Справа № 204/1632/19
Провадження №4-с/204/19/19
УХВАЛА

іменем України

10 червня 2019 року м. Дніпро

Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючий суддя Книш А.В.,

секретар судового засідання Подвижна О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за скаргою Публічного акціонерного товариства «РОДОВІД БАНК» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Шевченка Андрія Миколайовича, заінтересовані особи державний виконавець Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Яковенко В.А., Цирульніков Олександр Олександрович на дії державного виконавця, -

ВСТАНОВИВ:

Заявник звернувся до суду зі скаргою на дії державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Яковенко В.А., в якій просив визнати незаконними дії державного виконавця по виконавчому провадженню №57684346 при винесенні постанови про повернення виконавчого документа стягувачу від 31 січня 2019 року та скасувати зазначену постанову.

Скарга обґрунтовується тим, що 06 квітня 2016 року Красногвардійським районним судом м. Дніпропетровська було ухвалене рішення по цивільній справі №204/6083/14-ц за позовом ПАТ «Родовід Банк» до ОСОБА_1 , третя особа ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки та 20 березня 2013 року стягувач отримав виконавчий лист на виконання вказаного рішення суду. 18 лютого 2019 року заявником було отримано постанову про повернення виконавчого документа стягувачу від 31 січня 2019 року, де підставою повернення виконавчого документа зазначено, що відповідно до п.1 ст.1 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадянам України, наданого як забезпечення кредитів у іноземній валюті» протягом дії цього Закону не може бути примусово стягнуте нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно зі статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із ст.5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України за спожитими кредитами, наданими йому кредитними установами резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об`єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно. Державним виконавцем також зазначено, що інше майно у боржника, окрім домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , відсутнє. Однак заявник вважає, що державним виконавцем винесено постанову із порушенням норм матеріального права, оскільки у боржника наявні інші об`єкти нерухомого майна, у тому числі житловий будинок. Таким чином, при винесенні постанови державним виконавцем не здійснено усі необхідні дії, які передбачені Законом України «Про виконавче провадження», а тому оскаржувана постанова повинна бути скасована.

Представник заявника належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду скарги, у судове засідання не з`явився. До початку слухання справи надав суду письмову заяву, у якій просив розглянути скаргу за його відсутності.

Заінтересована особа державний виконавець Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Яковенко В.А. повідомлений про дату, час та місце розгляду скарги, у судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив.

Заінтересована особа ОСОБА_1 повідомлений про дату, час та місце розгляду скарги у судове засідання не з`явився. До початку судового засідання надав письмові пояснення, згідно яких просив розглядати скаргу за його відсутності та відмовити у її задоволенні, оскільки вважає, що надана заявником інформаційна довідка з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 27 лютого 2019 року сформована некоректно. Стосовно нерухомого майна, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_2 , повідомив, що вказане нерухоме майно боржник отримав на підставі ухвали Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 20 жовтня 2009 року, про що було зроблено запис до відомостей про права власності на будинок за вказаною адресою. Однак в подальшу зазначену ухвалу було оскаржено та скасовано, проте в Реєстрі прав власності на нерухоме майно даний запис залишився та у зв`язку із запровадженням Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, даний запис є неактуальним. На даний час власником даного майна є ОСОБА_3 , а тому у нього у власності відсутнє інше нерухоме майно, крім того, яке надане в заставу.

Дослідивши матеріали справи, матеріали цивільної справи №204/6083/14-ц та оцінивши докази у їх сукупності суд приходить до наступних висновків.

Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 06 квітня 2016 року у цивільній справі №204/6083/14-ц позовну заяву Публічного акціонерного товариства «РОДОВІД БАНК» (далі ПАТ «РОДОВІД БАНК») до ОСОБА_1 , третя особа ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки задоволено частково, в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_2 за кредитним договором №35.1/ІІ-266.08.1 від 01 лютого 2008 року в загальному розмірі 41855868,23 грн перед ПАТ «РОДОВІД БАНК», звернуто стягнення на домоволодіння та земельну ділянку, що належать ОСОБА_1 , які передано в іпотеку ПАТ «РОДОВІД БАНК», згідно договору іпотеки б/н від 15 жовтня 2009 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М. за реєстровим №9531, шляхом продажу домоволодіння, а саме житлового будинку та земельної ділянки, загальною площею 0,0778 га, на якій розташований житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер земельної ділянки НОМЕР_1 ; зазначено, що рішення суду в частині звернення стягнення на предмет іпотеки на час дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не підлягає виконанню (а.с.113-116). Зазначене рішення суду 06 червня 2016 року набрало законної сили та стягувачу було видано виконавчі листи (а.с.11).

