Справа № 445/442/16-ц Головуючий у 1 інстанції: Пилип"як П.В.
Провадження № 22-ц/811/157/18 Доповідач в 2-й інстанції: Мікуш Ю. Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 травня 2019 року Львівський апеляційний суд в складі суддів судової палати з розгляду цивільних справі:

головуючого судді Мікуш Ю.Р.

суддів: Приколоти Т.І., Савуляка Р.В.

секретар Фейір К.О.

з участю представника позивача Лесько Н.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу № 445/442/16-ц за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Золочівського районного суду Львівської області від 31 травня 2018 року ухваленого судом у складі судді Пилип`яка П.В., повний текст рішення складений 11 червня 2018 року, у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні майном шляхом приведення його до попереднього стану та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про виділ в натурі частки майна., -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 29.02.2016 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні нерухомим майном та з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, просила привести нерухоме майно - нежитлове приміщення складу площею 464,7 м. кв. за адресою: АДРЕСА_1 до його попереднього стану, зазначеного в технічному паспорті, шляхом зобов`язання відповідача ОСОБА_2 за власний кошт здійснити його перебудову.

В обґрунтування позову зазначила, що 22.09.2003 вона разом із відповідачем набули у спільну часткову власність нежитлове приміщення складу площею 464,7 м. кв. за адресою: АДРЕСА_1 . Вказує, що чіткого порядку використання вищевказаного нежитлового приміщення між нею та відповідачем визначено не було. Разом з тим, відповідач чинить їй перешкоди у користуванні спільним майном, які виявляються у тому, що вона здійснила часткову перебудову належного їм на праві спільної часткової власності нежитлового приміщення, зокрема встановила там внутрішні перегородки, замурувала деякі із вікон та вхідних дверей, облаштувала систему опалення, яка не відповідає вимогам пожежної безпеки, змонтувала дверні отвори у несучих конструкціях та встановила власні замки на усіх вхідних дверях. Зазначені дії, на думку позивача, призвели до зміни технічних характеристик складського приміщення, що призвело до його невідповідності технічному паспорту на об`єкт нерухомого майна, а також суттєво впливає на безпеку його використання за призначенням. Зазначає, що усі вище перелічені дії були вчинені відповідачем без розробленого та затвердженого проекту реконструкції нерухомого майна, без дозволу на початок здійснення будівельних робіт з реконструкції об`єкта нерухомого майна, а також без згоди позивача, як співвласника майна. Стверджує, що зазначене нежитлове приміщення відповідач використовує у господарській діяльності, що також не було узгоджено із позивачем. Вважає, що вказані дії відповідача порушують її права як співвласника об`єкта нерухомого майна, за захистом яких вона звертається до суду.

ОСОБА_2 18.04.2016 подала до суду зустрічну позовну заяву до ОСОБА_1 , в якій просить виділити їй Ѕ частки в приміщенні за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: приміщення №1 площею 59,7 м. кв ., приміщення №2 площею 138, 1 м. кв., частину приміщення №3 площею 34,5 м. кв. зі сторони, що примикає до приміщення №2 . В зустрічній позовній заяві вказала, що даний об`єкт нерухомого майна загальною площею 464,7 м. кв., який складається із приміщення №1 площею 59,7 м. кв., приміщення № 2 площею 138,1 м. кв., приміщення №3 площею 95,7 м. кв. та приміщення №4 площею 171,2 м. кв. належить їй та ОСОБА_1 на праві спільної часткової власності в рівних частках. Стверджує, що з 2003 року, тобто з часу набуття права власності на вказане приміщення, вона фактично володіє та користується приміщеннями №1 і №2 та частиною приміщення №3 , що фактично відповідає розміру її частки у праві спільної часткової власності. Приміщення №2 площею 138,1 м. кв. використовувала для здійснення підприємницької діяльності, як магазин та склад будівельних матеріалів. В даному приміщенні провела внутрішній ремонт, а саме: поштукатурила та побілила стіни та стелю, влаштувала плитку на підлозі, обшила гіпсокартоном та ДСП внутрішні підпірні колони. Крім того, провела ремонт частини даху (замінила старий покрівельний матеріал на новий). Просить суд саме про такий варіант поділу, оскільки приміщеннями №1 і №2 та частиною приміщення №3 складу, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 вона користується з моменту набуття права власності.

Оскаржуваним рішенням суду в задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні майном шляхом приведення його до попереднього стану відмовлено.

Зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про виділ в натурі частки майна задоволено.

Виділено ОСОБА_2 в натурі Ѕ частки складського приміщення, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: приміщення під літ. І площею 59,7 кв.м., приміщення під літ. ІІ площею 138,1 кв.м. та частину приміщення під літ. ІІІ площею 34,55 кв. м. зі сторони, що примикає до приміщення під літ.ІІ.

Припинено право спільної часткової власності ОСОБА_2 на Ѕ частки складського приміщення, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: приміщення під літ. І площею 59,7 кв.м., приміщення під літ. ІІ площею 138,1 кв.м. та частину приміщення під літ. ІІІ площею 34,55 кв. м. зі сторони, що примикає до приміщення під літ. ІІ.

