Справа № 454/1545/18 Головуючий у 1 інстанції: Струс Т.В.
Провадження № 22-ц/811/2901/18 Доповідач в 2-й інстанції: Савуляк Р. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 травня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого судді Савуляка Р.В.,

суддів: Мікуш Ю.Р.,Приколоти Т.І.

за участі секретаря: Фейір К.О.

з участю представника Сокальської міської ради - Чернявської Х.М., представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Сокальського районного суду Львівської області від 25 жовтня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Сокальської міської ради про визнанні права власності на земельну ділянку за набувальною давністю,-

ВСТАНОВИЛА:

Позивач ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до відповідача Сокальської міської ради в якому просила суд визнати за нею за набувальною давністю право власності на земельну ділянку площею 0,2864га., що розташована в АДРЕСА_1 , цільове призначення якої для ведення особистого підсобного господарства та ведення садівництва, також стягнути із відповідача понесені судові витрати.

Рішенням Сокальського районного суду Львівської області від 25 жовтня 2018 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Сокальської міської ради про визнання права власності на земельну ділянку, площею 0,2834 га., розташовану в АДРЕСА_1 за набувальною давністю - відмовлено.

Рішення суду оскаржила ОСОБА_1

В апеляційній скарзі посилається на те, що вона володіє земельною ділянкою за адресою АДРЕСА_1 , добросовісно, відкрито та безперервно на протязі понад 30 років, а судом не здобуто доказів, що спростовують даний факт.

Вказує, що посилання суду на те, що в ході розгляду справи встановлено, що земельна ділянка, на яку позивач просить визнати право власності за набувальною давністю відноситься до земель комунальної власності, цільове призначення яких-землі садибної забудови не підтверджено належними доказами.

Також зазначає, що в порушення ст.ст. 189,191,197 ЦПК України судом першої інстанції був прийнятий, як доказ - копія рішення № 162 від 06 липня 2016 р. X сесії УІІ скликання Сокальської міської Ради.

Просить рішення Сокальського районного суду Львівської області від 25 жовтня 2018 року скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.

Заслухавши суддю-доповідача, представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на підтримання апеляційної скарги, пояснення представника Сокальської міської ради - Чернявської Х.М. на її заперечення, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Встановлено, що згідно копії витягу із рішення ХІІ сесії ХХІ скликання Сокальської міської ради від 03.12.1993р. «Про приватизацію земельних ділянок в м. Сокалі», встановлено, що таким передано ОСОБА_1 , яка проживає в АДРЕСА_1 , у приватну власність земельні ділянки надані їй для обслуговування житлового будинку і господарських будівель 1000м.кв. та у тимчасове користування на праві оренди 3373м.кв..

Із копії Державного акту на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1 від 29.03.2006р. ОСОБА_1 є власником земельної ділянки площею 0,1000га., що розташована в АДРЕСА_1 та передана для обслуговування житлового будинку та господарських будівель.

Відповідно до постанови Сокальського районного суду від 21.04.2011р., встановлено, що такою задоволено адміністративний позов ОСОБА_1 та ОСОБА_4 до Сокальської міської ради. Скасовано рішення Сокальської міської ради 23 сесії 5 скликання №329 від 15.10.2009р. «Про відмову у передачі у власність орендованої земельної ділянки по АДРЕСА_1 ». Зобов`язано Сокальську міську раду розглянути на сесії заяву ОСОБА_1 та ОСОБА_4 щодо безоплатної передачі у власність земельної ділянки площею 0,2864га. в АДРЕСА_1 .

В свою чергу, згідно копії рішення №162 від 06.07.2016р. Х сесії VII скликання Сокальської міської ради, встановлено, що таким відмовлено ОСОБА_1 у передачі у власність орендованої земельної ділянки по АДРЕСА_1 площею 0,2864га. для ОСГ.

Відповідно до ч.1 ст. 118 Земельного кодексу України, громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу.

Згідно ч.7 ст. 118 ЗК України, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Згідно ст. 119 ЗК України, громадяни, які добросовісно, відкрито і безперервно користуються земельною ділянкою протягом 15 років, але не мають документів, які б свідчили про наявність у них прав на цю земельну ділянку, можуть звернутися до органу державної влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування з клопотанням про передачу її у власність або надання у користування. Розмір цієї земельної ділянки встановлюється у межах норм, визначених цим Кодексом.

