ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 квітня 2019 року

м. Київ

справа №640/20409/16-ц

провадження № 61-27641св18

Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Карпенко С. О. (судді-доповідача), Кузнєцова В. О., Стрільчука В. О.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна», Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк»,

провівши у порядку письмового провадження попередній розгляд справи за касаційною скаргою ОСОБА_2 на рішення апеляційного суду Харківської області від 21 липня 2017 року та за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна», поданою його представником Бауманом Юрієм Тіберійовичем , на рішення апеляційного суду Харківської області від 21 липня 2017 року, ухвалене колегією у складі суддів: Котелевець А. В., Піддубного Р. М., Швецової Л. А.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У грудні 2016 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна», (далі - ТОВ «ОТП Факторинг Україна»), Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк» (далі - ПАТ «ОТП Банк»), про поділ спільного майна подружжя.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що з 3 серпня 1985 року перебував з ОСОБА_2 у шлюбі, який Київським відділом реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції 26 листопада 2008 року розірвано. За час спільного подружнього життя ними набуто трикімнатну квартиру АДРЕСА_1 за цією ж адресою.

4 липня 2008 року між ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк», та ОСОБА_2 укладений кредитний договір, відповідно до умов якого ОСОБА_2 отримала кредит в сумі 108 241,95 швейцарських фраків.

8 липня 2008 року між банком та ОСОБА_2 укладений договір іпотеки, за умовами якого ОСОБА_2 передала в іпотеку банку квартиру АДРЕСА_1 .

7 червня 2010 року між ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «ОТП Факторинг Україна» укладено договір про відступлення прав вимоги за зазначеними договорами.

Позивач вказував на те, що квартира АДРЕСА_1 придбана за його особисті кошти, отримані ним від реалізації належних йому на праві власності квартир, а саме квартири АДРЕСА_3 та квартири АДРЕСА_2 .

Посилаючись на вказані обставини, а також на те, що після розірвання шлюбу він проживає в трикімнатній квартирі АДРЕСА_1 , сплачує житлово-комунальні послуги і несе всі витрати з утримання майна, позивач просив визнати спільним майном подружжя квартиру АДРЕСА_1 , поділити спільне майно подружжя визнавши за ним право власності на квартиру АДРЕСА_1 .

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 1 червня 2017 року, ухваленим у складі судді Божко В. В., у задоволенні позову відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позову в частині визнання спільним майном подружжя квартири АДРЕСА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що спір між сторонами в цій частині відсутній, тому дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову у зв`язку з відсутністю предмета спору.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову в частині визнання за ОСОБА_1 права власності на квартиру АДРЕСА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що позивач не надав належних та допустимих доказів вартості належних йому на праві приватної власності квартир, які у подальшому ним реалізовані для придбання квартири № 16 .

Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції

Рішенням апеляційного суду Харківської області від 21 липня 2017 року рішення Київського районного суду м. Харкова від 1 червня 2017 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов задоволено.

Визнано спільним майном ОСОБА_1 та ОСОБА_2 трикімнатну квартиру АДРЕСА_1 .

Визнано за ОСОБА_1 право власності на трикімнатну квартиру АДРЕСА_1 , а за ОСОБА_2 визнано право власності на квартиру АДРЕСА_1 .

Стягнено з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 компенсацію різниці вартості часток у розмірі 4 897 грн.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У серпні 2017 року ОСОБА_2 подала до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій просила рішення апеляційного суду Харківської області від 21 липня 2017 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

ОСОБА_2 касаційну скаргу обґрунтовувала тим, що суд апеляційної інстанції помилково скасував законне і обґрунтоване рішення суду першої інстанції. Ухвалюючи рішення про задоволення позову ОСОБА_1 , суд апеляційної інстанції залишив поза увагою те, що присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у майні допускається лише за згодою одного із подружжя та за умови попереднього внесення грошової суми на депозитний рахунок суду, проте вона такої згоди не давала і відповідну грошову суму ОСОБА_1 на депозит не вносив.

У серпні 2017 року представник ТОВ «ОТП Факторинг Україна» - Бауман Ю. Т. подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, у якій просив рішення апеляційного суду Харківської області від 21 липня 2017 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована помилковістю апеляційного суду висновку, що квартира АДРЕСА_1 придбані за спільні кошти подружжя, оскільки належних доказів матеріали справи не містять. Крім того, заявник також вказував на укладення з ОСОБА_2 кредитного договору для придбання квартири № 16 та укладення договору іпотеки. Тому заявник вважає, що визнання права власності на квартиру АДРЕСА_1 за позивачем безумовно впливає на права та обов`язки ТОВ «ОТП Факторинг Україна», оскільки до останнього перейшло право вимоги за кредитним договором та договором іпотеки.

Відзив на касаційну скаргу

У жовтні 2017 року ОСОБА_1 подав відзив на касаційну скаргу ОСОБА_2 , а у листопаді 2017 року - на касаційну скаргу ТОВ «ОТП Факторинг Україна», в яких просив рішення апеляційного суду залишити без змін як законне і обґрунтоване.

Посилався на те, що твердження ОСОБА_2 про порушення апеляційним судом частити четвертої статті 71 СК України присудження компенсації за її частку у квартирі АДРЕСА_1 без її згоди та без попереднього внесення грошової суми на депозитний рахунок суду, помилкові, оскільки апеляційний суд при ухваленні рішення не застосовував частину четверту статті 71 СК України. Вирішуючи справу, апеляційний суд виходив з того, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловіку на праві спільної сумісної власності, тому поділив це майно, визнавши за позивачем право власності на квартиру № 16, а за відповідачем право власності на квартиру № 2 ; оскільки вартість спірних квартир відрізнялася, апеляційний суд стягнув різницю вартості часток на користь відповідача.

Доводи касаційної скарги ТОВ «ОТП Факторинг Україна» ОСОБА_1 також вважав безпідставними, оскільки незалежно від поділу майна і визнання за позивачем права власності на спірну квартиру, що є предметом іпотеки, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна.

Фактичні встановлені судами обставини справи

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 3 серпня 1985 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у шлюбі, який Київським відділом реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції 26 листопада 2008 року розірвано.

Апеляційним судом встановлено, що за час шлюбу сторони набули таке майно: трикімнатну квартиру АДРЕСА_1 .

Відповідно до висновку ТОВ «Мегаполіс і партнери» від 23 грудня 2016 року вартість квартири АДРЕСА_1 становить 409 904 грн, а квартири АДРЕСА_1 - 405 007 грн.

Позиція Верховного Суду, мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права

Вивчивши матеріали цивільної справи та перевіривши доводи касаційної скарги, суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України).

Відповідно до частини першої статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно з частиною першою статті 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу (частина перша статті 68 СК України).

Частина перша статті 69 СК України встановлює, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою.

У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (частина перша статті 70 СК України).

Статтею 71 СК України передбачено, що майно, яке є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовились про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд приймає до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними.

Відповідно до статті 372 ЦК України у разі поділу майна, яке є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, апеляційний суд, встановивши, що заявлене до поділу майно набуте сторонами за час шлюбу, а також врахувавши рівність часток дружини і чоловіка, дійшов правильного висновку про поділ цього майна між сторонами.

Твердження ОСОБА_2 щодо відсутності її згоди на присудження грошової компенсації та невнесення грошової суми на депозитний рахунок суду безпідставні, оскільки апеляційний суд не вирішував питання присудження їй грошової компенсації замість частки відповідача, а стягнув з позивача на її користь різницю вартості часток у спільному сумісному майні після його поділу.

Касаційний суд зазначає, що апеляційним судом представнику відповідача роз`яснено право заявляти клопотання про призначення експертизи щодо визначення вартості спільного майна подружжя, однак відповідного клопотання заявлено не було.

Касаційний суд відхиляє твердження ТОВ «ОТП Факторинг Україна» про те, що визнання за ОСОБА_1 права власності на передану в іпотеку квартиру АДРЕСА_1 призводить до порушення прав іпотекодержателя, оскільки такі доводи спростовуються положенням статті 23 Закону України «Про іпотеку».

Статтею 23 Закону України «Про іпотеку» в редакції Закону, чинній на час ухвалення рішення судом першої інстанції, передбачено, що у разі переходу права власності на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою. Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права і несе всі його обов`язки за іпотечним договором у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки.

Після визнання за ОСОБА_1 права власності на квартиру АДРЕСА_1 іпотека продовжує бути дійсною, позивач набув статусу іпотекодавця і несе всі його обов`язки за іпотечним договором у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки, тому доводи ТОВ «Факторинг Україна» про порушення його прав іпотекодержателя безпідставні.

Положеннями Закону України «Про іпотеку» і укладеного між ОСОБА_2 та банком іпотечного договору не заборонено володіти та користуватися переданим в іпотеку майном.

Відповідно до статті 58 ЦПК України у редакції Кодексу, чинній на час вирішення справи судами попередніх інстанцій, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (частина 2 статті 59 ЦПК України у тій же редакції Кодексу).

Згідно з частиною першою статті 60 ЦПК України у редакції Кодексу, чинній на час вирішення справи судами попередніх інстанцій, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Апеляційний суд встановив обсяг спільно набутого майна подружжя та з урахуванням вимог статей 60, 69, 71 СК України на підставі належних та допустимих доказів здійснив його поділ, зокрема, з урахуванням вартості спільного майна.

Доводи касаційних скарг не дають підстав вважати, що при розгляді справи судом апеляційної інстанції допущено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи, висновків суду не спростовують і зводяться до переоцінки доказів, їх належності та допустимості. Проте, в силу статті 400 ЦПК України, суд касаційної інстанції не вправі встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Порушень норм процесуального права, що призвели до неправильного вирішення справи, а також обставин, які є обов?язковими підставами для скасування судового рішення, касаційний суд не встановив.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов?язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов?язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання виконання судом обов?язку щодо надання обґрунтування, яке випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи.

За таких обставин суд касаційної інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для скасування оскаржуваного судового рішення, оскільки апеляційний суд ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, що відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України є підставою для залишення касаційних скарг без задоволення, а судового рішення без змін.

Наявність обставин, за яких відповідно до частини першої статті 411 ЦПК України судове рішення підлягає обов?язковому скасуванню, касаційним судом не встановлено.

Щодо судових витрат

Оскільки касаційні скарги залишено без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді апеляційної інстанцій, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28 вересня 2017 року зупинено виконання рішення апеляційного суду Харківської області від 21 липня 2017 року до закінчення касаційного провадження.

Відповідно до частини третьої статті 436 ЦПК України суд касаційної інстанції у постанові за результатами перегляду оскаржуваного судового рішення вирішує питання про поновлення його виконання (дії).

Керуючись статтями 400, 401, 416, 436 ЦПК України, Верховний Суд у складі постійної колегії судді Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 та касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна», подану його представником Бауманом Юрієм Тіберійовичем , залишити без задоволення.

Рішення апеляційного суду Харківської області від 21 липня 2017 року залишити без змін.

Поновити виконання рішення апеляційного суду Харківської області від 21 липня 2017 року.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: С. О. Карпенко В. О. Кузнєцов В. А. Стрільчук