Провадження № 22-ц/801/1206/2019
Головуючий у суді 1-ї інстанції Король О. П.
Доповідач:Матківська М. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 червня 2019 рокуСправа № 127/16791/18м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі:

Головуючого: Матківської М.В.

Суддів: Міхасішина І.В., Сопруна В.В.

Секретар: Огородник В.О.

За участю: позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 22 березня 2019 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» та ОСОБА_2 про визнання договору поруки недійсним,

Рішення ухвалив суддя Король О.П.

Рішення ухвалено в 10.31 год. у м. Вінниці

Повний текст рішення складено 01 квітня 2019 року,

Встановив:

В липні 2018 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_2 про визнання договору поруки недійсним, мотивуючи свої вимоги тим, що 11 травня 2012 року між відповідачами було укладено договір кредиту № 067АІ1 на купівлю автотранспортних засобів та договір відновлювальної кредитної лінії № 067000804INSURANCE1. В забезпечення виконання зобов`язань за цими договорами між ним, ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_2 11 травня 2012 року укладено договір поруки № 067067АІ1-POR/1, який є недійсним з огляду на те, що за умовами договору поруки (пункти 1.1., 4.1., 4.2.) визначення точного обсягу зобов`язань поручителя можливе тільки відповідно до умов основного зобов`язання, забезпеченого порукою. Оскільки договором поруки передбачено обов`язок поручителя відповідати перед кредитором у повному обсязі солідарно з позичальником, то встановити реальний/дійсний обсяг відповідальності поручителя можна тільки з умов договору кредиту.

Відповідно до абзацу 2 пункту 1.1. договору кредиту детальний розпис сукупної вартості кредиту, значення реальної процентної ставки та абсолютне подорожчання кредиту наведено в Додатку № 1 до цього договору, що є його невід`ємною частиною. Проте договір кредиту № 067АІ1 від 11 травня 2012 року містить два Додатки № 1 до договору.

У одному Додатку № 1 зазначено: процентна ставка (річних) 16,700%; процентна ставка по лінії на страхування (річних) 24,0%; сума платежу за розрахунковий період 3396,64 грн.; реальна процентна ставка 35,17%; абсолютне значення подорожчання кредиту 213 018,47 грн.; відсоток подорожчання кредиту (за рахунок платежів на користь банку) 17,04%; відсоток подорожчання кредиту (за рахунок платежів на користь банку та третіх осіб) 22,21%.

У іншому Додатку № 1 зазначено: процентна ставка (річних) 27,000%; процентна ставка по лінії на страхування (річних) 27,0%; сума платежу за розрахунковий період 4472,97 грн.; реальна процентна ставка 49,18%; абсолютне значення подорожчання кредиту 303 431,17 грн.; відсоток подорожчання кредиту (за рахунок платежів на користь банку) 27,42%; відсоток подорожчання кредиту (за рахунок платежів на користь банку та третіх осіб) 33,76%.

В обох Додатках № 1 відрізняються суми, зазначені в графах/стовпчиках «погашення основної суми кредиту» та «проценти за користування кредитом».

З огляду на викладене будь-яке нарахування сум заборгованості за договором кредиту неможливе, оскільки при такому нарахуванні обов`язковим є посилання на зміст двох різних Додатків № 1 до договору. Визначити точну суму заборгованості за кредитним договором не вбачається можливим, оскільки цей договір містить суперечливі та протилежні вказівки щодо порядку такого нарахування. Неможливість визначення точної суми заборгованості і розміру зобов`язання в цілому за договором кредиту підтверджується, зокрема, рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 23 березня 2017 року та ухвалою Апеляційного суду Вінницької області від 15 серпня 2017 року у справі № 127/18998/16-ц.

Відповідно договір поруки не дозволяє встановити точний обсяг його відповідальності, як поручителя, тобто розмір та інші характеристики зобов`язання за цим договором, а тому такий договір не відповідає вимогам щодо добросовісності, розумності та справедливості, імперативно встановленим ч. 3 ст. 509 ЦК України.

