КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження № 22-ц/824/8451/2019
Справа № 357/4908/18
П О С Т А Н О В А

Іменем України

07 червня 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

Кашперської Т.Ц. (суддя - доповідач), Фінагеєва В.О., Яворського М.А.,

розглянув в порядку письмового провадження в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області, ухвалене у складі судді Дубановської І.Д. в м. Біла Церква 25 березня 2019 року у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

заслухавши доповідь судді, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, -

в с т а н о в и в :

В травні 2018 року позивач АТ «КБ «ПриватБанк» звернувся до суду із позовом про стягнення заборгованості, просив стягнути із ОСОБА_1 на користь АТ «КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 59738,90 грн. та судові витрати.

Заявлені вимоги мотивував тим, що ОСОБА_1 звернулася до ПАТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, в зв`язку з чим підписала заяву б/н від 19 квітня 2010 року, згідно якої отримала кредит у розмірі 25000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами банку», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між ним та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту банк керувався п.п. 2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 договору, на підставі яких відповідач при укладанні договору дав свою згоду щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою банку.

При укладанні договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України, згідно якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

В порушення умов договору відповідач свої зобов`язання не виконав, внаслідок чого станом на 03 квітня 2018 року має заборгованість в розмірі 59738,90 грн., з яких 23533,69 грн. - тіло кредиту, 21985,71 грн. - нараховано відсотків за користування кредитом, 10898,60 грн. - нараховано пені, а також штрафи - 500 грн. фіксована частина та 2820,90 грн. процентна складова.

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 25 березня 2019 року в задоволенні позову АТ КБ «ПриватБанк» відмовлено.

Позивач АТ КБ «ПриватБанк» подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просив скасувати рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 25 березня 2019 року та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, зазначав, що відмовляючи в задоволенні позову, суд зробив висновок про те, що банком не надано підписаної пам?ятки клієнта або довідки про умови кредитування. В свою чергу, в анкеті-заяві, наданій банком, не зазначено тип карти, який виявила бажання отримати відповідач. Отже, договір є неукладеним. Проте, із вказаним погодитися не можна, оскільки позивачем надана до суду копія анкети-заяви від 19 квітня 2010 року, із якої чітко вбачається наступна інформація: персональні дані, адреса проживання, та інша додаткова інформація, необхідна для отримання картки. Відповідачем вказана інформація про себе, заповнена особисто, також з анкети-заяви вбачається, що позичальник висловив згоду про укладення договору та особистим підписом засвідчив, що згоден з тим, що ця заява, разом з умовами та правилами надання банківських послуг і тарифами, правилами користування, основними умовами обслуговування і кредитування, розташованим у рекламному буклеті, складають між нею та банком договір про надання банківських послуг. Відповідач ознайомилася з договором про надання банківських послуг до його укладання і згодна з його умовами, примірник договору про надання банківських послуг згодна отримати шляхом самостійної роздруківки з офіційного сайту банку. Вона зобов`язалася виконувати вимоги Умов та правил надання банківських послуг, а також регулярно ознайомлюватися з їх змінами на сайті ПриватБанку.

Вказував, що згідно постанови НБУ від 17 грудня 2003 року «Про затвердження інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземній валютах», ідентифікація клієнта не є обов`язковою, якщо клієнт вже має рахунки в цьому банку і був раніше ідентифікований відповідно до вимог законодавства України. Також згідно наказу № СП-2010-559 від 31 травня 2010 року при оформленні кредитної картки за ініціативою клієнта забороняється повторне заповнення анкети-заяви, достатньо лише фотографування клієнта з карткою.

Підписуючи анкету-заяву 19 квітня 2010 року, відповідач пройшов ідентифікацію в банку, а тому повторне заповнення будь-яких анкет-заяв або підписання інших додаткових документів не вимагалося згідно до процедури, що затверджена наказами по банку.

На виконання умов договору банком відповідачу було видано наступні кредитні картки: № НОМЕР_1 , № НОМЕР_2 , № НОМЕР_3 , № НОМЕР_4 зі строком дії перевипущеної картки до останнього дня липня 2018 року.

Відповідач після отримання картки здійснив дії щодо проведення її активації, користувався карткою, а також отримував кредитні кошти з власної ініціативи. Активація ним картки та користування картковим рахунком свідчить про укладення сторонами кредитного договору на визначених ними Умовах про надання та обслуговування платіжних карток.

Посилався на ч. 1 ст. 634 ЦК України, яка регулює договори приєднання, та зазначав, що з моменту підписання фізичною особою заяви між банком та клієнтом був укладений договір в порядку ч. 1 ст. 634 ЦК України шляхом приєднання клієнта до запропонованого банком договору.

Зазначав, що кредитний договір повністю відповідає вимогам ч. 2 ст. 208, ч. 1 ст. 207 ЦК України, якими встановлено вимоги для письмової форми правочину, спірний кредитний договір є публічним договором, умови якого відповідно до ч. 2 ст. 633 ЦК України є однаковими для всіх споживачів аналогічних банківських послуг, що надаються банком.

Також, свідченням визнання угоди відповідачем є факт користування картковим рахунком та використання кредитних коштів. З наданої до суду першої інстанції виписки руху коштів чітко прослідковується, що відповідачу було встановлено кредитний ліміт і вона користувалася грошима, отримувала кошти через банкомати, а отже й отримала кредитну картку «Універсальна», оскільки проведення вказаних операцій є неможливим без наявності картки. Із виписки вбачається, що відповідач знімав кредитні кошти, потім частково погашав заборгованість за договором і знову користувався кредитними коштами. Користуючись кредитними коштами, відповідачу були добре відомі і зрозумілі умови договору, а тому його твердження щодо незнання тарифів, умов та правил не відповідають дійсним обставинам справи.

Банком надані суду первинні бухгалтерські документи про видачу та сплату коштів за кредитним договором, а саме виписка по картковому рахунку та розрахунок заборгованості, які є належними та допустимими доказами по справі. Банк надав кошти шляхом встановлення кредитного ліміту, таким чином між банком і відповідачем було укладено кредитний договір, який ніким не оспорений, а отже є всі законні підстави для стягнення заборгованості із відповідача.

Зазначав, що суд звузив права позивача на судовий захист, оскільки виключив своєчасне вирішення спору та відстрочив час виконання відповідачем зобов`язання за договором з урахуванням апеляційної тяжби позивача на оскарження незаконного рішення та понесення додаткових витрат у вигляді судового збору.

Відзивів на апеляційну скаргу не надійшло.

Позивачем в апеляційній скарзі заявлене клопотання про розгляд апеляційної скарги з повідомленням (викликом сторін), разом із тим, апеляційний суд не вбачає передбачених законом підстав для його задоволення, виходячи із наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 369 ЦПК України з урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції може розглянути апеляційні скарги, зазначені в частинах першій та другій цієї статті, у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищевикладене, оскільки із матеріалів справи не вбачається обставин, які б унеможливлювали розгляд справи без повідомлення учасників справи, і позивачем в клопотанні про виклик сторін не зазначено причин необхідності їх виклику, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції відповідає вказаним вимогам закону.

Відмовляючи в задоволенні позову АТ КБ «ПриватБанк» про стягнення заборгованості, суд першої інстанції виходив із його недоведеності, оскільки позивачем не надано доказів укладення кредитного договору із ОСОБА_1

Апеляційний суд погоджується із вказаними висновками суду першої інстанції, так як вони є обґрунтованими, відповідають обставинам справи і вимогам закону.

Із матеріалів справи апеляційний суд вбачає, що ОСОБА_1 працювала у ПриватБанку з 25 липня 2006 року по 30 травня 2016 року на різних посадах (а. с. 221 - 222).

В матеріалах справи на а. с. 10 міститься копія анкети-заяви ОСОБА_1 від 19 квітня 2010 року про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг в ПриватБанку.

Своїм підписом в анкеті-заяви ОСОБА_1 підтвердила, що згодна з тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між нею та банком договір про надання банківських послуг. Вона ознайомилася та згодна з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, які були надані їй для ознайомлення в письмовому вигляді. Умови та Правила надання банківських послуг розміщені на офіційному сайті ПриватБанку www.privatbank.ua. Вона зобов`язується виконувати вимоги Умов та Правил надання банківських послуг, а також регулярно ознайомлюватись з їх змінами на сайті ПриватБанку.

В графі «Виявляю бажання оформити на своє ім?я» ОСОБА_1 . зроблено відмітку навпроти варіанту «Ідентифікація з паспортом», а також зроблено відмітки в нижній частині анкети-заяви, які заповнюються працівником банку.

На а. с. 11 міститься Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» - «Універсальна, 30 днів пільгового періоду».

На а. с. 100, 108, 180 наявна фотографія особи жіночої статі із карткою у руці.

Згідно довідки АТ КБ «ПриватБанк» від 29 січня 2019 року, між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 був підписаний кредитний договір б/н, за яким надано наступні кредитні картки: НОМЕР_1, НОМЕР_3, НОМЕР_5, НОМЕР_2, НОМЕР_4 , термін дії 07/18 (а. с. 198).

На а. с. 74 - 98, 109 - 159, 167 - 179 наявні виписки з рахунків ОСОБА_1 , початок операцій - з 31 серпня 2008 року. Згідно записів на а. с. 74, 81, 122, 140, 167, 175 (зворот) даних виписок, кредитний ліміт є нульовим (0,00).

Вказані обставини підтверджуються наявними у справі доказами.

Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Оцінюючи висновки суду по суті позовних вимог та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд керується наступним.

Звертаючись до суду з позовом, АТ КБ «Приватбанк» вказував на те, що позичальник не виконує свої зобов`язання за кредитним договором, у зв`язку з чим утворилася заборгованість.

Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до вимог ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ст. 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

Згідно п. 2.1.1.2.1 Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, наявних в матеріалах справи, для надання послуг банк видає клієнту картку, її вид визначений у Пам?ятці Клієнта/Довідці про умови кредитування і Заяві, підписанням якого клієнт і банк укладають договір про надання банківських послуг. Датою укладення договору є дата отримання карти, зазначена в заяві. Договір укладається терміном на п`ять років. Якщо за місяць до закінчення терміну дії договору жодна із сторін письмово не відмовилася від договору, він продовжується на такий же термін (а. с. 20).

Згідно п. 1.1.1.37 Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку заява-анкета про надання послуг - звернення клієнта до банку про відкриття йому банківського рахунка та/або надання йому інших банківських послуг на цих Умовах та правилах. Якщо клієнт приєднується до цих Умов та правил не в повному обсязі, він додатково складає заяву про надання окремих послуг, які надаються банком за Умовами та правилами.

Обґрунтовуючи позовні вимоги та апеляційну скаргу, АТ КБ «ПриватБанк» зазначав, що сторони досягли згоди щодо всіх істотних умов договору, оскільки відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом із разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також тарифами, складають між ним та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві, і що укладаючи кредитний договір приєднання згідно ст. 634 ЦК України, суть якого полягає в тому, що його умови визначаються однією стороною одноособово та викладаються у певних формулярах або інших стандартах, сторони за власним волевиявленням досягли істотних умов по ньому, чим взяли на себе зобов`язання виконувати його належним чином.

Позивач вважав, що судом першої інстанції дані доводи обґрунтовано не взято до уваги, оскільки матеріали справи не містять належних та допустимих доказів, які підтверджують факт досягнення сторонами згоди про предмет договору та інші умови.

Так, в матеріалах справи наявна підписана від імені ОСОБА_1 анкета-заява від 19 квітня 2010 року про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг в ПриватБанку. Підписом у цій же заяві вона засвідчила, що отримала картку та ПІН.

Разом із тим, банківські послуги не обмежуються лише укладенням кредитного договору, а тому не можна погодитися із доводами апеляційної скарги, що підпис відповідача на вказаній анкеті-заяви свідчить про отримання його згоди саме на укладення кредитного договору.

Сама відповідач у відзиві на позов категорично заперечувала надання згоди на отримання послуг банку щодо видачі картки з кредитним лімітом.

Як вбачається із заповнених відповідачем граф в анкеті-заяви від 19 квітня 2010 року, даною заявою вона просила здійснити її ідентифікацію з паспортом, і бажаного кредитного ліміту не зазначала.

Також із зазначеної анкети-заяви вбачається, що як від імені клієнта, так і від імені банку заява підписана відповідачем ОСОБА_1 (а. с. 10).

Крім того, із доказів, наявних в матеріалах справи, не вбачається підтвердження того, що відповідачем отримано та ознайомлено його під підпис Умовами та Правилами надання банківських послуг і тарифами, Тарифами, Пам?яткою клієнта.

Суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що Пам?ятка клієнта або довідка про умови кредитування є складовою договору про надання банківських послуг, а отже на підставі наявних в матеріалах справи доказів не можна встановити, що сторони дійшли згоди із усіх істотних умов договору.

Зазначення в анкеті-заяві про ознайомлення відповідача з Умовами та Правилами надання банківських послуг, без ідентифікації самих умов, як таких, що погоджені підписом відповідача, не може бути належним доказом ознайомлення та погодження відповідача саме з тією редакцією умов, на якій наполягає банк.

Наявні в матеріалах справи Умови та Правила надання банківських послуг і Тарифи Банку не містять підпису відповідача. Позивач не надав належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови і Тарифи є складовою частиною укладеного між сторонами договору і що саме ці Умови і Тарифи мав на увазі відповідач, підписуючи заяву позичальника.

Апеляційний суд враховує правову позицію Верховного Суду України, викладену в постанові від 11 березня 2015 року у справі № 6-16цс15, згідно якої умови надання споживчого кредиту фізичним особам не можна вважати складовою частиною укладеного сторонами кредитного договору, якщо такі умови не містять підпису позичальника.

Оцінюючи наявні в матеріалах справи виписки з рахунків ОСОБА_1 , надані позивачем як доказ укладення кредитного договору та погодження відповідачем із його умовами, апеляційний суд враховує наступне.

Так, доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір, є первинні документи, оформлені відповідно до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерських облік та фінансову звітність». Згідно із вказаною нормою закону, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це не можливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Відповідно до п. 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року № 254, виписки з особових рахунків клієнта є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Разом із тим, надані позивачем виписки підтверджують рух коштів на рахунках відповідача, однак як не підтверджують, так і не спростовують факт укладення кредитного договору. Так, безготівкові розрахунки не обмежуються застосуванням виключно кредитних карток, на що додатково вказують нульові показники кредитного ліміту, зазначені у цих виписках, а також та обставина, що ОСОБА_1 перебувала у трудових правовідносинах із позивачем і могла користуватися випущеною ним зарплатною карткою.

Крім того, встановлення кредитного ліміту в розмірі 0,00 спростовує твердження позивача про видачу ОСОБА_1 кредиту у розмірі 25000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

Інших належних та допустимих доказів встановлення кредитного ліміту в будь-якому розмірі позивачем надано не було.

Із цих же підстав апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги, що з наданої суду виписки чітко прослідковується рух коштів, і те, що відповідачу було встановлено кредитний ліміт і він користувався грошима, отримував кошти через банкомати, а отже й отримав кредитну картку «Універсальна».

Не є доказом укладення кредитного договору і підтвердженням розміру заборгованості нічим не обґрунтований і не завірений належним чином розрахунок заборгованості, в якому відсутні відомості щодо номеру картки, апеляційний суд не приймає даний розрахунок в якості доказу часткового виконання кредитних зобов`язань, сплати відсотків, пені та комісії за кредитним договором, а тому доводи апеляційної скарги в цій частині висновків суду також не спростовують.

Отже, оскільки позивачем не доведено, що між сторонами досягнуто згоди щодо умов договору, не доведено факту надання кредиту на підставі анкети-заяви від 19 квітня 2010 року на зазначених позивачем умовах, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, із яким погоджується апеляційний суд, що вимоги банку про стягнення заборгованості за кредитним договором є недоведеними і задоволені бути не можуть.

Доводи апеляційної скарги, що після проходження ідентифікації в банку повторне заповнення будь-яких анкет-заяв або підписання інших додаткових документів не вимагалось, висновків суду про недоведеність обставин укладення кредитного договору не спростовують і відхиляються апеляційним судом.

Інші доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на доказах та законі і не спростовують висновків суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає обставинам справи, ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Керуючись ст. ст. 7, 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» залишити без задоволення.

Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 25 березня 2019 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, окрім випадків, передбачених ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Судді :