ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4201/19 Справа № 174/927/18 Суддя у 1-й інстанції - Борцова А. А. Суддя у 2-й інстанції - Городнича В. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 березня 2019 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого - Городничої В.С.,

суддів - Варенко О.П., Лаченкової О.В.

за участю секретаря - Порубай М.Л.,

розглянувши в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи в письмовому провадженні у м. Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 08 січня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Дніпропетровській області, Державної казначейської служби України, третя особа - слідчий СВ Вільногірського ВП Жовтоводського ВП Головного управління Національної поліції у Дніпропетровській області Половий Євген Іванович про стягнення компенсації за спричинену органом досудового слідства моральну шкоду, -

ВСТАНОВИВ:

В листопаді 2018 року ОСОБА_1 звернулась до суду першої інстанції з вищевказаним позовом, обґрунтовуючи його тим, що 30 грудня 2011 року вона уклала шлюб з громадянином ОСОБА_3 Під час реєстрації шлюбу у відділі РАЦС ОСОБА_3 подав до даної установи письмову заяву, відповідно до якої повідомив її про те, що не хворіє ніякими невиліковними вірусними хворобами. Під час їхнього спільного проживання вони мали незахищені інтимні стосунки як чоловік та дружина. В січні 2018 року, вона з медичної картки ОСОБА_3, яку він їй надав, дізналася, що ОСОБА_3 з 2001 року є носієм НСУ, тобто вірусного гепатиту С, що свідчить про те, що йому це було достеменно відомо на час реєстрації їхнього шлюбу. Гепатит С є невиліковною інфекційною хворобою, небезпечною для життя людини. В свою чергу ОСОБА_3 було достеменно відомо, що він є носієм такої хвороби, як на час реєстрації їхнього шлюбу та і під час інтимних стосунків між ними, тобто він міг парентерально заразити її невиліковною інфекційною хворобою, поставив її таким чином у небезпеку зараження такою хворобою.

19 липня 2018 року за її заявою інформація про вищевказане кримінальне правопорушення була внесена до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000284 слідчим СВ Вільногірського ВП Жовтоводського ВП ГУНП в Дніпропетровської області Половим Є.І., який і був призначений проводити досудове розслідування за зазначеним кримінальним провадженням. Однак, після відкриття кримінального провадження слідчий фактично ніяких слідчих дій у межах вказаного кримінального провадження не проводив, і 30 липня 2018 року виніс постанову про закриття кримінального провадження №0000284 від 19 липня 2018 року у зв'язку з відсутністю складу кримінального правопорушення у вигляді злочину передбаченого ч. 1 ст. 130 КК України.

Не погодившись з зазначеною постановою слідчого, вона звернулася зі скаргою до Вільногірського міського суду Дніпропетровської області щодо скасування вказаної постанови. Однак, як з'ясувалося 14 серпня 2018 року під час розгляду судом її скарги, 08 серпня 2018 року, прокурором Вільногірського ВП Жовтоводської місцевої прокуратури, постанова про закриття кримінального провадження №0000284 від 19 липня 2018 року, була скасована. В подальшому після продовження слідчим досудового розслідування за кримінальним провадження №0000284, вона направляла слідчому клопотання про вчинення конкретних слідчих дій, яке зі слів самого Полового Є.І. він начебто задовольнив. Однак, в жовтні 2018 року вона дізналася, що ще 25 вересня 2018 року, слідчий Половий Є.І. виніс постанову, якою вдруге закрив кримінальне провадження №0000284 від 19 липня 2018 року у зв'язку з відсутністю складу кримінального правопорушення у вигляді злочину передбаченого ч. 1 ст. 130 КК України.

Не погодившись з постановою слідчого вона звернулася із скаргою до Вільногірського відділу Жовтоводської місцевої прокуратури Дніпропетровської області. Постановою прокурора Вільногірського відділу Жовтоводської місцевої прокуратури Дніпропетровської області від 19 жовтня 2018 року, постанова слідчого Полового Є.І. від 25 вересня 2018 про закриття кримінального провадження №0000284 від 19 липня 2018року, була скасована як винесена незаконно.