Крім того відповідно до абзацу 2 пункту 2.4. договору кредиту розмір процентної ставки за цим договором є змінним (фіксується щорічно) та визначається, як сума базової процентної ставки кредитування та маржі. Відповідно до абзацу 1 пункту 2.4.2. договору кредиту новий розмір процентної ставки за цим договором встановлюватиметься 11 числа (вказується відповідне число місяця, в якому було укладено цей договір) кожного річного періоду, починаючи з другого року від дати укладення цього договору. Абзацом 2 пункту 2.4.2. договору кредиту передбачено обов`язок кредитора письмово повідомляти про зміну процентної ставки за кредитом позичальника, поручителя та інших зобов`язаннях за даним договором осіб не пізніш як за 15 календарних днів до дати, з якої застосовуватиметься нова процентна ставка.

Проте ПАТ «Укрсоцбанк» не повідомляв його письмово про розмір процентної ставки за кредитом у новому річному періоді щорічно. У зв`язку з чим йому не відомо, за якою процентною ставкою має розраховуватись заборгованість за весь період дії договору кредиту, а тому він не може встановити розмір та інші характеристики свого зобов`язання перед кредитором.

Зміст договору поруки не відповідає вимогам закону, додержання яких є необхідним для чинності правочину (ч. 1 ст. 203 ЦК України); договір поруки не відповідає вимогам закону щодо спрямованості правочину на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним (ч. 5 ст. 203 ЦК України), а тому він є недійсним відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України.

У зв`язку з цим просив визнати недійсним договір поруки № 067067АІ1-POR/1 від 11 травня 2012 року, укладений між ним, ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_2

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 22 березня 2019 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов повністю.

Зазначив, що рішення суду є незаконним і необґрунтованим через невідповідність висновків суду обставинам справи, неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, і неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідачі ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_2 відзиви на апеляційну скаргу не подали.

В судовому засіданні позивач підтримав апеляційну скаргу, просить її задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 і представник відповідача ПАТ «Укрсоцбанк», будучи належним чином повідомленими про дату, час і місце розгляду справи, у судове засідання не з`явилися, заяв чи клопотань не надали.

Суд апеляційної інстанції, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, заслухавши поясненням, дослідивши матеріали цивільної справи, прийшов до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення за таких підстав.

Судом встановлено, що 11 травня 2012 року між ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_2 укладено договір кредиту № 067АІ1 на купівлю автотранспортних засобів та договір відновлювальної кредитної лінії № 067000804INSURANCE1 (на оплату страхових платежів) (а. с. 8-17; 110-117; 138-143).

11 травня 2012 року між ПАТ «Укрсоцбанк», ОСОБА_2 та ОСОБА_1 укладено договір поруки № 067АІ1-POR/1, за умовами якого позивач ОСОБА_1 зобов`язався перед кредитором у повному обсязі солідарно відповідати за виконання позичальником зобов`язань щодо повернення суми кредиту, сплати процентів за користування кредитом, комісій, а також можливих штрафних санкцій (пені, штрафу), у розмірі, в строки та в порядку, передбачених договором на купівлю-автотранспортних засобів № 067АІ1 від 11 травня 2012 року (далі - Договір кредиту 1) та договором про надання відновлювальної кредитної лінії (на оплату страхових платежів) № 067000804INSURANCE1 від 11 травня 2012 року (далі - Договір кредиту 2) (а. с. 6-7).

