КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 372/1595/18 Головуючий у суді першої інстанції: Кравченко М.В.
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/611/2019 Доповідач у суді апеляційної інстанції: Волошина В.М.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2019 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів Судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого Волошиної В.М.

Суддів Слюсар Т.А., Панченка М.М.

при секретарі Маличівській Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві справу за апеляційною скаргою приватного виконавця виконавчого округу Київської області Трофименка Михайла Михайловича на ухвалу Обухівського районного суду Київської області від 11 червня 2018 року у цивільній справі за поданням приватного виконавця виконавчого округу Київської області Трофименка Михайла Михайловича про примусове проникнення до житла, заінтересовані особи: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 .

Заслухавши доповідь судді Волошиної В.М., перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи скарги, колегія суддів, -

в с т а н о в и в:

У червні 2018 року приватний виконавець виконавчого округу Київської області Трофименко Михайло Михайлович звернувся в суд з поданням про надання дозволу на примусове проникнення до житлового будинку за адресою АДРЕСА_1 та до земельної ділянки, кадастровий номер НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_1 з метою перевірки, виявлення та опису майна належного боржнику ОСОБА_1 , обґрунтовуючи доводи подання тим, що боржник ухиляється від виконання покладених на неї виконавчим документом зобов`язань, перешкоджає здійсненню виконавчих дій, що унеможливлює вчиняти дії з примусового виконання виконавчого документа, чим порушує права стягувача.

Ухвалою Обухівського районного суду Київської області від 11 червня 2018 року в задоволенні подання приватного виконавця виконавчого округу Київської області Трофименка Михайла Михайловича про примусове проникнення до житла, заінтересовані особи: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 відмовлено.

Не погоджуючись з постановленою ухвалою суду першої інстанції, заявник подав апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі порушує питання про скасування ухвали суду першої інстанції та надання дозволу приватному виконавцю виконавчого округу Київської області Трофименку Михайлу Михайловичу та всім учасникам виконавчого провадження, залучених приватним виконавцем у встановленому законом порядку, на примусове проникнення до житлового будинку за адресою АДРЕСА_1 та до земельної ділянки кадастровий номер НОМЕР_1 за адресою АДРЕСА_1 з метою перевірки, виявлення та опису майна, належного боржнику, мотивуючи тим, що ухвала суду першої інстанції є незаконною і необґрунтованою, постановлену при неповному встановленні обставин, які мають значення для справи та при неправильному дослідженні доказів та їх оцінки.

В обгрунтування апеляційної скарги зазначив, що суд першої інстанції не дослідив належним чином документи, що знаходилися в матеріалах виконавчого провадження та відеозаписи за 07.12.2017, 20.12.2017 та 05.05.2018 на цифрових носіях, та дійшов хибного висновку стосовно того, що боржник не був повідомлений належним чином про початок виконавчого провадження. Також до матеріалів подання були додані докази, які доводять, що боржнику особисто вручалися виклики та вимоги, а саме копія рекомендованого повідомлення про вручення №026, копія загальнодоступних інтерактивних даних Укрпошти, копія рекомендованого повідомлення про вручення №026, а також відеозаписи на цифрових носіях за 07.12.2017, 20.12.2017 та 05.05.2018 на яких чітко вбачається присутність боржника вдома. Перелічені докази доводять обізнаність боржника стосовно початку та ходу виконавчого провадження. Про належність нерухомого майна боржнику свідчить копія витягу з Державного реєстру обтяжень рухомого майна, що і підтверджують право власності боржника на житловий будинок АДРЕСА_1 та земельну ділянку з кадастровим номером НОМЕР_1 , що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1. Даний витяг був долучений приватним виконавцем до подання і міститься в матеріалах справи. Вважає, що подані до суду матеріали про примусове проникнення до житла, що належить боржнику, свідчать про те, що ОСОБА_1 належним чином повідомлялася про намір приватного виконавця вчинити виконавчі дії з опису та арешту нерухомого майна. ОСОБА_1 чинила у цьому перешкоди та не надавала доступу до житла у відведений для нього час вчинення виконавчих дій, що підтверджує факт свідомого ухилення від виконання рішення.

У поданому відзиві на апеляційну скаргу представник заінтересованої особи Румянцевої Л.Є. просить апеляційну скаргу приватного виконавця виконавчого округу Київської області Трофименка Михайла Михайловича відхилити, а судове рішення Обухівського районного суду Київської області від 11 червня 2018 року залишити без змін, посилаючись на те, що у неї відсутні боргові зобов`язання перед стягувачем ОСОБА_2 Вважає, що нотаріус ОСОБА_3 , зловживаючи своїми обов`язками, з порушенням норм законодавства, направив нотаріальний напис № 316 від 22 жовтня 2015 року приватному виконавцю Трофименко М.М. Вказаний приватний виконавець позбавлений права діяти у спосіб, який притаманний територіальному виконавчому органу, який знаходиться в м. Обухів і мав у своєму провадженні аналогічну справу.

У судовому засіданні представник заінтересованої особи ОСОБА_1 - ОСОБА_4 заперечував проти доводів апеляційної скарги, просив судове рішення першої інстанції залишити без змін. Стягувач ОСОБА_2 та приватний виконавець виконавчого округу Київської області Трофименко М.М. на неодноразові виклики суду, з визнанням явки вказаних учасників в судове засідання обов`язковою, в судові засідання не з`явились, про час і місце розгляду справи судом повідомлені у встановленому законом порядку. У відповідності до вимог статті 130, 372 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи, а тому колегія суддів вважає можливим слухати справу у їх відсутність.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до статті 439 ЦПК України, пункту 4 частини 3 статті 18 Закону «Про виконавче провадження» під час виконання судових рішень у цивільних справах та рішень інших органів допускається за наявності вмотивованого рішення суду примусове проникнення до житла чи іншого володіння фізичної особи, безперешкодно входити на земельні ділянки, до житлових та інших приміщень боржника - фізичної особи, особи, в якої перебуває майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, проводити в них огляд, у разі потреби примусово відкривати їх в установленому порядку із залученням працівників поліції, опечатувати такі приміщення, арештовувати, опечатувати та вилучати належне боржникові майно, яке там перебуває та на яке згідно із законом можливо звернути стягнення.

Питання про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної особи або особи, у якої знаходиться майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, або дитина, щодо якої є виконавчий документ про її відібрання, при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням житла чи іншого володіння особи або судом, який ухвалив рішення за поданням державного виконавця, приватного виконавця. Суд розглядає подання, зазначене в частині першій цієї статті, негайно, але не пізніше наступного дня з дня його надходження до суду, без повідомлення (виклику) сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного чи приватного виконавця - стаття 439 ЦПК України.

Пунктом 13 частини 3 статті 18 Закону «Про виконавче провадження» передбачено право виконавця на звернення до суду з поданням про постановлення вмотивованого рішення про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної або іншої особи, в якої перебуває майно боржника чи майно та кошти, що належать боржникові від інших осіб.

Звертаючись до суду із подання, виконавцю слід довести, що житло належить боржнику або він має право користування ним, що боржник достовірно знає про наявність виконавчого провадження та повідомлявся про намір виконавця вчинити виконавчі дії з опису та арешту майна, але чинив цьому перешкоди, не надавав доступу до житла у відведений для нього час вчинення виконавчих дій.

Із досліджених матеріалів подання та поданих доказів іншими учасниками справи вбачається, що 26 грудня 2013 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_5 укладено договори дарування садового будинку АДРЕСА_1 та земельної ділянки площею 0,0555 га в садовому товаристві АДРЕСА_1.

Долучені ОСОБА_1 до відзиву на апеляційну скаргу ксерокопії розписок від 26 грудня 2013 року свідчать про те, що ОСОБА_2 отримав від ОСОБА_1 суму 40 000,00 доларів США, як частину грошових коштів за договором дарування із загальної суми 70 000,00 доларів США, залишок суми 30 000,00 доларів США зазначений в договорі позики (а.с. 93, 94).

22 жовтня 2015 року приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Краснодембський О.А. вчинив виконавчий напис № 316, за яким стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 борг за договором позики від 26 грудня 2013 року в сумі 398 372,00 грн.

Виконавчий напис № 316 від 22 жовтня 2015 року пред`явлено стягувачем на примусове виконання до відділу державної виконавчої служби Обухівського міськрайонного управління юстиції. 19 листопада 2015 року державним виконавцем відкрито виконавче провадження ВП № 49415344 та вчинено ряд виконавчих дії, про що детально зазначено начальником відділу державної виконавчої служби Обухівського міськрайонного управління юстиції у відповіді від 13 квітня 2016 року № 4082 (а.с. 137). Згідно даних з Автоматизованої системи виконавчого провадження стан виконавчого провадження № 49415344 є завершеним.

У листопаді 2017 року стягувач ОСОБА_2 повторно пред`явив виконавчий напис № 316 від 22 жовтня 2015 року до примусового виконання. Виконавчий документ перебуває на виконанні у приватного виконавця виконавчого округу Київської області Трофименка Михайла Михайловича.

Подані приватним виконавцем матеріали виконавчого провадження свідчать про наступне:

24 листопада 2017 року приватним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 55251647 з примусового виконання виконавчого напису № 316 від 22 жовтня 2015 року (а.с. 6). Постановою від 27 листопада 2017 року накладено арешт на все рухоме і нерухоме майно, що належить боржнику (а.с. 9).

Доказів направлення та вручення боржнику постанови про відкриття провадження матеріали подання не містять.

Факт невручення боржнику процесуальних документів приватного виконавця зафіксований в акті приватного виконавця від 07 грудня 2017 року (а.с. 11).

Із інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вбачається, що боржнику ОСОБА_1 на праві приватної власності належить земельна ділянка, площею 0,0555 га для індивідуального садівництва за адресою: АДРЕСА_1; садовий будинок АДРЕСА_1 та 1/3 частина квартири АДРЕСА_2 (а.с.7-8, 39).

Зареєстрованим місцем проживання ОСОБА_1 є адреса: АДРЕСА_2 (а.с. 42).

Згідно витребуваних даних з МВС України та Державної фіскальної служби України за ОСОБА_1 не значиться зареєстрованих транспортних засобів, відсутні дані про рахунку, відкриті у банках та інших фінансових установах України (а.с. 37, 38).

Зміст актів, складених приватним виконавцем 02 січня 2018 року, 30 квітня 2018 року, 21 травня 2018 року вказують на те, що боржник не виконує вимоги виконавця, до виконавця не з`являється, витребувані документи не надає ( а.с. 24, 29, 43).

Із досліджених процесуальних документів приватного виконавця встановлено, що уся кореспонденція: письмові виклики, вимоги оформлювались та надсилались приватним виконавцем на ім`я ОСОБА_1 не за адресою зареєстрованого місця проживання боржника, а за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 22, 25, 27, 35).

При цьому, матеріали подання не містять документального підтвердження проживання ОСОБА_1 на території Халеп`янської сільської ради в будинку АДРЕСА_1 садового товариства «Струмок».

Долучені до матеріалів подання зворотні рекомендовані повідомлення про вручення поштового відправлення не свідчать про вручення кореспонденції особисто ОСОБА_1 , оскільки відмітки у повідомленнях заповнені лише в графі «підпис працівника поштового зв`язку» (а.с. 23, 26, 28, 36).

Із матеріалів виконавчого провадження також вбачається, що за період з 24 листопада 2017 року (відкриття виконавчого провадження) по 04 червня 2018 року (дата оформлення подання до суду) приватним виконавцем винесено дві вимоги до боржника щодо надання доступу до земельної ділянки та будинку АДРЕСА_1 для проведення опису майна боржника.

Першою вимогою № 190 від 11 грудня 2017 року визначений день проведення виконавчих дій щодо опису майна боржника на 20 грудня 2017 року (а.с. 13). Однак, матеріали подання не містять доказів направлення вказаної вимоги чи обізнаність боржника про проведення 20 грудня 2017 року виконавчих дій щодо опису майна.

Другою вимогою № 368 від 02 травня 2018 року встановлено час для проведення опису нерухомого майна боржник на 05 травня 2018 року (а.с. 30). Долучене приватним виконавцем відстеження поштового відправлення АТ «Укрпошта» без ідентифікації особи не може свідчить про вручення вказаної вимоги саме боржнику ОСОБА_1 (а.с. 31).

Таким чином, боржник ОСОБА_1 про проведення 20 грудня 2017 року та 05 травня 2018 року виконавчих дій з опису майна за адресою: АДРЕСА_1 не була належним чином повідомлена.

Факт отримання будь-якої кореспонденції від приватного виконавця та обізнаності про проведення приватним виконавцем примусових дій з виконання виконавчого напису № 316 від 22 жовтня 2015 року не визнав під час розгляду справи в суді представник ОСОБА_1 . Також пояснив, що виконавчий напис № 316 від 22 жовтня 2015 року оспорений боржником ОСОБА_1 у судовому порядку, спір по суті пред`явлених вимог ОСОБА_1 не вирішений. До того ж, окрім виконавчого напису № 316 від 22 жовтня 2015 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 борг за договором позики від 26 грудня 2013 року, існує рішення суду про стягнення боргу за цими ж договірними зобов`язаннями.

На підтвердження пояснень надав процесуальні акти суду, з яких вбачається, що у травні 2016 року ОСОБА_1 звернулась до Обухівського районного суду Київської області з позовом до приватного нотаріуса Краснодембського Олександра Адамовича, відділу державної виконавчої служби Обухівського міськрайонного управління юстиції, з урахуванням уточнюючих вимог, просила скасувати виконавчий напис № 316 від 22 жовтня 2015 року та постанову державної виконавчої служби Обухівського МРУЮ Київської області про арешт майна позивача та заборону на його відчуження та виключити з єдиного реєстру заборони на відчуження майна.

Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 02 серпня 2016 року (справа 372/1230/16-ц) позов ОСОБА_1 задоволено частково. Скасовано виконавчий напис № 316 від 22.10.2015, виданий приватним нотаріусом Київського нотаріального округу Краснодембським Олександром Адамовичем, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 398372,0 грн.. Визнано незаконними та скасовано постанову державного виконавця Зеленевич О.В. про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження серії ВП №49415344 від 01.12.2015 (а.с. 101).

Рішенням Апеляційного суду Київської області від 08 листопада 2016 року скасовано рішення Обухівського районного суду Київської області від 02 серпня 2016 року та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено. Провадження у даній справі щодо вимог ОСОБА_1 до відділу державної виконавчої служби Обухівського міськрайонного управління юстиції про зняття арешту з майна закрито (а.с. 139-144).

Відмовляючи у позові ОСОБА_1 в частині вимог до приватного нотаріуса Краснодембського Олександра Адамовича про скасування виконавчого напису № 316 від 22 жовтня 2015 року, суд апеляційної інстанції висновок мотивував тим, що належним відповідачем у справі є не приватний нотаріус, а ОСОБА_2 , як стягувач за вказаним вище виконавчим документом. У цьому випадку між сторонами виник спір про право, зокрема позивач заперечує наявність у нього суми заборгованості перед кредитором, яка вказана у виконавчому написі, однак позивач вказану особу не зазначив як відповідача у справі, а суд першої інстанції не залучив її як сторону у справі.

У липні 2017 року ОСОБА_1 звернулась в суд з позовом до ОСОБА_2 , за участю третіх осіб: приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Краснодембського О.А., відділу державної виконавчої служби Обухівського міськрайонного управління юстиції (далі - відділ ДВС Обухівського МУЮ) про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном, за пред`явленими вимогами просила визнати виконавчий напис нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, вилучити з Єдиного реєстру заборони відчуження нерухомого майна записи про обтяження належного їй садового будинку АДРЕСА_1 та квартири АДРЕСА_2 .

Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 23 жовтня 2017 року (справа 372/2238/17), залишеним без змін постановою Апеляційного суду Київської області від 20 грудня 2017 року, у задоволенні позову до ОСОБА_2 відмовлено.

Постановою Верховного суду від 30 січня 2019 року рішення Обухівського районного суду Київської області від 23 жовтня 2017 року та постанову апеляційного суду Київської області від 20 грудня 2017 року у справі 372/2238/17 скасовано, справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції (а.с. 162-168). Справа призначена до розгляду, спір по суті не вирішено, що підтверджується відомостями з Єдиного державного реєстру судових рішень станом на 20 травня 2019 року.

В свою чергу, ОСОБА_2 у лютому 2017 року звернувся в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення у судовому порядку суму боргу за договором позики від 26 грудня 2013 року в розмірі 30 000 доларів США, з урахуванням уточнених позовних вимог, просив стягнути з відповідача суму боргу, 3% річних та відсотки за користування позикою в розмірі 1 743 312 грн. 93 коп. (справа № 372/332/17 ).

Заочним рішенням Обухівського районного суду Київської області від 15 червня 2017 року, залишеним без змін постановою Апеляційного суду Київської області від 07 червня 2018 року, позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення боргу та відсотків за користування позикою за договором позики задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 суму боргу, 3 % річних та відсотки за користування позикою у розмірі 1 743 312 грн. 93 коп., та вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Ухвалою Верховного Суду від 19 вересня 2018 року відкрито касаційне провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення боргу, витребувано з Обухівського районного суду Київської області матеріали цивільної справи № 372/332/17. Зупинено виконання заочного рішення Обухівського районного суду Київської області від 15 червня 2017 року (а.с. 124-125).

Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорення. Таким чином, у розумінні закону, суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

Встановлені фактичні обставини у справі свідчать про те, що боржник ОСОБА_1 , діючи у спосіб та порядку передбаченому законом, оспорила у судовому порядку виконавчий напис № 316 від 22 жовтня 2015 року. На момент повторного пред`явлення стягувачем Іжко О.В. виконавчого напису до виконання та вчинення приватним виконавцем виконавчого округу Київської області Трофименком М.М. примусових виконавчих дій з його виконання, рішення суду, що набрало законної сили, в частині вирішення вимог ОСОБА_1 щодо правомірності вчинення виконавчого напису № 316 від 22 жовтня 2015 року не ухвалювалось.

Таким чином, наявність чи відсутність прав і фактів, що виникли на підставі виконавчого напису № 316 від 22 жовтня 2015 року, остаточно не встановлені судовим рішення, а відтак не набули властивостей обов`язковості. Такі обставини не можуть свідчити про зловживання боржником ОСОБА_1 процесуальними правами та ухилення від виконання покладених на неї обов`язків за оспореним виконавчим написом.

До того ж, приватним виконавцем у ході розгляду подання не доведено, що боржник ОСОБА_1 достовірно знає про наявність відкритого виконавчого провадження № 55251647 та повідомлялась про намір виконавця вчинити виконавчі дії, у тому числі з опису та арешту майна.

Надаючи оцінку матеріалам подання приватного виконавця про примусове проникнення до житла ОСОБА_1 , суд першої інстанції правильно виходив із того, що приватним виконавцем не вжито достатніх заходів для належного повідомлення боржника про початок примусового виконання виконавчого документа та виклику боржника до офісу приватного виконавця для проведення виконавчих дій, які не потребують примусового проникнення до житла.

В той же час, судом першої інстанції з порушенням правил оцінки доказів встановлені обставин, що мають значення для справи, та з яких суд першої інстанції дійшов висновку про відмову в задоволення подання, а саме про відсутність в матеріалах подання доказів належності на праві власності ОСОБА_1 нерухомого майна: земельна ділянка, площею 0,0555 га для індивідуального садівництва за адресою: Київська область , Обухівській район, Халеп`янська сільська рада, садовий будинок АДРЕСА_1 , садове товариство « Струмок », що може призвести до порушення прав третій осіб.

Так, долучена до матеріалі подання довідка з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно свідчить про те, що земельна ділянка, площею 0,0555 га для індивідуального садівництва за адресою: АДРЕСА_1, садовий будинок АДРЕСА_1 належить на праві приватної власності ОСОБА_1 (а.с. 7-8). Факт належності вказаного нерухомого майна ОСОБА_1 підтвердив у судовому засіданні та у письмових поясненнях представник ОСОБА_1 .

Отже, обставини на які заявник посилається в апеляційній скарзі як на підставу перегляду судового рішення в частині неправильної оцінки судом першої інстанції доказів знайшли своє підтвердження, а тому апеляційна скарга приватного виконавця виконавчого округу Київської області Трофименка Михайла Михайловича підлягає частковому задоволенню.

Інші доводи апеляційної скарги приватного виконавця, матеріали справи та зміст оскаржуваного судового рішення, не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права і порушення норм процесуального права, які передбачені нормами ЦПК України як підстави для скасування судового рішень.

Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції по суті прийнято правильне процесуальне рішення, але із помилковою оцінкою всіх доказів, з яких суд виходить при відмові в задоволенні подання.

За наведених обставин колегія суддів вважає за необхідне змінити мотивувальну частину ухвали, виклавши її в редакції даної постанови. В іншій частині ухвалу Обухівського районного суду Київської області від 11 червня 2018 року слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 384 ЦПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу приватного виконавця виконавчого округу Київської області Трофименка Михайла Михайловича задовольнити частково.

Ухвалу Обухівського районного суду Київської області від 11 червня 2018 року змінити в мотивувальній частині, виклавши її в редакції даної постанови, в іншій частині ухвалу Обухівського районного суду Київської області від 11 червня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення. При оголошенні вступної та резолютивної частин судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 03 червня 2019 року.

Головуючий

Судді: