ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 607/7269/19Головуючий у 1-й інстанції Вийванко О.М.
Провадження № 22-ц/817/919/19 Доповідач - Бершадська Г.В.
Категорія - 304000000
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 жовтня 2019 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Бершадська Г.В.

суддів - Гірський Б. О., Ходоровський М. В.,

з участю секретаря - Панькевич Т.І.

представника апелянта АТ КБ "ПРИВАТБАНК"

Рокетської С.В., ОСОБА_2 та його

представника ОСОБА_1

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційного банку "ПРИВАТБАНК" на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 12 липня 2019 року (ухвалене суддею Вийванком О.М., повний текст якого складено 16 липня 2019 року) у цивільній справі № 607/7269/19 за позовом ОСОБА_2 до Акціонерного товариства комерційного банку "ПРИВАТБАНК" про стягнення коштів,-

В С Т А Н О В И В:

В березні 2019 року ОСОБА_2 звернувся в суд з вказаним позовом.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що між ним та ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК", правонаступником якого є АТ КБ "ПРИВАТБАНК" (далі Банк) укладено договір банківського рахунку № SAMDN033380903, відповідно до умов якого, Банком відкрито рахунок та видано карту для зарахування на неї коштів в іноземній валюті - євро.

Номера вказаної карти достовірно вказати не може у зв`язку з тим, що після закінчення строку її дії та залишення ним окупованої території Автономної Республіки Крим він звернувся до відділення Банку для виготовлення нової банківської карти та йому було видано карту № НОМЕР_1 із строком дії до червня місяця 2017 року.

Використання ним коштів, які знаходяться на відкритому йому рахунку, стало неможливим з незрозумілих для нього причин.

Загалом на відкритий рахунок ним внесено 1730,00 євро, з яких використано для задоволення його потреб лише 239,54 євро.

Заява про розірвання договорів банківського рахунку із вимогою про виплату належних йому коштів направлена 26.05.2018 листом з описом вкладень на адресу місцезнаходження Банку, яка вказана в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, а також на адресу, яка значиться як адреса для зв`язків та листування. Однак, у листі від 07.11.2018 вказано про те, що у зв`язку з окупацією Автономної Республіки Крим та м. Севастополя Банк не мав доступу до свого майна, що призначене для діяльності банківської установи, яке знаходиться на тимчасово окупованій території. В той час, як в листі від 30.10.2018 вказано, що запитувана ним інформація не може бути надана у зв`язку з необхідністю збереження банківської таємниці. Викладене вказує на суперечливість позиції Банку, а також на те, що в нього наявна інформація про Договір та залишок коштів на відкритих йому рахунках.

У зв`язку з не досягненням згоди щодо досудового врегулювання спору, з підстав викладених у позові, позивач просив стягнути з Банку на його користь 1490,46 євро, що еквівалентно 45975,34 грн. заборгованості за договором банківського рахунку № SAMDN0903, укладеного між ним та відповідачем.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 12 липня 2019 року позов ОСОБА_2 задоволено.

Стягнуто з АТ КБ "ПРИВАТБАНК" в користь ОСОБА_2 кошти в розмірі 1490,46 Євро (тисячу чотириста дев`яносто євро 46 центів).

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Не погодившись з вказаним рішенням суду АТ КБ "ПРИВАТБАНК" подало апеляційну скаргу у якій посилаючись на невірне застосування норм матеріального права і порушення норм процесуального права, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи просило рішення суду першої інстанції скасувати і ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову.

В обґрунтування апеляційної скарги вказує, що у суду першої інстанції було недостатньо доказів, щоб вважати що між сторонами існують договірні зобов`язання. Зокрема до позову не додано договору банківського рахунку.

Подана позивачем виписка по рахунку не може вважатися належним і допустимим доказом у справі.

Зазначає, що в матеріалах справи відсутні докази внесення коштів на банківський рахунок в розмірі вказаному позивачем та докази знаходження цих коштів на банківському рахунку.

В відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_2 - ОСОБА_1 апеляційну скаргу заперечив.

Вказав, що під час розгляду справи в суді першої інстанції відповідач не скористався своїм правом на подання відзиву, однак як вбачається з змісту апеляційної скарги наводить аргументи які не озвучувалися відповідачем в суді першої інстанції. Така поведінка відповідача призвела до того, що позивач не спростовував аргументи відповідача, оскільки такі відповідачем не заявлялися.

Зазначив, що припинення діяльності філії банку не впливає на обсяг зобов`язань банку відповідно до чинного цивільного законодавства.