Підставою для звернення до суду з позовом про визнання договору поруки недійсним позивач ОСОБА_1 зазначив те, що договір кредиту № 067АІ1 від 11 травня 2012 року містить два різних за змістом Додатки № 1 до договору, у яких, зокрема, відрізняються суми, зазначені в графах/стовпчиках «погашення основної суми кредиту» та «проценти за користування кредитом», що робить неможливим будь-яке нарахування сум заборгованості за договором кредиту, та відповідно не дозволяє встановити точний обсяг його відповідальності, як поручителя, за договором поруки, а тому такий договір не відповідає вимогам щодо добросовісності, розумності та справедливості, імперативно встановленим ч. 3 ст. 509 ЦК України. Іншою підставою для визнання договору поруки недійсним позивач зазначив те, що в порушення абзацу 2 пункту 2.4. договору кредиту ПАТ «Укрсоцбанк» не повідомляв його, як поручителя, письмово про розмір процентної ставки за кредитом у новому річному періоді щорічно, у зв`язку з чим йому не відомо, за якою процентною ставкою має розраховуватись заборгованість за весь період дії договору кредиту, а тому він не може встановити розмір та інші характеристики свого зобов`язання перед кредитором.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції послався, зокрема, на те, що позичальник ОСОБА_2 не оспорює договір кредиту № 067АІ1 від 11 травня 2012 року, а порука є видом забезпечення виконання зобов`язань та за умови презумпції правомірності правочину договору кредиту суд не знайшов підстав для визнання недійсним договору про забезпечення цього зобов`язання; положення ст. 203, 215 ЦК України про недійсність правочину до договору поруки, на переконання суду, застосуванню не підлягають; неможливість визначення точної суми заборгованості за договором кредиту у зв`язку з наявністю двох різних за змістом Додатків № 1 має значення для виконання зобов`язання за цим договором і не може бути підставою для визнання договору поруки недійсним.

Апеляційний суд вважає правильним висновок суду першої інстанції про відмову в задоволенні позову, проте не погоджується із мотивами такої відмови.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 статті 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно зі ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам (ч. 1). Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі (ч. 3).

Підставою недійсності правочину за правилами ст. 215 ЦК України є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов`язання частково або у повному обсязі.

За змістом ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя (ч. 1). Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановленого договором поруки (ч. 2).

Як свідчать матеріали справи абзацом третім пункту 1.1. договору кредиту № 067АІ1 від 11 травня 2012 року передбачено, що детальний розпис сукупної вартості кредиту, значення реальної процентної ставки та абсолютне подорожчання кредиту наведено в Додатку № 1 до цього договору, що є його невід`ємною частиною. Водночас договір кредиту містить два різні за своїм змістом Додатки № 1.

Так у одному Додатку № 1 зазначено: процентна ставка (річних) 16,700%; процентна ставка по лінії на страхування (річних) 24,0%; сума платежу за розрахунковий період 3396,64 грн.; реальна процентна ставка 35,17%; абсолютне значення подорожчання кредиту 213 018,47 грн.; відсоток подорожчання кредиту (за рахунок платежів на користь банку) 17,04%; відсоток подорожчання кредиту (за рахунок платежів на користь банку та третіх осіб) 22,21% (а. с. 16; 142).

У іншому Додатку № 1 зазначено: процентна ставка (річних) 27,000%; процентна ставка по лінії на страхування (річних) 27,0%; сума платежу за розрахунковий період 4472,97 грн.; реальна процентна ставка 49,18%; абсолютне значення подорожчання кредиту 303 431,17 грн.; відсоток подорожчання кредиту (за рахунок платежів на користь банку) 27,42%; відсоток подорожчання кредиту (за рахунок платежів на користь банку та третіх осіб) 33,76% (а. с. 17; 143).

Заочним рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 23 березня 2017 року у справі № 127/18998/16-ц за позовом ОСОБА_2 до ПАТ «Укрсоцбанк», за участю третьої особи без самостійних вимог на предмет спору - приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Ковальчука С.П., про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Вінницької області від 15 серпня 2017 року, встановлено, зокрема, що будь-яке нарахування сум заборгованості за договором кредиту № 067АІ1 від 11 травня 2012 року є спірним, оскільки при такому нарахуванні обов`язковим є посилання на зміст двох різних Додатків № 1 до договору, а тому визначити точну суму заборгованості за вказаним договором взагалі не вбачається можливим, оскільки даний документ містить суперечливі та протилежні вказівки щодо порядку такого нарахування (а. с. 18-21; 70-75).

Разом з цим із оспорюваного договору поруки № 067067АІ1-POR/1 від 11 травня 2012 року вбачається, що зміст зобов`язання забезпеченого порукою визначено статтею другою договору (пункт 2.1.).

Так пунктом 2.1.1. передбачено, що по Договору кредиту 1 (договір на купівлю-автотранспортних засобів № 067АІ1 від 11 травня 2012 року) повернення кредиту в сумі 166 410 грн., з порядком погашення, що визначений умовами договору кредиту 1 та кінцевим терміном повернення всієї суми кредиту до 10 травня 2019 року (включно), а також дострокового погашення у випадках, передбачених Договором кредиту 1; сплата процентів за користування кредитом, максимально можливий розмір яких становить 16,7% процентів річних та комісій, у розмірі в строки та в порядку, що визначені Договором кредиту 1; сплата можливої неустойки (пені, штрафу), у розмірі, в строки та в порядку, що визначені Договором кредиту 1; інші витрати щодо задоволення вимог кредитора з договором кредиту 1.

Отже умовами оспорюваного договору поруки визначено обсяг зобов`язань позивача, як поручителя, зокрема, повернення кредиту в сумі 166 410 грн. та сплату процентів за користування кредитом, максимально можливий розмір яких становить 16,7%, що також передбачено одним із Додатків № 1 до договору кредиту (а. с. 16; 142).

Позивач ОСОБА_1 був вільним у своєму виборі та мав право не укладати договір поруки на запропонованих йому умовах. У договорі поруки зазначено зміст зобов`язання забезпеченого порукою (стаття 2 договору), а також у пункті 1.2. договору поруки зазначено, що поручитель ознайомлений з умовами договорів кредиту, жодних заперечень, а також непорозумінь його положень не має. Підписавши договір, позивач підтвердив цим самим своє волевиявлення на укладення договору та згоду з умовами договору.

За наведених обставин апеляційний суд вважає, що наведена позивачем підстава для визнання договору поруки недійсним, а саме: неможливість визначення точної суми заборгованості за договором кредиту у зв`язку з наявністю двох різних за змістом Додатків № 1 до договору, не можуть бути підставою для визнання недійсним договору поруки, оскільки оспорюваним договором поруки визначено зміст зобов`язання забезпеченого порукою, тобто - обсяг відповідальності поручителя, про що зазначено у статті 2 договору.

Також не може бути підставою для визнання договору поруки недійсним неповідомлення банком позивача, як поручителя, про розмір процентної ставки за кредитом у новому річному періоді щорічно, що передбачено абзацом 2 пункту 2.4. договору кредиту.

Доводи апеляційної скарги щодо безпідставності мотивів суду першої інстанції для відмови в задоволенні позову, оскільки суд невірно поставив можливість визнання недійсним договору поруки у пряму залежність від оскарження договору кредиту; зазначив в рішенні окрему підставу для відмови в задоволенні позову - презумпцію правомірності іншого правочину тощо, заслуговують на увагу, оскільки апеляційний суд не погоджується із такою позицією суду першої інстанції при відмові в задоволенні позову. Водночас такі доводи апеляційної скарги не дають підстав для задоволення позову про визнання договору поруки недійсним, про що зазначено вище.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є, зокрема: невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

За наведених обставин апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, а рішення суду першої інстанції підлягає до скасування з ухваленням нового судового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1

На підставі викладеного і керуючись ст. 374, 376, 381-382 ЦПК України, суд

Постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 22 березня 2019 року скасувати і ухвалити нове рішення.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» та ОСОБА_2 про визнання договору поруки недійсним, відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

На постанову може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

ГоловуючийМ.В. Матківська
СуддіІ.В. Міхасішин
В.В. Сопрун

Повний текст судового рішення складено 12 червня 2019 року