Справа №750/8524/18
Провадження №2/751/292/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 травня 2019 року місто Чернігів

Н о в о з а в о д с ь к и й р а й о н н и й с у д м і с т а Ч е р н і г о в а

в складі: головуючого - судді Цибенко І. В.

за участю секретарів Чвірової І.О., Михайлової І.О.

позивача та його представника ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

відповідача та її представника ОСОБА_3 , ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя, -

ВСТАНОВИВ :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 , та просить в порядку поділу майна подружжя, визнати за ним право власності на 1/2 частку садового будинку з надвірними будівлями за АДРЕСА_1 , та право власності на 1/2 частку земельної ділянки за АДРЕСА_1 , площею 0,0595 га, АДРЕСА_1 , кадастровий номер НОМЕР_1 ; визнати за ОСОБА_3 право власності на 1/2 частку садового будинку з надвірними будівлями за АДРЕСА_1 , та право власності на 1/2 частку земельної ділянки за АДРЕСА_1 , площею 0,0595 га, АДРЕСА_1 , кадастровий номер НОМЕР_1 ; стягнути з ОСОБА_3 на його користь судові витрати.

Позов мотивовано тим, що з відповідачем перебував у шлюбі, під час якого нею за спільні кошти подружжя були придбані присадибний будинок та земельна ділянка та зареєстровані на своє ім`я. Вказує на те, що з ініціатором написання ним заяв, поданих нотаріусу про те, що об`єкти нерухомості купуються за особисті кошти ОСОБА_3 , виступала сама відповідач, а самі договори він не підписував, а тому дані заяви ніяких юридичних наслідків не мають. Стверджує, що спірне нерухоме майно придбане за їх спільні з відповідачем кошти, які складалися з його та відповідача заробітних плат, доходів від підприємницької діяльності, а також його пенсії.

Відповідачем подано відзив на позовну заяву (а.с. 60-63), відповідно до якого, заперечуючи проти позову, вказує на те, що спірне нерухоме майно було придбано під час перебування у зареєстрованому шлюбі з позивачем за її особисті кошти. Про вказане свідчать заяви позивача подані нотаріусу під час оформлення договорів купівлі-продажу нерухомого майна. Кошти, за які вона придбала спірне майно, були її особистими коштами та складались з наступного: з дивідендів, що нараховувались на успадковану нею частину іменної акції ПАТ "Укрнафта" за період з 1998 по 2006 рік в сумі 1000,00 грн., коштів від відчуження акції в серні 2006 року в сумі 2100,00 грн., а також коштів отриманих в рахунок сплати аліментів від першого шлюбу в сумі 15100,00 грн. Частина коштів зберігалась у її будинку в м. Прилуки. Напередодні купівлі об`єктів нерухомості її мати ОСОБА_5 привезла їй кошти в розмірі 3100 грн. Вказує на безпідставність посилання позивача, що купівлю нерухомості здійснено за спільні сумісні кошти, отримані від підприємницької діяльності позивача, оскільки у ФОП ОСОБА_1 за 2010 рік, 2011 рік доходи були відсутні та в ПП "Чернігівська компанія "Фасад" позивач як директор заробітну плату не отримував, у зв`язку з відсутністю обсягу робіт.

Позивач та його представник у судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили суд їх задовольнити, посилаючись на обставини, викладені у позові.

Відповідач та її представник у судовому засіданні проти задоволення позову заперечували, посилаючись обставини, викладені у відзиві на позовну заяву. Додатково пояснила, що також в сукупну вартість об`єктів спірного нерухомого майна увійшли кошти, отримані нею у спадщину від батька, у сумі 1000 грн., які зберігались на ощадній книжці, а також 157 німецьких марок.

Заслухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку.

У судовому засіданні встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 11 червня 2002 року (а.с. 166). Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 31 травня 2016 року шлюб між позивачем і відповідачем розірвано ( а.с. 25).

Відповідно до договору купівлі-продажу садового будинку з надвірними будівлями посвідченого приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Денисенко О. В. 11.04.2011, за реєстровим номером № 805, відповідач ОСОБА_3 придбала садовий будинок з надвірними будівлями за АДРЕСА_1 , загальною АДРЕСА_2 кв. АДРЕСА_1 за ціною у розмірі 11290 грн. ( а.с. 4-7, 98-101).

В цей же день відповідач, відповідно до договору купівлі-продажу земельної ділянки посвідченого приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Денисенко О. В. 11.04.2011, за реєстровим номером № 810, придбала земельну ділянку, площею 0,0595 га, що розташована у садівничому товаристві « АДРЕСА_1 , кадастровий номер НОМЕР_1 з ціною у розмірі 6819 грн. ( а.с. 122-125).

Норми СК України у статтях 57, 60 встановлюють загальні принципи нормативно-правового регулювання відносин подружжя з приводу належного їм майна, згідно з якими:

1) майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить їм на праві спільної власності;

2) майно, набуте кожним із подружжя до шлюбу, є особистою приватною власністю кожного з них.

З метою збереження балансу інтересів подружжя, дотримуючись принципів добросовісності, розумності і справедливості СК України містить винятки із загального правила.

Зокрема, відповідно до пункту 3 частини першої статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею/ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй/йому особисто.

Підстави набуття права спільної сумісної власності подружжя (тобто перелік юридичних фактів, які є підставами виникнення права спільної власності на майно подружжя) визначені у статті 60 СК України.

За змістом цієї норми належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його за час шлюбу, але і спільністю участі подружжя коштами або працею в набутті майна.

Виходячи з наведеного для правильного застосування статті 60 СК України та визнання майна спільною сумісною власністю суд повинен установити не тільки факт набуття цього майна за час шлюбу, а й той факт, що джерелом його набуття є спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

Відповідно до п.23 Постанови пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.07 про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя (далі - Постанова пленуму ВСУ №11 від 21.12.07 р.), вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч.3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

При поділі майна подружжя, яке належить їм на праві спільної сумісної власності вважається, що частки майна чоловіка та дружини є рівними, якщо інше не визначене шлюбним договором або домовленістю між ними. Крім того, суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. За наявності підстав, суд своїм рішенням може збільшити частку дружини, чоловіка, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування (ст. 70 СК України).

Статтею 60 СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй (йому) особисто.

Отже, належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи норму статті 60 СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

Тобто статус спільної сумісної власності визначається такими критеріями:

1) час набуття майна;

2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття).

Норма статті 60 СК України вважається застосованою правильно, якщо набуття майна відповідає цим чинникам.

У зв`язку з викладеним у разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, це майно не може вважатися об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане.

Тому, сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об`єктів права спільної сумісної власності подружжя.

Аналогічна правова позиція, висловлена Верховним Судом України при розгляді справи № 6-2641цс15.

Позивач стверджує про те, що спірне нерухоме майно придбане за спільні кошти подружжя, в обґрунтування чого надав копію довідки Чернігівського об`єднаного управління ПФУ від 11.07.2018 за № 47, відповідно до якої сумарний розмір отриманої ним пенсії з січня 2010 року по грудень 2011 становив 55553 грн. 81 коп. ( а.с. 14), копію свідоцтва про державну реєстрацію ФОП « ОСОБА_1 » серії НОМЕР_2 від 12.11.2001 ( а.с. 15), витяг з сайту https://usr.miniust.gov.ua. ( а.с. 16), копію договору купівлі-продажу корпоративних прав власника від 30.10.2014 за 500 грн. ( а.с. 17-18), витяг з сайту https://usr.miniust.gov.ua( а.с. 21-24).

В той же час, згідно книги обліку доходів і витрат ФОП ОСОБА_1 за 2010 рік, 2011 рік доходи були відсутні.

Як вбачається з наказу директора ПП "Чернігівська компанія "Фасад" Дроненко В.З. №01/03 від 02 квітня 2010 року у зв`язку із відсутністю обсягу робіт заробітна плата директору ОСОБА_1 не нараховувалась та не виплачувалась ( а.с. 83). Відповідно до індивідуальної відомості Пенсійного фонду України про застраховану особу- ОСОБА_1 страхові внески ПП "Чернігівська компанія "Фасад" за 2011 рік відсутні ( а.с. 84-93).

Відповідач, заперечуючи проти позову, стверджує, що спірне нерухоме майно було придбано під час спільного сумісного проживання з позивачем за її особисті кошти, на підтвердження чого надала наступні докази.

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 17 лютого 1998 року, відповідач Сурай (відповідно до свідоцтва про одруження серії НОМЕР_3 прізвище змінено на « ОСОБА_6 » ( а.с. 166)) ОСОБА_7 була співвласником однієї простої іменної акції ВАТ «Укрнафта» та за період з 1998 року по 2006 рік отримала дохід від дивідендів у сумі 1000,00 грн. ( а.с. 72).

Відповідно до договору купівлі-продажу цінних паперів № Т-2066/2 від 24.08.2006 відповідач ОСОБА_3 продала ЗАТ «Селянська інвестиційна компанія» просту іменну акцію ВАТ «Укрнафта» за 2100 грн.( а.с. 187-189). Факт отримання коштів відповідачем за вищевказаним договором в сумі 2100,00 грн. також підтверджується відомостями з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків, виданих Головним Управлінням ДФС у Чернігівській області від 13.05.2016 за № 12464/1/25-26-08-01-40 про суми виплачених доходів та утриманих податків ( а.с. 74-78).

Свідок ОСОБА_5 в судовому засіданні показала, що є матір`ю відповідачки. У квітні 2011 року їй зателефонувала донька та попросила привести гроші для придбання дачі і земельної ділянки. На прохання доньки вона привезла приблизно 4300 грн: 1000 грн., які зберігались на книжці, 500 грн. - дивіденди від акції, 187 німецьких марок, які їй видали в банку по курсу в гривні, 2100 грн.- від продажу акції, які зберігались у будинку в м. Прилуки, частина якого належить ОСОБА_3 Також були аліменти, які ОСОБА_3 накопичувала для доньки. ОСОБА_8 питала поради, на кого краще оформити дачний будинок, на себе чи на доньку. Вона їй порадила оформити на себе. ОСОБА_9 при ній сказав, що дача буде особисто ОСОБА_10 , і щоб вони були спокійні.

Відповідно до довідки Прилуцького управління бурових робіт ПАТ "Укрнафта" №04/739 від 26 травня 2016 року за період з лютого 2000 року по червень 2014 року, ОСОБА_3 проведено нарахування аліментів на утримання дитини: 2000 рік1178,13 грн. 2001 рік - 1353,85 грн. 2002 рік - 1565,71 грн. 2003 рік - 2056,53 грн. 2004 рік-3118,42 грн. 2005 рік - 4260,84 грн. 2006 рік - 4773,52 грн. 2007 рік-5158,97 грн. 2008 рік-6157,96 грн. 2009 рік - 6065,63 грн. 2010 рік-7477,4 грн., 2011 рік - 7707,69 грн., 2012 рік 8355 грн. 53 коп., 2013 рік-10273,14 грн., 2014 рік 5479 грн. 52 коп.( а.с. 79).

Згідно ч. 1 ст. 179 Сімейного кодексу України в редакції від 08 березня 2011 року аліменти, одержані на дитину, є власністю того з батьків, на ім`я кого вони виплачуються, і мають використовуватися за цільовим призначенням.

Допитана в якості свідка ОСОБА_11 показала, що є донькою відповідачки, позивач є її вітчимом. 11.04.2011 їй зателефонувала мати та спитала її, чи дає вона свою згоду на придбання дачі, оскільки частина коштів на придбання дачі була накопичена матір`ю з аліментних відрахувань на її утримання. Вона погодилась, оскільки вони давно з матір`ю планували купити дачу та була розмова, що в подальшому дача перейде в її власність. Їй відомо, що у спадщину після смерті дідуся, її матір, бабуся та дядько отримали акцію, від якої вони отримували дивіденди.

На підтвердження того факту що спірне нерухоме майно було придбано за особисті кошти відповідача, ОСОБА_3 надані свідоцтва про спадщину за законом від 17.02.1998, відповідно до яких вона успадкувала після померлого батька 1/3 частину від суми 560 німецьких марок, а також грошових вкладів з належними відсотками, що знаходились на зберіганні в Прилуцькому відділенні Ощадбанку ( а.с. 209, 210).

