконання зобов`язань боржника (пункт 11) не свідчать, що цим договором установлено строк припинення поруки у розумінні статті 251, частини четвертої статті 559 ЦК України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), тому в цьому випадку підлягають застосуванню норми частини четвертої статті 559 цього Кодексу (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) про припинення поруки, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя.

З аналізу частини четвертої статті 559 ЦК України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) можна зробити висновок, що строк поруки відноситься до преклюзивних, це строк існування самого зобов`язання поруки, а застосоване в цій нормі поняття «строк чинності поруки» повинне розглядатися як строк, протягом якого кредитор може реалізувати свої права за порукою, як видом забезпечення зобов`язання.

Тому і право кредитора, і обов`язок поручителя після його закінчення припиняються, а це означає, що жодних дій щодо реалізації цього права, в тому числі застосування примусових заходів захисту в судовому порядку, кредитор вчиняти не може.

Вказані висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 березня 2019 року у справі № 1411/3467/12 (провадження № 14-594цс18).

Оскільки кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, який настав з червня 2011 року, а у передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) шестимісячний строк, вимогу до поручителя не пред'явив, тому висновки судів попередніх інстанцій про відмову у задоволенні позову до поручителя ОСОБА_9 у зв'язку із припиненням його поруки відповідно до частини четвертої статті 559 ЦК України є правильними.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Доводи, наведені в обґрунтування касаційної скарги, не можуть бути підставами для скасування судових рішень судів попередніх інстанцій, оскільки зводяться до переоцінки судом доказів, що у силу вимог статті 400 ЦПК України не входить до компетенції суду касаційної інстанції, були предметом дослідження у суді із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства, і з якою погоджується суд касаційної інстанції.

Частиною третьою статті 401 ЦПК України передбачено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення судів попередніх інстанцій без змін.

Оскільки оскаржувані судові рішення судів попередніх інстанцій залишено без змін, а скаргу без задоволення, то судовий збір за подання касаційної скарги покладається на особу, яка подала касаційну скаргу.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» залишити без задоволення.

Рішення Великобагачанського районного суду Полтавської області від 23 лютого 2017 року та ухвалу апеляційного суду Полтавської області від 31 травня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: М. Є. Червинська

С. Ю. Бурлаков

В. М. Коротун