Таким чином, факти неправомірних дій з боку слідчого Вільногірського відділення поліції Полового Є.І. щодо двічі неправомірного закриття кримінального провадження, в якому вона визнана потерпілою, встановлені та підтверджені ухвалою Вільногірського міського суду від 14 серпня 2018 року у справі №174/579/18 та постановою прокурора Вільногірського відділу Жовтоводської місцевої прокуратури Дніпропетровської області від 19 жовтня 2018 року, Михайленко А.В., які набрали законної сили.

У свою чергу внаслідок тривалих неправомірних дій працівника поліції слідчого Полового Є.І. під час виконання ним своїх службових обов'язків у відношенні її прав та свобод, які визнані прокуратурою неправомірними, у вигляді неодноразового незаконного закриття кримінального провадження, тобто порушення її права на ефективне досудове розслідування, їй спричинена моральна шкода, яка полягає у тому, що внаслідок неправомірних дій слідчого у вигляді неефективного, безпідставно триваючого досудового розслідування злочину у відношенні неї, вона переживає нервовий стрес.

У зв'язку з чим, ОСОБА_1 просила суд стягнути на її користь з єдиного казначейського рахунку, відкритого Державною казначейською службою України у Національному Банку України, компенсацію за спричинену їй моральну шкоду, заподіяну незаконними діями слідчого поліції Вільногірського ВП Жовтоводського ВП ГУНП України у Дніпропетровської області Полового Є.І. працівника ГУНП у Дніпропетровської області, в сумі 20000,00 грн.

Рішенням Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 08 січня 2019 року позовні вимоги ОСОБА_1 було задоволено частково та стягнуто з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 500,00 грн.

Не погодившись із таким рішенням, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким змінити рішення Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 08 січня 2018 року збільшивши розмір стягнутої на користь позивача моральної шкоди з 500,00 грн. до 10000,00 грн.

В своїй апеляційній скарзі, позивач посилається на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, а також на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи.

Інші учасники процесу своїм правом передбаченим положеннями ст. 360 ЦПК України щодо подання відзиву на апеляційну скаргу ОСОБА_1 не скористались.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду - залишити без змін, з наступних підстав.

Із матеріалів справи вбачається, що відповідно до витягу з кримінального провадження №0000284 від 19 липня 2018 року, внесеного до ЄРДР, розпочато досудове розслідування за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КК України за повідомленням ОСОБА_1, за фактом поставлення в небезпеку зараження інфекційною хворобою, що є небезпечною для життя.

Згідно копії постанови від 30 липня 2018 року слідчого СВ Вільногірського ВП Жовтоводського ВП ГУНП України в Дніпропетровській області рядового поліції Полового Є.І., останній розглянувши матеріали досудового розслідування, внесеного до ЄРДР за №0000284 від 19 липня 2018 року, за ознаками складу злочину передбаченого ч.1 ст. 130 КК України, постановив вказане кримінальне провадження закрити, у зв'язку з встановленням відсутності в діянні складу кримінального правопорушення.

Згідно ухвали Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 14 серпня 2018 року провадження по скарзі ОСОБА_1 на рішення слідчого СВ Вільногірського ВП Жовтоводського ВП ГУНП у Дніпропетровській області Полового Є.І. про закриття провадження №0000284 від 19 липня 2018 року за ознаками ч. 1 ст. 130 КК України закрито, оскільки рішення слідчого, яке оскаржується ОСОБА_1 про закриття кримінального провадження, скасовано прокурором.

Згідно копії постанови від 25 вересня 2018 року слідчого СВ Вільногірського ВП Жовтоводського ВП ГУНП України в Дніпропетровській області рядового поліції Полового Є.І., останній розглянувши матеріали досудового розслідування, внесеного до ЄРДР за №0000284 від 19 липня 2018 року, за ознаками складу злочину передбаченого ч.1 ст. 130 КК України, постановив вказане кримінальне провадження закрити, у зв'язку з встановленням відсутності в діянні складу кримінального правопорушення.