Звертає увагу, що позивач звертався на гарячу лінію банку з приводу спірного питання, залишав заявку на повернення йому коштів, однак таке звернення позивача залишилося без реагування з боку банку.

Наголошує на тому, що відповідачем є юридична особа -Банк, місцем знаходження якого було м.Дніпропетровськ (перейменоване згодом в м.Дніпро), а в подальшому місцем реєстрації відповідача як юридичної особи стало м.Київ.

Таким чином відповідач мав і має змогу володіти інформацією щодо господарської діяльності своїх філій, в тому числі інформацією щодо укладених договорів та розміру грошових сум позивача, які знаходяться на рахунку в банку. Однак доказів на спростування тверджень позивача не надає, та аргументує тільки рядом припущень, щодо можливих моделей поведінки позивача (можливе зняття позивачем коштів з рахунку раніше, чи ще будь-які дії позивача).

В судовому засіданні представник банку апеляційну скаргу підтримала і навела доводи аналогічні викладеним в апеляційній скарзі.

Крім того вказала, що на думку банку укладений з позивачем договір може бути кредитним, або будь-яким іншим договором.

Представник позивача апеляційну скаргу заперечив, зіславшись на доводи викладені в відзиві на апеляційну скаргу.

Вказав, що 30 Євро було сплачено за відкриття рахунку та щорічно стягувалося по 20 Євро за обслуговування рахунку. Позивач в 2014 році переїхав в м. Тернопіль та звертався на гарячу лінію банку, йому було присвоєно номер для отримання виплати коштів, оскільки на той момент банк володів інформацією про наявність коштів на рахунку.

Розглянувши апеляційну скаргу в межах її доводів, заслухавши пояснення представників сторін, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає.

Судом встановлено, що між ОСОБА_2 та ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК", правонаступником якого є АТ КБ "ПРИВАТБАНК" укладено договір банківського рахунку № SAMDN033380903, відповідно до умов якого, Банком відкрито рахунок та видано карту для зарахування на неї коштів в іноземній валюті - євро.

На вказаний рахунок ОСОБА_2 було внесено 1730,00 євро, і витрачено та знято комісії на 239,54 євро, залишок на рахунку 1490,46 євро, що стверджується випискою ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" по рахунку за період з 12.04.2010 по 30.01.2012, квитанціями №218410812 від 12.04.2010, №219987265 від 20.04.2010.

Допитаний у судовому засіданні позивач ОСОБА_2 як свідок, суду пояснив, що він працював в Автономній Республіці Крим і ним було відкрито банківський рахунок в євро у Кримській філії ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК". Вказаний рахунок було відкрито з метою здійснення розрахунку за межами території України. І ним було поповнено банківський рахунок на суму 1730,00 євро, остання сума яка залишилася на вказаному рахунку було 1490,46 євро. При оформленні банківського рахунку йому було видано працівниками банку тільки банківську картку. Усі інші документи були на зберігання в Кримській філії ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК".

У зв`язку з окупацією території України він змушений був у 2014 році покинути територію Автономної Республіки Крим і переїхав проживати в місто Тернопіль. Він неодноразово звертався до ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" з приводу повернення коштів, однак йому було відмовлено. При цьому йому працівниками банку було видано нову банківську картку, однак вона була заблокована. На даний час йому не повернуто кошти, які ним внесенні на банківський рахунок.

Позивач звернувся до відповідача з вимогою про надання інформації щодо вказаного банківського рахунку, а також, розблокувати та виплатити грошові кошти з його рахунку. Крім цього позивач подав заяву про розірвання договорів банківського рахунку.

Зазначені заяви відповідачем залишені без задоволення, кошти позивачу не повернуті.

Відповідачем не виконано ухвалу суду від 14 травня 2019 року про витребування документів, оскільки витребуваний договір укладений між ОСОБА_2 та ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" може знаходитися у філії "Кримське РУ ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК", яке розташоване на території АРК та міста Севастополя, а тому у відповідача відсутній доступ до вказаної інформації.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем доведено, що між ним та Банком існують договірні відносини, відповідано до яких позивачем на рахунок відкритий в Банку внесено кошти. Правовідносини у позивача виникли з юридичною особою ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" (на даний час АТ КБ "ПРИВАТБАНК") і саме ця юридична особа несе відповідальність за виконання зобов`язань. Ліквідація філій вказаної юридичної особи, або припинення у будь-який спосіб її діяльності не звільняє відповідача від виконання його обов`язків.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з таким висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.

