ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 554/8869/18 Номер провадження 22-ц/814/1597/19Головуючий у 1-й інстанції Савченко Л. І. Доповідач ап. інст. Обідіна О. І.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 червня 2019 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Полтавського апеляційного суду в складі:

Головуючого судді: Обідіної О.І.

Суддів: Бутенко С.Б., Прядкіної О.В.

За участю секретаря Кальник А.М.

розглянула в порядку спрощеного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" на рішення Октябрського районного суду м. Полтави в складі судді Савченко Л.І. від 15 березня 2019 року по справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И Л А :

В листопаді 2018 року АТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, в якому просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором №б/н від 24.09.2008 року в сумі 112881,46 грн., яка складається з 5646,49 грн. заборгованість за кредитом, 107234,97 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом за період з 24.09.2008 року по 31.12.2017 року та судові витрати.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що 24.09.2008 року між сторонами було укладено кредитний договір № б/н, відповідно до умов якого позичальник отримав кредит у сумі 500 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок під 36% річних.

Неналежне виконання умов договору призвело до утворення вищевказаної заборгованості, яка в добровільному порядку не погашається.

Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 15 березня 2019 року в задоволенні позову відмовлено.

Відмова в задоволенні позову вмотивована недоведеністю укладення між сторонами договору про збільшення кредитного ліміту та зміну розміру відсоткової ставки, на підставі яких банком здійснено нарахування процентів, зважаючи на відсутність підпису відповідача на умовах та правилах надання банком банківських послуг.

В апеляційній скарзі АТ КБ «Приватбанк», посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення та ухвалити нове про задоволення позову.

Вважає, що суд дійшов помилкового висновку щодо недоведеності укладення договору, з огляду на підписання особисто позичальником як заяви, так і довідки про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна».

В відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення без змін, посилаючись на те, що Умови та Правила надання банківських послуг він не підписував, а додані банком до позовної заяви Умови та правила надання банківських послуг жодним чином не дають можливості ідентифікувати, що саме в цій редакції останні діяли на час підписання анкети-заяви.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення останньої.

Згідно п.1 ч.1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом, на підставі заяви ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 уклали договір б/н від 24.09.2008 року, відповідно до умов якого позичальник отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 3 % на місяць (36% на рік) на суму залишку заборгованості за кредитом.

Відповідачу було видано кредитну картку за № НОМЕР_1 «Універсальна» 30 днів пільгового періоду з кредитним лімітом 500 грн.

Згідно наданого банком розрахунку заборгованості, остання станом на 31.07.2018 року становить 5646, 49 коп. - тіло кредиту, заборгованість за відсотками за період з 24.09.2008 по 31.12.2017 рік - 107234, 97 грн., а всього 112881, 46 грн.

З огляду на відсутність підпису позичальника в Умовах та правилах надання банківських послуг, які передбачають зміну розміру процентної ставки, кредитного ліміту та односторонню зміну договору та зважаючи на відсутність таких домовленостей при підписанні заяви, суд першої інстанції дійшов висновку про відмову в задоволенні позову, оскільки такі Умови, Правила та Тарифи надання банком кредиту не можуть вважатися складовою частиною кредитного договору між банком та цим позичальником.

Колегія суддів погоджується з вказаними висновками суду.

Згідно ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів),що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до норм статей 629, 610, 612, 625 ЦК України - договір є обов`язковим до виконання; порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання; боржник вважається таким, що прострочив, якщо не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором та не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Судом встановлено, що відповідач особисто підписав заяву-анкету, в якій зазначено, що заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить Договір про надання банківських послуг.

Звертаючись до суду з позовом, банк на підтвердження заявлених ним вимог надав суду ксерокопію заяви-анкети, довідку про умови кредитування, підписані відповідачем та представником банку, розрахунок заборгованості, а також Умови та правила надання банківських послуг за підписом голови Правління банку.

З наданого банком розрахунку заборгованості по кредиту вбачається, що позивачем в односторонньому порядку в 2015 році було змінено розмір процентної ставки по кредиту, а також неодноразово змінювався сам кредитний ліміт як шляхом його збільшення, так і зменшення.

Так, з 01.04.2015 року розмір процентної ставки було змінено в односторонньому порядку і визначено на рівні 43,2 % річних.

За приписами ст. 217 ЦК України недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини.

В даному випадку, суд першої інстанції звернув увагу на те, що надані позивачем Умови та Правила надання банківських послуг, на підставі яких банком здійснено розрахунок заборгованості, не містять підпису відповідача.

Зокрема, пункти 3.2, 3.3 Умов та Правил надання банківських послуг, приєднаних банком до позовної заяви, згідно яких Клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється по рішенню банку, і Клієнт дає право Банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт, а також, що підписання Договору являється прямою і безумовною згодою Держателя відносно прийняття будь-якого розміру Кредитного ліміту, встановленого Банком не дають однозначної відповіді, що саме з такими Умовами та Правилами був ознайомлений відповідач при укладанні кредитного договору, а відтак не є доведеним той факт, що саме з такою редакцією умов договору приєднання погодився позичальник.

Також не містить підпису позичальника і п. 5.3 вказаних Умов, згідно якого передбачено одностороннє право банку без повідомлення клієнта на зміну кредитного ліміту.

Встановивши вказані обставини, суд першої інстанції дійшов висновку, що позивачем не доведено того факту, що сторони уклали в передбаченому законом порядку договір про збільшення розміру кредитного ліміту та про зміну розміру відсоткової ставки, що є обставиною яка виключає підстави для задоволення позову про стягнення нарахованої банком кредитної заборгованості.

З вказаним висновком погоджується колегія суддів, оскільки він відповідає матеріалам справи та ґрунтується на усталеній практиці Верховного Суду при розгляді справ з подібними правовідносинами.

Так, згідно ч.4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд в постановах від 30.01.2018 року (справа №734/1905/16-ц), від 04.07.2018 року (справа 438/489/16-ц).

Таким чином, є вірним висновок місцевого суду про те, що надані банком Умови та правила надання банківських послуг, які не містять підпису позичальника, існували в тій самій редакції і на момент підписання заяви-анкети, і саме їх розумів відповідач як складову частину кредитного договору, не можуть являтись належними та допустимими доказами існування кредитної заборгованості, яку прохає стягнути банк з відповідача.

Апеляційна скарга не містить нових фактів чи доказів, які-б спростували висновок суду першої інстанції.

Так, посилання апелянта на те, що суд не прийняв до уваги факт укладання кредитного договору за принципом приєднання на підставі ст. 634 ЦК України, за яким підписанням самої заяви позичальник приєднується до запропонованих банком Умов та правил надання банківських послуг - відхиляються колегією суддів.

При цьому, необхідно зауважити, що суд не ставив під сумнів правову природу укладеного між сторонами договору як договору приєднання, а відмовив з тих підстав, що банком не доведено факт існування в якості складової частини такого договору надану суду редакцію Умов та правил надання банківських послуг, відсутність підпису на яких самого позичальника унеможливлює твердження проте, що саме з такими умовами він був ознайомлений при укладанні кредитного договору.

Крім того, колегія суддів не приймає в якості належного доказу, посилання апелянта на те, що фото з відповідачем, зроблене в приміщенні банку під час отримання картки, доводить факт укладання спірного кредитного договору.

За вказаних обставин, судова колегія не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування судового рішення, як постановленого з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 367, 374 ч.1 п.1, 375, 382, 383, 384 ЦПК України колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" залишити без задоволення.

Рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 15 березня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 10 червня 2019 року.

Судді : Обідіна О.І. Бутенко С.Б. Прядкіна О.В.