Згідно копії постанови від 19 жовтня 2018 року прокурора Вільногірського відділу Жовтоводської місцевої прокуратури Михайленка А.В., постанову слідчого СВ Вільногірського ВП Жовтоводського ВП ГУ НП в Дніпропетровській області Полового Є.І. від 25 вересня 2018 року про закриття кримінального провадження №0000284 скасовано, оскільки постанова про закриття кримінального провадження винесена незаконно, слідчим всебічно і повно не досліджено матеріали кримінального провадження, не проведено всі слідчі дії.

Відповідно до ст. 56 Конституції України, кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Згідно ст. 1173 ЦК України, шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Відповідно до ст. 1174 ЦК України, шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

В постанові Верховного Суду від 08 лютого 2018 року по справі № 454/1213/16-ц зазначено наступне.

Положеннями частин першої - третьої статті 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до ст. 2 ЦК України, держава Україна є учасником цивільних відносин, а тому має бути відповідачем у справах про відшкодування шкоди за рахунок держави.

Відповідно до п. 4 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого указом Президента України від 13 квітня 2011 року №460/2011, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, є Державна казначейська служба України (Казначейство України), яке, зокрема, здійснює безспірне списання коштів державного бюджету.

Визначаючи розмір морального відшкодування, суд першої інстанції виходив із вимог розумності та справедливості та дійшов висновку, що стягнення моральної шкоди в розмірі 500,00 грн. буде достатньою сатисфакцією перенесених позивачем моральних страждань.

В своїй апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилається на те, що право на відшкодування з урахуванням практики Європейського суду з прав людини повинно носити ефективний характер, і має на меті не тільки покриття шкоди завданої потерпілій стороні, а також є засобом попередження з боку відповідача вчинення порушень прав, отже має бути відчутним не тільки для позивача, але й для відповідача, що спонукало б відповідача вживати заходів щодо зміни практики нехтування положеннями законодавства.

Однак, колегія суддів відхиляє такі доводи апелянта, оскільки ОСОБА_1 не було надано жодних належних, допустимих та достовірних доказів в порядку ст. ст. 76 - 81 ЦПК України, які б підтверджували розмір спричиненої позивачу моральної шкоди та заявленої до стягнення.

Позивачем було доведено, що дії слідчого СВ Вільногірського ВП Жовтоводського ВП ГУНП в Дніпропетровської області Полового Є.І. щодо закриття кримінального провадження були неправомірними, чим було порушено права заявниці та завдано їй моральної шкоди, оскільки для відновлення свого порушеного права вона була змушена звертатися до правоохоронних органів, прокуратури та суду, що порушило нормальний режим її роботи й відпочинку, змусило нервувати, призвело до додаткових витрат часу та коштів, тобто вимагало від позивача додаткових зусиль для організації свого життя, проте доказів на розмір моральної шкоди заявленої до стягнення позивачем не надано.

Тож, враховуючи принципи справедливості та розумності, суд апеляційної інстанції вважає обґрунтованою та відповідною обставинам справи і наявним в ній матеріалам моральну шкоду в розмірі 500,00 грн.

А тому, враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги, матеріали справи та зміст оскаржуваного судового рішення, не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, які передбачені нормами ЦПК України як підстави для скасування рішень.

Приведені в апеляційній скарзі доводи апелянтом не можуть бути прийняті до уваги, оскільки зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх переоцінці та особистого тлумачення апелянтом норм процесуального закону.

Відповідно ж до ст. 89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Таким чином, доводи апеляційної скарги є необґрунтованими, а рішення суду відповідає вимогам закону та матеріалам справи.

Тож, керуючись положеннями ст. ст. 259, 367, 369, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 08 січня 2019 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: В.С. Городнича

Судді: О.П. Варенко

О.В. Лаченкова