Згідно вимог ст. 55 Закону України «Про банки та банківську діяльність», відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами між клієнтом та банком.

Частинами 1, 2 статті 1066 Цивільного кодексу України за договором банківського рахунка банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Банк має право використовувати грошові кошти на рахунку клієнта, гарантуючи його право безперешкодно розпоряджатися цими коштами.

Банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші обмеження його права щодо розпорядження грошовими коштами, не передбачені законом, договором між банком і клієнтом або умовами обтяження, предметом якого є майнові права на грошові кошти, що знаходяться на банківському рахунку (ч. 3 ст. 1066 ЦК України).

Згідно із ч. 1 ст. 1074 ЦК України, обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом або умовами обтяження, предметом якого є майнові права на грошові кошти, що знаходяться на рахунку, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов`язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму та фінансуванням розповсюдження зброї масового знищення, передбачених законом. Банк не має права встановлювати заборону на встановлення обтяження, але може встановлювати розумну винагороду.

Договір банківського рахунку розривається за заявою клієнта у будь-який час. Залишок грошових коштів на рахунку видається клієнтові, або за його вказівкою чи в порядку, встановленому законом, перераховується на інший рахунок в строки і в порядку, встановлені банківськими правилами (частинами 1, 3 статті 1075 ЦК України).

Згідно з ст.611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно вимог ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до вимог ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

За нормами ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, зазначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ч. 1 ст. 77, ч. 2 ст. 78, 79, ч. 1 ст. 80 цього Кодексу належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

На обґрунтування свого позову позивачем подано виписку по картковому рахунку, квитанції про внесення коштів на рахунок та банківську картку, видану відповідачем.

Стороною відповідача достовірність поданих доказів не спростовано, а тому колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що між сторонами існують договірні зобов`язання.

Доводи апеляційної скарги, що у суду першої інстанції було недостатньо доказів, щоб вважати що між сторонами існують договірні зобов`язання, оскільки до позову не додано договору банківського рахунку, колегією суддів оцінюються критично виходячи з наступного.

Позивач подав до суду першої інстанції клопотання про витребування доказів (а.с. 27), зокрема просив витребувати копії документів, що підтверджують укладення між сторонами договору банківського рахунку та документів, які підтверджують залишок коштів на рахунках відкритих на ім`я позивача.

Ухвалою суду від 14.05.2019 року вказане клопотання позивача було задоволено.

У відповідь на клопотання позивача та вимоги ухвали суду від 14.05.2019 року про витребування доказів Банк подав відповідь у якій послався на те, що що доступ Банку до первинних документів Кримського РУ ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" на даний час обмежений.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з критичною оцінкою судом першої інстанції невиконання ухвали суду Банком.

Колегія суддів вважає непереконливими доводи Банку про неможливість виконати ухвалу про витребування доказів з посиланням на те, що у зв`язку з окупацією Автономної Республіки Крим банк не може перевірити інформацію щодо укладених між сторонами договорів, з огляду на таке.

Відповідно до частини третьої статті 95 ЦК України філії та представництва не є юридичними особами. Вони наділяються майном юридичної особи, що їх створила, і діють на підставі затвердженого нею положення.

Припинення діяльності філії не впливає на обсяг зобов`язань банку відповідно до чинного цивільного законодавства.

Згідно зі статтею 2 Закону України "Про банки і банківську діяльність" банк - це юридична особа, яка на підставі банківської ліцензії має виключне право надавати банківські послуги, відомості про яку внесені до Державного реєстру банків.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території» тимчасово окупована територія України є невід`ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України.

Договір банківського рахунку укладений позивачем з юридичною особою ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК", а не з його Кримською філією, яка не є суб`єктом цивільного права, не наділена правосуб`єктністю.

Крім того, місцем знаходження ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" було м.Дніпропетровськ (в подальшому м.Дніпро), що не є окупованою територією.

Відтак банк зобов`язаний зберігати інформацію про рахунки клієнтів, й за усіма обставинами в банку має бути наявна необхідна інформація за спірними договорами, яку він повинен надати на виконання ухвали про витребування доказів. Таким чином, Банком не подано доказів, які б свідчили про те, що між сторонами не існують договірні зобов`язання.

Критичній оцінці підлягають і доводи апеляційної скарги, що в матеріалах справи відсутні докази внесення коштів на банківський рахунок в розмірі вказаному позивачем та докази знаходження цих коштів на банківському рахунку, оскільки банком не подано іншої виписки по картковому рахунку позивача та доказів в спростування поданих позивачем квитанцій про внесення коштів на рахунок.

Згідно з підпунктом 2.5.1.3 пункту 2.5.1 «Касове обслуговування» глави 2.5 розділу 2 Умов та правил надання банківських послуг ПАТ КБ "ПриватБанк" (далі - Умови та правила), які розміщені на його офіційному сайті https://privatbank.ua, після завершення прийому готівкових коштів, клієнту видається квитанція або чек, що підтверджує внесок готівкових коштів, які містять інформацію про назву банку, дату здійснення операції, час здійснення операції, прізвище, ім`я, по батькові і підпис співробітника, який прийняв готівкові кошти, електронний цифровий підпис касира банку. За операціями на суми понад еквівалента 25 000,00 грн підтвердження прибуткових готівкових касових операцій відбувається за бажанням клієнта додатково до цифрового підпису завірено фізичною («живою») печаткою керівника відділення.

Надані позивачем квитанції від 12 квітня 2010 року № 218410812 та від 20 квітня 2010 року №219987265 містять реквізити, передбачені підпунктом 2.5.1.3. пункту 2.5.1 «Касове обслуговування» глави 2.5 розділу 2 Умов та правил. Крім того, квитанції містять іншу інформацію щодо ПАТ КБ "ПриватБанк".

Доводи апеляційної скарги про те, що подана позивачем виписка не є належним та допустимим доказом, є необґрунтованими.

Відповідно до підпункту 1.1.3.2.29.1 пункту 1.1.3 глави 1.1 розділу 1 "Загальне" Умов та правил, ПАТ "ПриватБанк" має право надавати клієнтам довідки, виписки та інші документи, які не є договорами, у електронному вигляді. Такі електронні документи мають статус оригіналу та мають юридичну силу.

Саме у електронному вигляді позивачу й була надана виписка, тому вона згідно з Умовами та правилами має статус оригіналу та юридичну силу.

Крім того, відповідно до п. 2.1 Положення про організацію бухгалтерського обліку та звітності в банках України, затвердженого постановою Національного банку України № 566 від 30.12.1998 року, будь-яка система обліку повинна забезпечити хронологічне та систематичне відображення всіх операцій банку в регістрах бухгалтерського обліку на підставі первинних документів.

Таким чином, відкриття банківських рахунків та обліковування на них грошових коштів, залучених від юридичних і фізичних осіб, є обов`язком банку.

Посилання судів на те, що договір укладався на території Автономної Республіки Крим, а з припиненням діяльності ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" на цій території банк не має можливості перевірити наявність на цей час коштів позивача на рахунках банку є безпідставними, оскільки договір укладено із ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК", а тому відповідач, як фінансова установа зобов`язаний був забезпечити облік всієї банківської інформації, у тому числі і проведеної філіями.

Заявлені представником Банку в суді апеляційної інстанції доводи про те, що з позивачем міг бути заключений кредитний договір колегія суддів вважає безпідставними.

Згідно даних виписки, виданої Банком, кредитний ліміт за відкритим на його підставі рахунком становить 0,00 в грошовій одиниці рахунку. Баланс рахунку ніколи не був від`ємним. Будь-яких претензій з приводу виконання договірних зобов`язань від Банку до Позивача не надходило.

Колегія суддів зауважує, що Банк є професійним учасником ринку надання банківських послуг, у зв`язку з чим до нього висуваються певні вимоги щодо дотримання правил та процедур, які є традиційними у цій сфері, до обачності та розсудливості у веденні справ тощо. Відповідно, вимоги до рівня та розумності ведення справ банком є вищими, ніж до споживача - фізичної особи, яка зазвичай є слабшою стороною у цивільних відносинах з такою установою. З врахуванням наведеного всі сумніви та розумні припущення мають тлумачитися судом саме на користь такої слабшої сторони, яка не є фактично рівною у спірних правовідносинах.

Таким чином з врахуванням вказаного, колегія суддів апеляційного суду не вбачає підстав для скасування рішення суду першої інстанції з мотивів наведених в апеляційній скарзі.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно норм ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно вимог ст. 141 ЦПК України судові витрати покладаються на сторони в межах ними понесених.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382, 390, 141 ЦПК України, суд апеляційної інстанції, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційного банку "ПРИВАТБАНК" залишити без задоволення.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 12 липня 2019 року залишити без змін.

Судові витрати покласти на сторони в межах ними понесених.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 22 жовтня 2019 року.

Головуючий Бершадська Г.В.

Судді: Гірський Б.О.

Ходоровський М.В.