Житомирський апеляційний суд
Категорія 50 Доповідач Талько О. Б.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 травня 2019 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючої Талько О.Б.,

суддів: Коломієць О.С., Шевчук А.М.,

за участю секретаря Кравчук Л.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі цивільну справу №295/13998/18 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Богунського районного суду м. Житомира від 18 березня 2019 року, ухвалене під головуванням судді Перекупки І.Г.,

В С Т А Н О В ИВ :

У жовтні 2018 року ОСОБА_1 звернулась до суду з даним позовом, в якому зазначила, що шлюб між її батьками розірваний 16 січня 2001 року. На даний час після досягнення повноліття вона проживає з матір`ю, проходить навчання у Приватному вищому навчальному закладі «Київський інститут бізнесу та технологій» та потребує матеріальної допомоги. Відповідач є її батьком, проте відмовляється в добровільному порядку сплачувати аліменти на її утримання на час навчання.

З урахуванням викладеного, просила стягувати із ОСОБА_2 аліменти на своє утримання на період навчання у розмірі 1/4 частини усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову й до досягнення нею двадцяти трьох років.

Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 18 березня 2019 року позовні вимоги задоволено частково.

Вирішено стягувати із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на її утримання у розмірі 1/8 частини всіх доходів щомісячно, починаючи з 22 жовтня 2018 року та до закінчення ОСОБА_1 навчання у Київському інституті бізнесу та технологій, тобто до 25 червня 2020 року, чи до досягнення ОСОБА_1 двадцяти трьох років.

В апеляційній скарзі відповідач, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення та прийняти постанову, якою відмовити у задоволенні позову.

Зокрема, зазначає, що суд не врахував його матеріальний та сімейний стан і прийшов до помилкового висновку про те, що він має можливість утримувати повнолітню дочку. На даний час він створив нову сім`ю, у нього є двоє неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Вказує, що протягом 2014-2015 років проходив службу в зоні АТО та отримав поранення. Окрім того, його заробіток є незначним та позбавляє його можливості надавати допомогу повнолітній дочці. Також на підставі рішень суду з нього стягується заборгованість зі сплати аліментів та пеня.

Пояснює, що дочка уклала договір про здобуття освітніх послуг без погодження з ним, отже він не зобов`язаний її утримувати на час навчання.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач зазначає, що ОСОБА_2 працевлаштований, офіційно працює та отримує стабільний дохід, відтак має можливість сплачувати аліменти на її утримання на час навчання.

В судовому засіданні відповідач підтримав апеляційну скаргу, зазначивши, що дочка є повнолітньою, самостійно обрала навчальний заклад й має сама вирішувати питання щодо свого матеріального забезпечення.

Позивач не визнала апеляційну скаргу та пояснила, що весь тягар її матеріального утримання ліг на плечі матері, яка надає їй кошти на оплату навчання, придбання продуктів харчування тощо.

Дослідивши матеріали справи та заслухавши пояснення осіб, які з`явились в судове засідання, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступного.

За правилами ст. 199 СК України, якщо повнолітня дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.

Право на утримання припиняється у разі припинення навчання.

Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Згідно з ч.1 ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку ( доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; сан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Частиною 1 ст.191 СК України також передбачено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

В судовому засіданні встановлено, що відповідач є батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

23 серпня 2018 року між ОСОБА_1 та Приватним вищим навчальним закладом « Київський інститут бізнесу та технологій» укладений договір, зміст якого свідчить про те, що позивач здобуває освітні послуги у даному навчальному закладі за денною формою навчання, протягом періоду з 1 вересня 2018 року по 25 червня 2020 року. Загальна вартість навчання становить 27800 грн.

Умовами договору не передбачено виплату стипендії.

В судовому засіданні також встановлено, що відповідає є військовослужбовцем та проходить військову службу у Північному регіональному управлінні Державної прикордонної служби України. Його щомісячний заробіток становить 8267 грн., з якого вираховується заборгованість зі сплати аліментів.

Матеріали справи також свідчать, що на утриманні відповідача перебувають неповнолітні діти: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання, є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків.

Обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття, виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дитиною віку, який перевищує 18 років, але є не меншим 23 років; продовження нею навчання; потреба дитини у зв`язку з навчанням матеріальної допомоги; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

В судовому засіданні встановлено, що позивач навчається на денній формі навчання, у зв`язку з чим не має можливості офіційно працевлаштуватись та отримувати доходи, не отримує стипендію та за умовами договору зобов`язана сплачувати кошти за надання освітніх послуг. Таким чином, зазначені обставини свідчать про те, що вона потребує матеріальної допомоги.

Заперечуючи проти позову, відповідач пояснив, що має незадовільний стан здоров`я, проте вказана обставина не підтверджена належними та допустимими доказами.

ОСОБА_2 є працездатним, має постійне місце роботи та сталий заробіток. Сплата ним заборгованості за аліментами не є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог, а наявність на його утриманні двох неповнолітніх дітей врахована судом при визначенні розміру аліментів на утримання повнолітньої дочки.

Враховуючи вищезазначене, суд першої інстанції прийшов до обгрунтованого висновку про часткове задоволення позову та стягнення на користь ОСОБА_1 аліментів у розмірі 1/8 частини всіх видів доходу відповідача.

Разом з тим, вирішуючи даний спір, суд зазначив про необхідність стягнення аліментів до закінчення навчання чи до досягнення ОСОБА_1 двадцяти трьох років, що вказує на відсутність чіткого висновку. Враховуючи ту обставину, що резолютивна частина рішення повинна мати вичерпні, чіткі, безумовні й такі, що випливають зі встановлених фактичних обставин, висновки по суті розглянутих вимог, рішення слід змінити, а саме: у другому абзаці резолютивної частини слова: « чи до досягнення ОСОБА_1 двадцяти трьох років» замінити словами : « але не більше, ніж до досягнення ОСОБА_1 двадцяти трьох років».

В решті рішення підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст. ст.259,268,367,368,374,376,381-384 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Богунського районного суду м. Житомира від 18 березня 2019 року змінити.

У другому абзаці резолютивної частини слова: « чи до досягнення ОСОБА_1 двадцяти трьох років» замінити словами : « але не більше, ніж до досягнення ОСОБА_1 двадцяти трьох років».

В решті рішення залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуюча Судді: