Справа № 570/2901/19
Номер провадження 2-з/570/7/2019
У х в а л а

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 червня 2019 року

Рівненський районний суд Рівненської області в особі:

судді Красовського О.О.

з участю секретаря судових засідань Дзюбишиної І.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Рівне клопотання ОСОБА_1 про вжиття заходів забезпечення позову до подання позовної заяви, -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 до подання позовної заяви було подано заяву про забезпечення позову, в якій просить: забезпечити позов шляхом встановлення заборони органам державної реєстрації прав на нерухоме майна, державним реєстраторам прав на нерухоме майно, державним реєстраторам органів місцевого самоврядування, у тому числі особам, які виконують функції державного реєстратора прав на нерухоме майно вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо:

-земельної ділянки площею 0,1157 га з цільовим призначенням: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), розташованої по АДРЕСА_1 , кадастровий номер: НОМЕР_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомості: 246;

-незавершеного будівництва житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

В обґрунтування цієї заяви ОСОБА_1 зазначає, що він з 03.06.2018 року перебуває у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 .

За період спільного проживання з ОСОБА_2 однією сім`єю, зокрема 10.04.2017 року, ними за спільні кошти було придбано земельну ділянку площею 0,1157 га, що по АДРЕСА_1 , кадастровий номер: НОМЕР_1 , з цільовим призначенням: для будівництва і обслуговування житлового будинку. Вартість земельної ділянки становила 79 069, 00 грн. За усною домовленістю договір купівлі-продажу було оформлено на ОСОБА_2 .

На вищезазначені ділянці за рахунок спільних коштів ними було розпочату будівництво житлового будинку. Будівельний паспорт було оформлено на ОСОБА_2 .

Зазначає, що останнім часом ОСОБА_2 не визнає права ОСОБА_1 на земельну ділянку та незавершений житловий будинок та вважає, що вказані об`єкти нерухомого майна належать їй особисто. Крім того ОСОБА_1 стало відомо, що ОСОБА_2 має намір прожати земельну ділянку та незавершений житловий будинок.

За таких обставин ОСОБА_1 має намір подати до суду позов про визнання земельної ділянки та незавершеного будівництва житлового будинку спільною власністю подружжя та про поділ майна подружжя, тому просить вжити заходи забезпечення позову шляхом встановлення заборони вчиняти реєстраційні дії щодо спірного нерухомого майна.

Суд вважає, що у задоволенні клопотання слід відмовити.

У відповідності до ч.1 ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Відповідно до ст.151 ЦПК України, у заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову; захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності, пропозиції заявника щодо зустрічного забезпечення, інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Відповідно до пункту 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 р. № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання обґрунтованості заяви ОСОБА_1 суд враховує, що заява про забезпечення позову датована 13 травня 2019 року.

Судовий збір за подання заяви було сплачено 14 березня 2019 року.

А сама заява була подана до суду лише 14 червня 2019 року.

Суд приймає до уваги, що заявник, сплативши 14.03.2019 судовий збір за подання заяви про забезпечення позову, не вживав ніяких заходів для захисту своїх прав в судовому порядку протягом трьох місяців; з відповідною позовною заявою до суду так і не звернувся.

Дана обставина не свідчить про те, що між сторонами дійсно існує спір; і що наявні підстави для забезпечення позову, оскільки відповідачка може розпорядитися спірним майном.

У відповідності до роз`яснень постанови Пленуму Верховного суду України № 9 від 22.12.2006 р. (з відповідними змінами та доповненнями) «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має право брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Приписами ст. 10 ЦПК України визначено, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Статтею 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав і основних свобод людини визначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Згідно постанови пленуму Верховного суду України від 22.12.2006 року №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи після відкриття провадження у ній, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Отже, приймаючи рішення щодо заяви про забезпечення позову суд зважає, що заявник не довів, що ОСОБА_3 бажає здійснити відчуження такого майна, або використати його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя.

Крім того, матеріали справи не містять доказів щодо необхідності вжиття відповідних заходів забезпечення позову, а саме лише посилання в заяві на потенційну можливість відчуження ОСОБА_3 від майна не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Суд зазначає, що обраний вид забезпечення не є співмірним обсягу заявлених вимог, а заборона здійснення будь-яких реєстраційних дій щодо спірного майна може порушити інтереси ОСОБА_3 як законного володільця майна.

Керуючись ст. ст. 149, 150,151,157 ЦПК України, суд,-

у х в а л и в :

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про вжиття заходів забезпечення позову до подання позовної заяви відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається до Рівненського апеляційного суду через Рівненський районний суд Рівненської області протягом 15 днів з дня проголошення, або безпосередньо до Рівненського апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом 15 днів з дня вручення відповідної ухвали суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Суддя Красовський О.О.