Пунктом 1.9 Договору купівлі-продажу садового будинку з надвірними будівлями ( а.с. 98-101) та Договору купівлі-продажу земельної ділянки ( а.с. 122-125), посвідчених приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу ОСОБА_12 . 11.04.2011 та визначено, що об`єкти нерухомості будуть особистою приватною власністю покупця, ОСОБА_3 , оскільки придбані за особисті кошти покупця (заява чоловіка покупця, справжність підпису на яких посвідчено приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу ОСОБА_12 11.04.2011р., за реєстровими номерами № НОМЕР_4 та № 804 відповідно та які зберігаються у справах нотаріуса.

Відповідно до заяви від 11.04.2011, які ОСОБА_1 подав приватному нотаріусу Чернігівського міського нотаріального округу Денисенко О. В., в якій повідомляє, про те, що розуміє зміст та правові наслідки подачі заяви, діє відповідно до власного волевиявлення, без будь-якого примушення та/або тиску зі сторони, стверджує нотаріусу та повідомляє усім заінтересованим у тому особам про те, що йому відомо про намір його дружини ОСОБА_3 купити садовий будинок з надвірними спорудами що розташований за адресою: АДРЕСА_1 (вісімдесят АДРЕСА_3 який буде належати їй на праві особистої приватної власності як такий, що набувається за її особисті кошти, та не має будь-яких претензій до цих грошових коштів, у тому числі відповідно до п.2 ст. 61 Сімейного кодексу України ( а.с. 104).

Заява аналогічного змісту була подана позивачем та зареєстрована приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Денисенко О. В. 11.04.2011 за реєстровим номером № 804 при укладенні відповідачем договору купівлі-продажу земельної ділянки від 11.04.2011 ( а.с. 129) Оригінальні примірники заяв зберігаються в справах приватного нотаріуса, що посвідчив цей договір.

Таким чином, судом встановлено, що спірні об`єкти нерухомості - садовий будинок з надвірними будівлями за АДРЕСА_1 , загальною площею 16,1 кв. АДРЕСА_4 та земельна ділянка, площею 0,0595 га, що розташована у садівничому товаристві АДРЕСА_1 , хоча і були придбані відповідачем під час шлюбу з позивачем, але за особисті кошти відповідача, отримані від дивідендів, що нараховувались на успадковану відповідачем частину іменної акції ПАТ "Укрнафта" за період з 1998 по 2006 рік в сумі 1000,00 грн., кошти від відчуження частки спадкового майна в серні 2006 року в сумі 2100,00 грн., кошти, отримані відповідно до свідоцтв про спадщину за законом від 17.02.1998, а також кошти отримані в рахунок сплати аліментів від першого шлюбу, даний факт визнавався позивачем при оформленні договорів купівлі-продажу про що ним було подані відповідні заяви, а тому спірні об`єкти нерухомості є особистою приватною власністю відповідача.

Суд не приймає до уваги твердження позивача про те, що спірні об`єкти нерухомості були придбані за спільні кошти подружжя, оскільки вказане спростовується заявами самого позивача поданими нотаріусу при оформленні відповідачем договорів купівлі-продажу, а також іншими дослідженими в судовому засіданні доказами та показами свідків.

Таким чином, враховуючи те, що судом встановлено, що спірні садовий будинок з надвірними будівлями за АДРЕСА_1 та земельна АДРЕСА_5 , що АДРЕСА_6 у АДРЕСА_7 товаристві АДРЕСА_1 є особистою приватною власністю відповідача ОСОБА_3 , тому позовні вимоги про поділ майна подружжя задоволенню не підлягають.

Згідно з п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року № 14 встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього.

З урахуванням наведених обставин, суд не приймає до уваги клопотання відповідача про застосування строків позовної давності до позовних вимог, оскільки у задоволенні позову відмовлено у зв`язку з його недоведеністю.

Керуючись ст.ст. 13, 76-89, 141, 258, 259, 263-265, 268, 271-273, 354-355 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Чернігівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну і резолютивну частини рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу ХІІІ «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Новозаводський районний суд м. Чернігова.

Повний текст рішення суду буде виготовлено 10.06.2019.

Головуючий - суддя І. В. Цибенко