Передача земельної ділянки у власність або у користування громадян на підставі набувальної давності здійснюється в порядку, встановленому цим Кодексом.

Згідно ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації.

Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.

Згідно Постанови пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» відповідно до частини першої статті 344 ЦК, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановленоЦК.

При вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке:

- володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності;

- володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна;

- володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третястатті 344 ЦК). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина другастатті 344 ЦК). (п. 9 Постанови)

Враховуючи положення статей 335 і 344 ЦК, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду (стаття 214 ЦПК).

Враховуючи положення пункту 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК про те, що правила статті 344 ЦК про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом, та беручи до уваги, що ЦК набрав чинності з 1 січня 2004 року, положення статті 344 ЦК поширюються на правовідносини, що виникли з 1 січня 2001 року. Отже, визнання судом права власності на нерухоме майно за набувальною давністю може мати місце не раніше 1 січня 2011 року.

При цьому суди мають виходити з того, що коли строк давнісного володіння почався раніше 1 січня 2001 року, то до строку, який дає право на набуття права власності за набувальною давністю, зараховується лише строк з 1 січня 2001 року. Разом із тим, якщо перебіг строку володіння за давністю почався після цієї дати, то до строку набувальної давності цей період зараховується повністю. (п. 11 Постанови).

Можливість пред`явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15,16 ЦК, а також частини четвертої статті 344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв`язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності.

Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади. (п. 13 Постанови).

Земельна ділянка площею 0,2864 га за адресою: АДРЕСА_1 не може бути передана позивачці у власність за набувальною давністю для ведення ОСГ, оскільки добросовісне користування земельною ділянкою може бути визнане таким у разі використання її за цільовим призначенням з дотриманням користувачем екологічного, земельного, аграрного, містобудівного, водного та іншого законодавства, виконання правил добросусідства та обмежень, пов`язаних з встановленням земельних сервітутів та охоронних зон.

Кожна земельна ділянка, незалежно від форми власності чи використання, має конкретне цільове призначення. Цільове призначення земельної ділянки окреслюється встановленими законодавством та конкретизовані відповідними органами влади допустимими межами використання земельної ділянки громадянами та юридичними особами.

Згідно ч.7 ст. 118 ЗК України, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні.

Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Згідно зі ст. 20 Кодексу, землі відносять до тієї чи іншої категорії на підставі рішень цілого ряду органів державної влади й органів місцевого самоврядування (відповідно до їх повноважень).

За загальним правилом встановлення цільового призначення земель провадиться органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування, які приймають рішення про передачу цих земель у власність або надання в користування.

Встановлення та зміна цільового призначення земельних ділянок може здійснюватися виключно в наведеному вище порядку. Його порушення призводитиме до наслідків, визначених ст. 21 Кодексу. Якщо орган влади при наданні (передачі) земельної ділянки громадянинові чи юридичній особі порушив порядок встановлення та зміни цільового призначення такої ділянки, рішення про надання (передачу) земельної ділянки може бути визнане недійсним.

Згідно Постанови пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 №5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» відповідно до частини першої статті 344 ЦК, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК.

За вказаних обставин, земельна ділянка на яку позивач просить визнати право власності за набувальною давністю для ведення особистого підсобного господарства та садівництва, перебуває у її користуванні, однак відноситься до земель комунальної власності, цільове використання яких - землі садибної забудови, Сокальською міською радою не ставилось питання про вилучення даної земельної ділянки у позивачки, відтак колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Судом правильно встановлено фактичні обставини справи, вірно застосовано матеріальний закон та дотримано процедуру розгляду справи, встановлену ЦПК України, ухвалено справедливе рішення, тому підстав для його зміни чи скасування колегія суддів не убачає.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Сокальського районного суду Львівської області від 25 жовтня 2018 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 03 червня 2019 року.

Головуючий : Савуляк Р.В.

Судді: Мікуш Ю.Р.

Приколота Т.І.