14 листопада 2018 року постановою державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Яковенка В.А. відкрито виконавче провадження ВП №57684346 за виконавчим листом №204/6083/14-ц, виданого 19 липня 2016 року Красногвардійським районним судом м. Дніпропетровська на примусове виконання рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 06 квітня 2016 року (а.с.78-79).

14 листопада 2018 року державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Яковенком В.А. у виконавчому провадженні ВП№57684346 були винесені постанови про арешт майна боржника домоволодіння, а саме: житловий будинок та земельну ділянку, загальною площею 0,0778 га, на якій розташований житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер земельної ділянки НОМЕР_1 , та про стягнення виконавчого збору з боржника ОСОБА_1 (а.с.104-106).

31 січня 2019 року державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Яковенком В.А. у виконавчому провадженні ВП№57684346 було винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п.9 ч.1 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження», а саме у зв`язку з тим, що документ повертається стягувачу, якщо законом встановлено заборону щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, якщо в нього відсутнє інше майно чи кошти, на які можливо звернути стягнення, а також щодо проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, що виключає можливість виконання відповідного рішення. Виносячи таку постанову державним виконавцем Яковенко В.А. враховано, що згідно з інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна за боржником інше майно, окрім домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , відсутнє (а.с.14-15, 72-73).

В судовому засіданні встановлено, що державним виконавцем в рамках виконавчого провадження було встановлено відсутність іншого майна у боржника ОСОБА_1 , окрім житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна за боржником інше майно (а.с.80-104).

Нерухоме майно, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_2 , та на яке посилається заявник, як на підставу скасування оскаржуваної постанови, на момент винесення державним виконавцем постанови про повернення виконавчого документа стягувачу на праві власності належало ОСОБА_4 , про що була здійснена державна реєстрація права власності ще 30 грудня 2016 року (а.с.82), а на час розгляду справи в суді таке нерухоме майно вже належить ОСОБА_3 (а.с.53).

Боржнику ОСОБА_1 дійсно належав на праві власності житловий будинок розташований за адресою: АДРЕСА_2 , однак право власності на нього було припинено ще 30 квітня 2013 року (а.с.92).

Положеннями п. 9 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавчий документ повертається стягувачу, якщо законом встановлено заборону щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, якщо в нього відсутнє інше майно чи кошти, на які можливо звернути стягнення, а також щодо проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, що виключає можливість виконання відповідного рішення.

Відповідно до п. 1 п. 1 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» протягом його дії не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: - таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/ майнового поручителя або є об`єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; - загальна площа такого нерухомого житлового майна (об`єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку.

Між тим поняття «мораторій» визначається у чинному законодавстві як відстрочення виконання зобов`язання (п. 2 ч. 1 ст. 263 ЦК України). Тим самим, мораторієм є тимчасове зупинення настання певних юридичних наслідків (виникнення чи припинення прав чи обов`язків). Дія Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» є тимчасовою та пов`язується із скасувальною обставиною, що визначена у ч. 3 Закону. Зазначеним Законом не визначено підстави відмови у захисті права внаслідок поширення дії Закону на правовідносини сторін, а лише передбачено у майбутньому створення сприятливих умов для боржників щодо їх зобов`язань перед кредиторами.

Верховний Суд України у справі N 6-333цс15 від 10 червня 2015 року визначив, що мораторій є відстроченням виконання зобов`язання, а не звільненням від його виконання. Відтак мораторій на стягнення майна, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті, установлений вказаним вище Законом, не позбавляє кредитора права на звернення стягнення на предмет іпотеки (застави) у разі невиконання боржником зобов`язань за договором, а лише тимчасово забороняє примусово стягувати (відчужувати без згоди власника) зазначене майно.

Отже, до закінчення дії мораторію, встановленого даним Законом, державним виконавцем не може бути примусово реалізоване відповідне майно.

Доводи заявника про те, що у боржника є інше, окрім іпотечного майна, майно спростовується дослідженими матеріалами справи.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що при винесенні постанови 31 січня 2019 року про повернення виконавчого листа стягувачу, державним виконавцем дотримано вимог Закону України «Про виконавче провадження».

Відповідно до ч. 5 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 12 цього Закону. Крім того, самою постановою визначено, що виконавчий документ може бути повторно пред`явлений для виконання в строк до 31 січня 2022 року.

З огляду на наведене, скарга ПАТ «РОДОВІД БАНК» задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 447-451 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

У задоволенні скарги Публічного акціонерного товариства «РОДОВІД БАНК» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Шевченка Андрія Миколайовича, заінтересовані особи державний виконавець Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Яковенко В.А., Цирульніков Олександр Олександрович на дії державного виконавця відмовити.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана безпосередньо або через Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська до Дніпровського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвалу суду, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Головуючий: