Провадження № 2/727/83/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 березня 2019 року Шевченківський районний суд м. Чернівці в складі:

головуючого судді Смотрицького В.Г.

при секретарі Вальчук М.В.

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження справу за позовом АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, -

Встановив:

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості посилаючись на те, що 22.01.2007 року між ним та відповідачем укладено кредитний договір №б/н, за яким відповідач отримав кредит в розмірі 8000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Порядок, строки повернення кредиту та сплати відсотків, передбачені Договором.

Однак відповідач систематично не виконує взяті на себе зобов'язання за кредитним договором, у зв'язку з чим станом на 16.10.2018 року заборгованість становить суму 16585,61 грн., в тому числі: по відсотках за користування кредитом суму 9429,00 грн., по пені суму 5890,63 грн., штрафу (фіксована частина) суму 500 грн., штрафу (процентна складова) суму 765,98 грн.

А тому просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором в розмірі 16585,61 грн. та судові витрати в розмірі 1762,00 грн.

Відповідно до ч.4 ст.19 ЦПК України, спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні.

Відповідно до ч.1 ст.274 ЦПК України, у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута малозначна справа.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 10 грудня 2018 року було відкрито провадження по справі, призначено справу до розгляду у порядку спрощеного провадження з викликом сторін та надано відповідачу строк для подання заяви із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження. Окрім того, відповідачу надано строк для подання відзиву на позовну заяву.

Представник позивача в судове засідання не з'явився, звернувся до суду з письмовою заявою, в якій позов підтримує повністю, просить розглянути справу за його відсутності.

Відповідач в судове засідання не з'явився, однак подав до суду письмову заяву, в якій просить розглянути справу за його відсутності та застосувати щодо стягнення пені спеціальну позовну давність в один рік. Клопотань про розгляд справи в загальному провадженні та відзиву на позовну заяву не надав.

Відповідно до ч. 2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши надані позивачем документи і матеріали, всебічно та повно з'ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню частково.

Судом встановлено, що 22.01.2007 між відповідачем ОСОБА_2 та Банком укладено кредитний договір, за яким відповідач отримав кредит у розмірі 8000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок в строки та в порядку, встановлених кредитним договором (а.с.9-10).

В порушення умов кредитного договору, відповідач неналежно виконував взяті на себе зобов'язання щодо погашення наданого йому кредиту, у зв'язку з чим, за розрахунками позивача, станом на 16.10.2018 року заборгованість відповідача перед банком становить 16585,61 грн., в тому числі: по відсотках за користування кредитом суму 9429,00 грн., по пені суму 5890,63 грн., штрафу (фіксована частина) суму 500 грн., штрафу (процентна складова) суму 765,98 грн. (а.с.4-8).

Щодо стягнення заборгованості у сумі 9429,00 грн., як відсотків за користування кредитом, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини другої статті 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 («Позика») глави 71 («Позика. Кредит. Банківський вклад»), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

За умовами договору сторони погодили щомісячну сплату відсотків за кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом, який наданий на строк дії карткового рахунку, тобто до 31 січня 2018 року включно.

Відтак, у межах строку кредитування до 31 січня 2018 року відповідач мав, зокрема, повертати позивачеві кредит і сплачувати проценти періодичними (щомісячними) платежами.

Починаючи з 01 лютого 2018 року, відповідач мав обов'язок незалежно від пред'явлення вимоги позивачем повернути всю заборгованість за договором, а не вносити її періодичними платежами, оскільки останні були розраховані у межах строку кредитування.

Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 року у справі №444/9519/12 визначено, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред'явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов'язання.

Аналогічна позиція викладена також у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 року (справа № 14-154цс18) та від 31.10.2018 року (№ 14-318цс18).

Суд вважає, що не підлягає стягненню з відповідача заборгованість щодо нарахованих відсотків за користування кредитом у сумі 2307,60 грн., яка була нарахована банком після закінчення терміну кредитування, а саме 31 січня 2018 року.

Таким чином, сума заборгованості відповідача по відсотках за користування кредитом становить 7121,40 грн.

Відносно позовної вимоги про стягнення з відповідача 500,00 грн. штрафу (фіксована частина) та 765,98 грн. штрафу (процентна складова) необхідно зазначити, що цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов'язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов'язку нового додаткового.

Покладення на боржника нових додаткових обов'язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу).

Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України).

Згідно з положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Враховуючи викладене вище та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Аналогічний правовий висновок викладено Верховним Судом України у постанові від 21 жовтня 2015 року в справі 6-2003цс15.

Умовами договору передбачено застосування пені як виду цивільно-правової відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань, внаслідок чого її нарахування відбувається за кожний день прострочення.

У той самий час тарифами обслуговування кредитних карт передбачено сплату штрафів як виду цивільно-правової відповідальності за порушення позичальником строків платежів за будь-яким грошовим зобов'язанням.

Суд вважає, що вимога банку про стягнення з відповідача штрафу є подвійною відповідальністю і суперечить статті 61 Конституції України, а тому у задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача 500,00 грн. штрафу (фіксована частина) та 765,98 грн. штрафу (процентна складова) необхідно відмовити.

Щодо нарахованої пені в розмірі 5890,63 грн., суд зазначає наступне.

Умовами кредитного договору, зокрема пунктом 2.1.1.12.6.1, передбачено, що у разі виникнення прострочених зобов'язань за борговими зобов'язаннями на суму від 100 грн., Клієнт сплачує Банку пеню, відповідно до встановлених тарифів. Пеня нараховується в день нарахування процентів по кредиту.

В той же час, пунктом 2.1.1.12.2.2 кредитного договору визначено, що у разі виникнення прострочених зобов'язань із терміном прострочки понад 90 днів, Клієнт сплачує Банку пеню в розмірах, зазначених в Тарифах, що діють на дату нарахування. При цьому відсотки за користування Кредитом Клієнт не сплачує.

З аналізу зазначених пунктів договору вбачається наявність подвійної відповідальності за виникнення прострочених зобов'язань у вигляді як пені за борговими зобов'язаннями на суму від 100 грн., так і пені за наявність прострочених зобов'язань із терміном прострочки понад 90 днів.

Таким чином, одночасне застосування відповідальності за прострочення виконання зобов'язання відповідно до п. 2.1.1.12.2.2 та п. 2.1.1.12.6.1 також суперечитиме статті 61 Конституції України та зазначеним вище положенням законодавства України.

Оскільки в обґрунтування позовних вимог позивач посилається на п.2.1.1.12.6.1 кредитного договору, яким передбачено пеню за виникнення прострочених зобов'язань на суму від 100 грн., то, суд вважає, що задоволенню підлягає сума пені, яка нарахована відповідно до вказаного пункту договору.

Крім того, згідно з ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Частиною 3 ст.267 ЦК України визначено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Відповідачем 19.03.2019 року надано суду заяву про застосування спеціальної позовної давності до вимог позивача щодо нарахування сум за пенею, а тому, суд вважає, що стягненню підлягає пеня в розмірі 900 грн. Пеня у розмірі 4990,63 грн. стягненню не підлягає.

Відповідно до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Таким чином, враховуючи зазначені вище вимоги закону та умови кредитного договору, суд вважає, що з відповідача на користь позивача необхідно стягнуто заборгованість за кредитним договором в сумі 8021,40 грн., задовольнивши частково позовні вимоги.

Відповідно до статті 141 ЦПК України з відповідача ОСОБА_2 підлягають стягненню на користь позивача понесені судові витрати пропорційно до задоволеної частини позовних вимог в розмірі 852,17 грн.

На підставі викладеного та керуючись ст.61 Конституції України, ст.ст.256, 258, 267, 526, 549, 625, 1048, 1050, 1054 ЦК України, ст.ст.12, 13, 19, 76, 81, 141, 247, 259, 263, 265, 268, 273, 274 ЦПК України, суд, -

Вирішив:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» заборгованість у розмірі 8021 (вісім тисяч двадцять одна) гривня 40 (сорок) копійок.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» судові витрати у розмірі 852 (вісімсот п'ятдесят дві) гривні 17 (сімнадцять) копійок.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга може бути подана протягом 30 днів з дня проголошення рішення безпосередньо до Чернівецького апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Суддя: