ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 554/6033/18 Номер провадження 22-ц/814/1206/19Головуючий у 1-й інстанції Савченко Л. І. Доповідач ап. інст. Кривчун Т. О.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 червня 2019 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого: судді Кривчун Т.О.

Суддів: Бондаревської С.М., Кузнєцової О.Ю.

секретар: Зеленська О.І.

за участю: представника відповідача ОСОБА_2. - адв. Пономаренко М.В.

позивача ОСОБА_1

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2

на рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 05 лютого 2019 року

по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору - Орган опіки та піклування виконавчого комітету Шевченківської районної у м. Полтаві ради, приватний нотаріус Полтавського міського нотаріального округу Удовіченко Марина Юріївна, про визнання договору дарування недійсним.

Суд, заслухавши доповідь судді-доповідача, -

В С Т А Н О В И В :

У серпні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до місцевого суду з вказаним позовом до відповідачів, посилаючись на те, що вона проживала однією сім`єю без реєстрації шлюбу взимку 2001 року із ОСОБА_2 Від даних відносин мають спільного сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на якого був написаний заповіт його бабусею ОСОБА_5 на належну їй 1/2 частку квартири АДРЕСА_1 .

Зазначає, що, після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 було видано Свідоцтво про право на спадщину за заповітом на вказану частину квартири на ім`я ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . При цьому, через місяць після смерті ОСОБА_5 , відповідач подарував належну йому 1/2 частину квартири невідомій особі, договір дарування посвідчений 18.05.2017 року.

Вважає, що вказаний договір дарування від 18.05.2017 року не був погоджений з органом опіки та піклування, відтак, є недійсним в силу положень ч.1 ст.215 ЦК України.

З метою захисту прав свого неповнолітнього сина, які, на її думку, були порушені, остаточно прохала визнати недійсним договір дарування №811 від 18.05.2017 року, посвідчений приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Удовіченко М.Ю. та зареєстрованим за реєстровим номером 35251866, вирішити питання судових витрат.

Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 05 лютого 2019 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Визнано недійсним договір дарування 1/2 частки квартири АДРЕСА_1 від 18.05.2017 року за реєстровим № 811, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , засвідчений нотаріально приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Удовіченко М.Ю., рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 35251866 від 18.05.2017 року.

Стягнуто з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 704,80 грн. в рівних частках, тобто по 352,40 грн. з кожного.

В апеляційній скарзі відповідач, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального й процесуального права, просить рішення місцевого суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що на час укладення спірного правочину малолітній ОСОБА_4 ще не був власником 1/2 частини квартири, в ній не проживав та не проживає на даний час, відтак, його права оспорюваним договором дарування в жодній мірі не порушено,

З урахуванням наведеного вважає, що отримання попереднього дозволу органу опіки та піклування на укладення договору дарування законодавством не вимагалось, що узгоджується з практикою суду касаційної інстанції.

У судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_2. доводи апеляційної скарги підтримав та прохав її задовольнити.

Позивач апеляційну скаргу не визнала та прохала її відхилити, а рішення місцевого суду залишити в силі.

Апеляційний суд, заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, вислухавши пояснення учасників процесу, приходить до висновку про задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.

У відповідності до ч.ч.1-5 ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права . Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з вимогами ч.1 ст.264 цього Кодексу під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Як убачається з матеріалів справи, згідно актового запису №1061 в Книзі реєстрації народжень Відділу державної реєстрації актів цивільного стану Чернігівського міського управління юстиції, ОСОБА_4 народився ІНФОРМАЦІЯ_3 , батьками якого записані: батько - ОСОБА_2 (відповідач), мати - ОСОБА_6 (позивач) (повторне Свідоцтво про народження серії НОМЕР_1 від 02.12.2011 року, а.с.36).

Установлено, що ОСОБА_5 є рідною бабусею ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується повторним Свідоцтвом про народження відповідача по справі ОСОБА_2 , що є батьком неповнолітнього, серії НОМЕР_2 від 22.04.2005 року (а.с.42).

Також, місцевим судом установлено, вбачається з матеріалів справи, та не заперечується сторонами, що ОСОБА_5 , на підставі Свідоцтва про право власності на житло (серія НОМЕР_3 ), виданого 07.07.2010 року Виконавчим комітетом Полтавської міської ради. Відділ обліку, розподілу на приватизації житла міста Полтави, на праві власності належала 1/2 частка квартири АДРЕСА_1 .

Право власності зареєстровано 21.08.2010 року ПП Полтавське БТІ «Інвентаризатор» в книзі 11, № запису 15486 (а.с.17,47).

Інша 1/2 частка квартири АДРЕСА_1 , належала ОСОБА_2 , що підтверджується дублікатом Свідоцтва про право власності, виданим 12.05.2017 року Управлінням майном комунальної власності міста Полтави на підставі наказу 12-0, взамін втраченого свідоцтва про право власності на житло, виданого 07.07.2010 року Відділом обліку, розподілу на приватизації житла Виконавчого комітету Полтавської міської ради, як убачається із договору дарування від 18.05.2017 року (а.с.75).

Відповідно до актового запису №487 від 27.03.2017 року, складеного Щевченківським районним у місті Полтаві ВДРАЦС ГТУЮ у Полтавській області, ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_4 (Свідоцтво про смерть серії НОМЕР_4 від 27.03.2017 року, а.с.16).

Як убачається зі Свідоцтва про право на спадщину за заповітом серії НМІ №311826 від 18.10.2017 року, виданого приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Панченковою О.Л., зареєстроване в реєстрі за №2150, ОСОБА_5 заповіла належну їй 1/2 частку вказаної квартири своєму онукові ОСОБА_4 (а.с.17).

При цьому, відповідно до договору дарування від 18 травня 2017 року ОСОБА_2 подарував належну йому 1/2 частку квартири АДРЕСА_1 , ОСОБА_3 Договір посвідчений приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Удовіченко М.Ю., зареєстрований у реєстрі за №811, рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 35251866 від 18.05.2017 (а.с.45, 75-76).

Як убачається з матеріалів справи, а саме довідки №3710 від 20.11.2017 року, виданої КП «ЖЕО № 2» Полтавської міської ради,неповнолітній ОСОБА_4 , 2002 р.н. зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.39).

Окрім того, заочним рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 23 червня 2017 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 на користь ОСОБА_1 на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти у розмірі 1/4 частини всіх видів доходів щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 04.04.2017 року до досягнення сином повноліття (а.с.43).

На виконання вказаного рішення Октябрським районним судом м. Полтави 25.07.2017 року виданий виконавчий лист №554/2713/17 (а.с.44).

Задовольняючи позов, місцевий суд виходив із того, що договір дарування 1/2 частки спірної квартири від 18.05.2017 року за реєстровим №811, укладений між відповідачами, посвідчений приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Удовіченко М.Ю., був укладений всупереч правам та інтересам неповнолітньої дитини, без згоди органу опіки та піклування, яка є обов`язковою, а тому підлягає визнанню недійсним.

Проте із таким висновком не можна погодитися, оскільки він не відповідає обставинам справи та не ґрунтується на нормах матеріального права.

Статтею 12 ЗУ «Про основи соціального захисту бездомних громадян та безпритульних дітей» передбачено, що держава охороняє і захищає права та інтереси дітей під час вчинення правочинів щодо нерухомого майна. Неприпустиме зменшення або обмеження прав та інтересів дітей під час вчинення будь-яких правочинів щодо жилих приміщень. Органи опіки та піклування здійснюють контроль за дотриманням батьками та особами, які їх замінюють, житлових прав і охоронюваних законом інтересів дітей відповідно до закону. Для вчинення будь-яких правочинів щодо нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, необхідний попередній дозвіл органів опіки та піклування, що надається відповідно до закону.

За змістом цієї норми закону, а також статей 17, 18 ЗУ «Про охорону дитинства», статті 177 СК України дбати про збереження та використання майна дитини в її інтересах - обов`язок батьків. З метою гарантування декларованого державою пріоритету інтересів дитини закон передбачає додаткові засоби контролю з боку держави за належним виконанням батьками своїх обов`язків, установлюючи заборону для батьків малолітньої дитини вчиняти певні правочини щодо її майнових прав без попереднього дозволу органу опіки та піклування.

Згідно з положеннями ч.ч.4,5 ст.177 СК України орган опіки та піклування проводить перевірку заяви про вчинення правочину щодо нерухомого майна дитини та надає відповідний дозвіл, якщо в результаті вчинення правочину буде гарантоване збереження права дитини на житло.

За змістом ч.6 ст.203, ч.1 ст.215 ЦК України правочин, що вчинений батьками (усиновлювачами) і суперечить правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей, може бути визнаний судом недійсним. Такий правочин є оспорюваним.

За таких обставин вчинення батьками малолітньої дитини певного правочину за відсутності попереднього дозволу органу опіки та піклування порушує установлену статтею 177 СК України заборону. Проте сам по собі цей факт не є безумовним підтвердженням наявності підстав для визнання правочину недійсним. Правочин може бути визнаний недійсним, якщо його вчинення батьками без попереднього дозволу органу опіки та піклування призвело до порушення права особи, в інтересах якої пред`явлений позов, тобто до звуження обсягу існуючих майнових прав дитини та/або порушення охоронюваних законом інтересів дитини, зменшення або обмеження прав та інтересів дитини щодо жилого приміщення.

Згідно зі ст.717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Договір, що встановлює обов`язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування.

За п.2 ст.719 ЦК України договір дарування нерухомої речі укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

Відповідно до п.5 ст.203 ЦК України правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

За таких обставин слід дійти висновку про те, що норма ст.177 СК України, ст.16 ЗУ «Про охорону дитинства» та ст.12 ЗУ «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей», яка передбачає необхідність отримання попереднього дозволу органу опіки і піклування на укладення батьками договору щодо майна, право на яке має дитина, спрямована на захист майнових прав дітей, відтак, підставою для визнання недійсним договору щодо майна, право на яке має дитина, за позовом його батьків є не сам по собі факт відсутності попереднього дозволу органу опіки і піклування на укладення такого договору, а порушення в результаті його укладення майнових прав дитини.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 20 січня 2016 року у справі № 6-2940цс15.

Як убачається з матеріалів справи, неповнолітній ОСОБА_4 , 2002 р.н. зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 та на час укладення спірного договору дарування він також не був зареєстрований у квартирі АДРЕСА_1 , що підтверджується довідкою №3710 від 20.11.2017 року, виданою КП «ЖЕО № 2» Полтавської міської ради(а.с.39) та довідкою №483, виданою у травні 2017 року КП «ЖЕО №2» Полтавської міської ради (а.с.78).

Також, відповідно до повідомлення виконавчого комітету Полтавської міської ради від 27.02.2018 року за вих. №Ш02.1-16/253, ОСОБА_2 не звертався до органу опіки та піклування із заявою про надання дозволу для нотаріального посвідчення договору дарування на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 , співвласником якої є неповнолітній ОСОБА_4 (а.с.46).

При цьому, як убачається зі Свідоцтва про право на спадщину за заповітом серії НМІ №311826, виданого приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Панченковою О.Л., зареєстрованогов реєстрі за №2150, ОСОБА_4 оформив свої спадкові права на 1/2 частку вказаної квартири 18.10.2017 року (а.с.17).

З наведеного вбачається, що на момент укладення спірного правочину - 18 травня 2017 року, ОСОБА_4 ще не був власником 1/2 частки квартири АДРЕСА_1 , в ній не проживав та не був зареєстрований.

Відтак, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що укладенням спірного правочину жодні майнові права дитини порушено не було, а тому попередній дозвіл органу опіки і піклування на укладення такого договору не був обов`язковим, та його відсутність не вказує на недійсність спірного правочину.

Окрім того, неповнолітній ОСОБА_4 в подальшому набув право власності на 1/2 частку вказаної квартири, яка не відчужена, в порядку спадкування за заповітом після померлої бабусі ОСОБА_5 , жодних майнових претензій щодо неї з боку третіх осіб немає.

Враховуючи, що позивачем не надано переконливих доказів на підтвердження недійсності оспорюваного договору дарування внаслідок його укладення без попереднього дозволу органу опіки і піклування, та за відсутності порушення майнових прав дитини, у суду першої інстанції були відсутні правові підстави для визнання недійсності цього правочину.

За таких обставин рішення суду першої інстанції не відповідає в повній мірі вимогам ст.263 ЦПК України щодо законності і обґрунтованості, зазначені вище порушення призвели до неправильного вирішення спору, що в силу ст.376 ЦПК України є підставою для його скасування та ухвалення нового рішення по суті вказаних позовних вимог, щодо відмови в їх задоволенні.

Статтею 141 ЦПК України визначено механізм розподілу судових витрат між сторонами, частиною один якої встановлено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З огляду на те, що даною постановою апеляційну скаргу задоволено та при її подачі ОСОБА_2 було сплачено 1057,20 грн. судового збору, вказана сума підлягає до стягненню з позивача на користь відповідача.

У відповідності до п.п.3,4 ч.1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись ст.ст.367, 374, п.п.3,4 ч.1 ст.376, ст.ст.382,383 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , - задовольнити.

Рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 05 лютого 2019 року, скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору - Орган опіки та піклування виконавчого комітету Шевченківської районної у м. Полтаві ради, приватний нотаріус Полтавського міського нотаріального округу Удовіченко Марина Юріївна, про визнання договору дарування недійсним, - відмовити.

Стягнути зі ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 1057,20 (одна тисяча п`ятдесят сім гривень 20 коп.) грн. судового збору

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня її проголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

ГОЛОВУЮЧИЙ : Т.О. Кривчун

СУДДІ: С.М. Бондаревська

О.Ю. Кузнєцова