Рішення суду оскаржила ОСОБА_1 В апеляційній скарзі зазначає, що рішення ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, без повного з`ясування обставин, що мають значення для справи, а тому підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення первісного позову та відмовою у задоволенні зустрічного позову. Стверджує, що відповідач за первісним позовом визнала факт здійснення перебудови спільного нерухомого майна без отримання на те згоди іншого співвласника, крім цього, факт самовільної перебудови був встановлений у висновку експертизи, що в свою чергу було підставою для прийняття рішення про задоволення позову про приведення майна до попереднього стану. Процесуальні порушення полягали у тому, що зустрічний позов був поданий з порушенням вимог чинної на час його подання ст.123 ЦПК України, а саме через півтора року з моменту відкриття провадження у справі та початку розгляду справи по суті заявлених вимог. Щодо задоволення зустрічного позову зазначає, що можливість виділення частки із спільної часткової власності має здійснюватись виключно з технічної точки зору, шляхом призначення експертизи, оскільки при такому поділі утворюються різні об`єкти нерухомого майна. Під час такого дослідження має бути встановлено, чи такий поділ на самостійні об`єкти нерухомого майна шляхом виділення частки із спільної часткової власності буде відповідати умовам, що передбачені чинними державними будівельними нормами. Однак, призначаючи у справі судову будівельно-технічну експертизу, на її вирішення не було поставлене питання про визначення технічної можливості поділу спірного об`єкта нерухомості та чи буде при цьому забезпечено дотримання державних будівельних норм. Ухвалюючи рішення про задоволення зустрічного позову, суд не дослідив питання землекористування, зокрема того, що сторонами спору не було оформлено землекористування під спірним об`єктом нерухомого майна у визначеному Законом порядку, що в свою чергу унеможливлює його поділ та подальшу реєстрацію права власності на виділені об`єкти. Просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким первісний позов задовольнити, а у задоволенні зустрічного позову відмовити.

Відповідно до ст. 360 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК) відповідач ОСОБА_2 надала суду Відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1

У наданому Відзиві ОСОБА_2 зазначає, що спірне приміщення вона придбала із батьком ОСОБА_1 - ОСОБА_4 , який оформив приміщення на свою дочку, хоч всі домовленості і оплати за приміщення проводив ОСОБА_4 , пояснюючи це тим, що працює директором хлібокомбінату і бути покупцем приміщення йому було невигідно. Саме з ОСОБА_4 було визначено частини приміщень, якими вони будуть користуватися. Так як ОСОБА_4 мав намір створити СТО автомобілів та початкові роботи були останнім проведені, що свідчить про домовленість з приводу реального користування приміщенням кожним із співвласників. ОСОБА_4 помер у 2015 році, всі роботи були призупинені у його частині приміщення. З 2003 року по час звернення до суду ОСОБА_1 не займалася приміщенням, не ставила ніяких претензій до ОСОБА_2 та ніколи не приїжджала у с.Глиняни. Вона ж, ОСОБА_2 працює у спірному приміщенні з часу його придбання, тобто з 2003 року та привела свою частину приміщення до належного вигляду.

Вважає, що суд першої інстанції надав належну оцінку зібраним по справі доказам та прийняв законне рішення. Просить апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Відповідач по справі ОСОБА_2 , вона ж позивач по зустрічному позову, в судове засідання не з`явилася, хоч неодноразово повідомлялася судом за відомою суду адресою.

17 травня 2019 року ОСОБА_2 через канцелярію суду зареєструвала заяву про слухання справи без її участі, апеляційну скаргу вважає безпідставною, просить її відхилити.

Відповідно до ч.2 ст. 372 ЦПК неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши пояснення представника позивача ОСОБА_1 адвоката Лесько Н.Р. на підтримання доводів апеляційної скарги, вивчивши матеріали цивільної справи, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Із Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 1532501 від 22.09.2003 року встановлено, що приміщення складу за адресою: АДРЕСА_1 належить на праві приватної спільної часткової власності ОСОБА_2 та ОСОБА_1 в частках по Ѕ кожній на підставі рішення Золочівського районного суду Львівської області від 04.07.2003 року, № 2-810 (арк.6 інвентаризаційної справи).

Із матеріалів інвентаризаційної справи вбачається, що вказаний об`єкт нерухомого майна складається із складу №1 площею 59,7 м кв., складу №2 площею 138,1 м. кв., складу №3 площею 95,7 м кв. та складу №4 площею 171,2 м.кв.-загальна площа становить 464,7 м.кв.

Із Висновку судової будівельно - технічної експертизи №4676 від 28.04.2017 року вбачається, що у приміщенні під літ.1 площею 59,7 м.кв. зміщено перегородку в сторону самого приміщення ( по технічному паспорту ширина самого приміщення складає 6,15 м, фактично-4,73м) ; в цьому ж приміщенні відсутні колони, влаштовано розділяючі перегородки, внаслідок чого облаштовано три приміщення, які використовуються як офісні та допоміжні до них; в переміщеній перегородці влаштовано дверний проріз для входу до самочинно збудованого санітарного вузла (туалету).

В приміщенні під літ.ІІ по лінії проходження колон влаштовано перегородку з гіпсокартонних плит із заповненням мінеральною ватою, чим розділено приміщення на торговий зал, в якому зроблено ремонт та допоміжне складське приміщення, в якому ремонт не проведено.

В допоміжному приміщенні самочинно влаштовано туалет із шлакоблоків розміром 1.60 х1.50, вхід до якого здійснюється з приміщення під літ.І (зовні стіни влаштованого приміщення не обштукатурені, всередині оздоблені штукатуркою, керамічною плиткою та сантехнічними приладами (унітаз, умивальник).

В торговому приміщенні влаштовано автономний металевий котел на твердому паливі, який опалює приміщення магазину; зі сторони тильного фасаду віконні прорізи закладено цеглою.

В приміщенні під літ.ІІІ розмір стіни по технічному паспорту складає 9,85 м, по факту-11,70 м, тобто в цьому приміщенні зміщено перегородку на 1,85 м в сторону цього ж приміщення, демонтовано колони, влаштовано посилення перекриття металевою балкою та влаштовано оглядову яму висотою 1,50 м для обстеження автотранспорту, закладено віконний проріз цеглою та влаштовано металеві двері для заїзду автотранспорту до оглядової ями.

Експертом запропоновано варіант поділу, площі приміщень яких є рівними по 232,35 м.кв., що відповідає ідеальній частці. (а.с.115).

Враховуючи Висновок експерта, заперечення на позов відповідача ОСОБА_2 , судом першої інстанції встановлено та відповідає фактичним обставинам справи, що ОСОБА_2 як власник Ѕ частини складського приміщення, працюючи у ньому з 2003 року, користувалася та володіла таким у відповідності до вимог ст.ст.319, 322 Цивільного кодексу України (далі ЦК). Той факт, що визначення часток приміщення відбулося по домовленості із співвласником ОСОБА_1 , свідчать роботи по облаштуванню СТО для автомобілів у приміщенні №ІУ, які з часом були припинені та як вбачається із фотосвітлин експертизи та дослідницької частини, у зазначеній частині приміщення ремонт не проведений.

Згідно приписів ч.1 ст. 316 ЦК правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших.

За змістом ч.1, 2 ст. 319 ЦК власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановленому законом.

За статтею 356 ЦК власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Згідно статі 358 ЦК право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього, він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , правильно зазначив, що відповідач ОСОБА_2 володіє лише тією частиною приміщення, яка належить їй на праві спільної часткової власності за адресою АДРЕСА_1 та яка була узгоджена із відповідачем щодо використання.

За частиною 4 ст. 319 ЦК власність зобов`язує. Статтею 322 ЦК зазначається, що власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено законом або договором. В період з 2003 року по даний час відповідач ОСОБА_2 проводить підприємницьку діяльність у спірному приміщенні, за свої кошти привела приміщення до належного стану, в той час як позивач по справі припинила проводити роботи і протягом тривалого часу приміщення пустує, проходить його руйнація.

Згідно Висновку № 4676 судової будівельно-технічної експертизи від 28.04.2017 року приміщення технічно можливо поділити на два окремі із відповідністю рівних площ по 232,35 м.кв, що відповідає Ѕ ідеальній частині кожного співвласника.

Відповідно до ст.367 ЦК майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділено в натурі між співвласниками за домовленістю між ними.

Із врахуванням Висновку судово-будівельної експертизи, із змісту ст.ст. 183, 358, 364 ЦК визначальним для виділу частки або поділу нерухомого майна в натурі, яке перебуває у спільній частковій власності, є не порядок користування майном, а розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки відповідно до часток співвласників.

З приводу зазначеного вище дано роз`яснення у постанові Пленуму ВСУ від 04 жовтня 1991 року №7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності на житловий будинок».

Колегія суддів не погоджується із доводами апеляційної скарги в частині спричинення перешкод позивачу ОСОБА_1 у користуванні приміщенням спільної часткової власності та вважає , що суд першої інстанції підставно відмовив позивачу у цій частині позовних вимог. Колегія суддів при цьому бере до уваги те, що до часу звернення в суд не було проведено виділу часток, спільна часткова власність не припинилася.

Відповідно до ч.1ст.81 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За змістом частини 6 ст. 81 ЦПК доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Щодо доводів апеляційної скарги в частині не вирішення питання землекористування під спірним об`єктом нерухомого майна, суд апеляційної інстанції зазначає, що згідно позовних вимог зазначене питання не було предметом спору, а відтак, суд першої інстанції не міг виходити за межі позовних вимог.

Згідно ст.375 ЦПК суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 374 ч.1 п.1, 375; 383; 384; 389-391 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Золочівського районного суду Львівської області від 31 травня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови в порядку, визначеному ст.ст. 389-391 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 07 червня 2019 року

Головуючий: Ю.Р.Мікуш

Судді: Т.І.Приколота

Р.В.Савуляк