ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2379/19 Справа № 190/1271/18 Суддя у 1-й інстанції - Митошоп В. М. Суддя у 2-й інстанції - Свистунова О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 червня 2019 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді - Свистунової О.В.,

суддів - Красвітної Т.П., Єлізаренко І.А.,

за участю секретаря - Гулієва М.І.о.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро

апеляційну скаргу начальника П`ятихатського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Кірейцева Олександра Сергійовича

на ухвалу П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 26 жовтня 2018 року

по цивільній справі за скаргою ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 на дії начальника державної виконавчої служби, заінтересовані особи: П`ятихатський районний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, Публічне акціонерне товариство комерційний банк "ПриватБанк", -

В С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2018 року ОСОБА_1 , який діє в інтересах ОСОБА_2 звернувся до суду зі скаргою на дії начальника державної виконавчої служби, заінтересовані особи: П`ятихатський РВ ДВС ГТУЮ у Дніпропетровській області, ПАТ КБ "ПриватБанк".

Скарга мотивована тим, що на виконанні в П`ятихатському РВ ДВС ГТУЮ у Дніпропетровській області знаходилося виконавче провадження № 13114489 щодо примусового виконання судового наказу № 2-н-154, виданого 21.11.2008 року П`ятихатським районним судом Дніпропетровської області про стягнення з ОСОБА_2 на користь ЗАТ КБ "ПриватБанк" заборгованості в розмірі 3 450,28 грн. В межах суми стягнення було накладено арешт на все майно ОСОБА_2 , однак останній заборгованість погасив, але арешт з його майна не було знято.

Ураховуючи викладене, заявник просив суд визнати дії начальника П`ятихатського РВ ДВС ГТУЮ у Дніпропетровській області Кірейцева О.С. в частині відмови у знятті арешту з усього майна ОСОБА_2 незаконними та зобов`язати зняти арешт з майна ОСОБА_2

Ухвалою П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 26.10.2018 року скаргу задоволено.

Визнано дії начальника П`ятихатського РВ ДВС ГТУЮ у Дніпропетровській області Кірейцева О.С. в частині відмови у знятті арешту з усього майна ОСОБА_2 , накладеного на підставі виконання судового наказу № 2-н-154, виданого 21.11.2008 року П`ятихатським районним судом Дніпропетровської області про стягнення з ОСОБА_2 на користь ЗАТ КБ "ПриватБанк" заборгованості в розмірі 3 450,28 грн. - незаконними.

Зобов`язано начальника П`ятихатського РВ ДВС ГТУЮ у Дніпропетровській області Кірейцева О.С. зняти арешт з майна ОСОБА_2 , накладений згідно судового наказу № 2-н-154, виданого 21.11.2008 року П`ятихатським районним судом Дніпропетровської області про стягнення з ОСОБА_2 на користь ЗАТ КБ "ПриватБанк" заборгованості в розмірі 3 450,28 грн.

В апеляційній скарзі начальник П`ятихатського РВ ДВС ГТУЮ у Дніпропетровській області Кірейцев О.С., посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права просить вказану ухвалу скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні скарги ОСОБА_1 у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи та висновки суду не відповідають встановленим обставинам.

У відзиві на апеляційну скаргу, заявник ОСОБА_1 просить оскаржувану ухвалу залишити без змін, а скаргу - без задоволення.

Згідно з частиною 3 статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з положенням частини 2 статті 374 ЦПК України підставами апеляційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд переглядає справу за наявними і ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції установлено, що на виконанні в П`ятихатському РВ ДВС ГТУЮ у Дніпропетровській області знаходилося виконавче провадження № 13114489 щодо примусового виконання судового наказу № 2-н-154, виданого 21.11.2008 року П`ятихатським районним судом Дніпропетровської області про стягнення з ОСОБА_2 на користь ЗАТ КБ "ПриватБанк" заборгованості в розмірі 3 450,28 грн.

28 травня 2009 року постановою державного виконавця відкрито виконавче провадження № 13114489 та накладено арешт на майно ОСОБА_2

11 квітня 2013 року державним виконавцем судовий наказ № 2-н-154 від 21.11.2008 року повернуто стягувачеві на підставі п.5 ч.1 ст. 47 Закону України "Про виконавче провадження".

20 червня 2018 року представник скаржника звернувся до П`ятихатського РВ ДВС ГТУЮ у Дніпропетровській області із заявою про поновлення закритого виконавчого провадження та зняття накладеного арешту з майна боржника у зв`язку з погашенням заборгованості.

Згідно копії довідки від 20.06.2018 року ОСОБА_2 станом на 20.06.2018 року заборгованості перед АТ КБ "ПриватБанк" не має.

Згідно копії листа від 06.07.2018 року начальника П`ятихатського РВ ДВС ГТУЮ у Дніпропетровській області відмовлено в заяві представника скаржника щодо поновлення провадження та зняття арешту з майна ОСОБА_2

Згідно відомостей з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, мається обтяження на невизначене майно, все нерухоме майно, в межах суми боргу - 3 450,28 грн. ОСОБА_2 , на підставі постанови про відкриття виконавчого провадження б/н від 28.05.2009 року ВДВС П`ятихатського РУЮ.

Задовольняючи скаргу ОСОБА_1 , який діє в інтересах ОСОБА_2 , суд першої інстанції виходив з того, що дії державного виконавця були вчинені не у відповідності до вимог закону та призвели до порушення прав боржника у виконавчому провадженні.

Проте, з такими висновками суду першої інстанції колегія суддів не може погодитися, виходячи з наступного.

Відповідно до пункту 9 частини другої статті 129 Конституції України, однією з основних засад судочинства є обов`язковість судового рішення.

За статтею 14 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про виконавче провадження", виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані, зокрема, на примусове виконання рішень судів, які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших Законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Статтею 2 Закону України "Про виконавче провадження" визначено, що примусове виконання рішень покладається на державну виконавчу службу. Інші органи, установи, організації і посадові особи провадять окремі виконавчі дії у випадках, передбачених законом, у тому числі відповідно до статті 5 цього Закону, на вимогу чи за дорученням державного виконавця. При цьому вимоги державного виконавця щодо виконання рішень обов`язкові для всіх органів, організацій, посадових осіб, фізичних і юридичних осіб на території України. Невиконання законних вимог державного виконавця тягне за собою відповідальність згідно із законом.

Виходячи із засад цивільного судочинства, судове рішення, як таке, вже само по собі являється актом примусу, спрямованим на вчинення тих чи інших дій в інтересах та на користь учасників судового провадження.

Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Виконання судового рішення є сферою регулювання статті 6 Конвенції. Зокрема, Європейський суд з прав людини зазначає, що пункт 1 статті 6 Конвенції («Право на справедливий суд») гарантує кожному право на звернення до суду з позовом щодо будь-яких його цивільних прав і обов`язків. Таким чином, ця стаття проголошує право на доступ до суду, тобто право подати до суду позов з цивільно-правових питань, та правомірне очікування на виконання ухваленого рішення.

Згідно з частиною 1 статті 447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до пункту 18 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах" № 6 від 07.02.2014 року, виходячи зі змісту статті 387 ЦПК, у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути допущені порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи. Наприклад, суд може зобов`язати державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби здійснити певні виконавчі дії, якщо він ухиляється від їх виконання без достатніх підстав.

Як убачається з матеріалів справи, згідно інформації наданої Автоматизованою системою виконавчих проваджень (спецрозділ) встановлено, що судовий наказ № 2-н-154 від 21.11.2008 року, виданий П`ятихатським районним судом Дніпропетровської області про стягнення з ОСОБА_2 на користь ЗАТ КБ "ПриватБанк" заборгованості в сумі 3 450,28 грн. надійшов на виконання 28.05.2009 року.

Державним виконавцем 28.05.2009 року було відкрито виконавче провадження № 13114489 з примусового виконання вказаного судового наказу. Одночасно з відкриттям виконавчого провадження було накладено арешт на майно боржника.

11 квітня 2013 року державним виконавцем судовий наказ № 2-н-154 від 21.11.2008 року було повернено стягувачу на підставі п.5 ч.1 ст. 47 Закону України "Про виконавче провадження" (неможливо встановити місце проживання, місце перебування боржника).

Відповідно до ст. 50 Закону України "Про виконавче провадження" у редакції, що діяла на час винесення постанови про повернення виконавчого документа, не було передбачено зняття арешту з майна боржника у разі повернення виконавчого документа на підставі п.5 ч.1 ст. 47 Закону України "Про виконавче провадження".

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що дії державного виконавця були вчинені у відповідності до вимог Закону України "Про виконавче провадження" та не призвели до порушення прав боржника у виконавчому провадженні.

Крім того, колегія суддів звертає увагу, що на виконання вимог апеляційного суду, П`ятихатським РВ ДВС ГТУЮ у Дніпропетровській області було надано додаткові докази, з яких убачається, що ОСОБА_2 17.05.2019 року на розрахунковий рахунок відділу ДВС сплатив кошти в розмірі 445,03 грн. достатні для погашення виконавчого збору та витрат виконавчого провадження.

20 травня 2019 року старшим державним виконавцем Черняк О.М. на підставі п.15 Розділу VIII "Інструкції з організації примусового виконання рішень", п.2 ч.4 ст. 59 Закону України "Про виконавче провадження" було винесено постанову про зняття арешту з майна по ВП 13114489, та цього ж дня було знято арешт з нерухомого майна.

Отже, право ОСОБА_2 на розпорядження власним майном, діями начальника П`ятихатського РВ ДВС ГТУЮ у Дніпропетровській області не обмежувалося.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.

Ураховуючи викладене, ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову в задоволенні скарги.

Керуючись ст.ст. 259,268,374,376,381,382,383,384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу начальника П`ятихатського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Кірейцева Олександра Сергійовича - задовольнити.

Ухвалу П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 26 жовтня 2018 року - скасувати та ухвалити нове рішення.

У задоволенні скарги ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 на дії начальника державної виконавчої служби, заінтересовані особи: П`ятихатський районний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, Публічне акціонерне товариство комерційний банк "ПриватБанк" - відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду з дня складання повного судового рішення.

Головуючий О.В. Свистунова

Судді: Т.П. Красвітна

І.А. Єлізаренко