ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
Справа № 685/1537/17
Провадження № 22-ц/4820/365/19
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 червня 2019 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд у складі колегії

суддів судової палати з розгляду цивільних справ

Грох Л.М. (суддя-доповідач), Костенка А.М., Спірідонової Т.В.,

секретар судового засідання Кошельника В.М.,

з участю апелянта, представників сторін,

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зобов`язання знести господарську будівлю, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Теофіпольського районного суду Хмельницької області у складі судді Бурлак Г.І. від 06 грудня 2018 року.

Заслухавши доповідача, пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи, ознайомившись з доводами апеляційної скарги, суд

в с т а н о в и в :

В жовтні 2017 року ОСОБА_1 , звертаючись з цим позовом до відповідача вказувала, що є власником житлового будинку АДРЕСА_1 . По сусідству з її будинком розташоване домогосподарство АДРЕСА_2 , власником якого є ОСОБА_2 Останній на території свого господарства здійснює будівництво господарської будівлі, облаштовано монолітні залізобетонні фундаменти, зведено стіни із піноблоків і керамічної цегли, облаштовано перекриття з дерев`яних балок, частково облаштовано покрівлю у виді встановлення кроквяної системи з покриттям гідроізоляційною плівкою, встановлено частково віконні і дверні блоки. Вказане будівництво відповідач проводить на відстані 4 м 40 см від стіни сусідньої будівлі - житлового будинку позивача, чим порушує вимоги п. 3.25* ДБН 360-92**»Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень», згідно якого протипожежна відстань між будинками та господарськими будівлями має бути не менше ніж 6 м. Згідно листа відділу житлово-комунального господарства та будівництва Теофіпольської райдержадміністрації №01-15-200/2017 від 30.06.2017 року будівельний паспорт забудови земельної ділянки №1 від 30.05.2013 року по АДРЕСА_2 , виданий ОСОБА_2 , скасовано Управлінням ДАБІ у Хмельницькій області. Отже, відповідач здійснює будівництво господарської будівлі без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту та з істотними порушеннями будівельних норм і правил, тому ця будівля є самочинним будівництвом. Це самочинне будівництво порушує права позивача, оскільки призвело до затінення її земельної ділянки, внаслідок чого цвітуть шпалери та вікна, відійшла підмурівка будинку ОСОБА_1 , засохли фруктові дерева та смородина на її земельній ділянці.

Тому просила зобов`язати ОСОБА_2 знести господарську будівлю, яку він будує за адресою АДРЕСА_2 .

Рішенням Теофіпольського районного суду Хмельницької області від 06 грудня 2018 року позов задоволено.

Зобов`язано ОСОБА_2 знести господарську будівлю по АДРЕСА_2 .

Вирішено питання щодо судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 вважає рішення суду незаконним, прийнятим з порушенням норм матеріального та процесуального права, просить його скасувати, та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову. На його думку, судом не враховано, що позивач не довела факт порушення її права будівництвом спірної господарської будівлі. За висновком судової будівельно-технічної експертизи №3/18 від 27.07.2018 року недоліки, які виявлені в житловому будинку позивача, пов`язані не з будівництвом господарської будівлі, а з недотриманням технології проведення внутрішніх робіт. Дерева, кущі і стіна житлового будинку з віконним прорізом знаходяться в зоні інсоляції. Висновок суду щодо знесення новозбудованої господарської будівлі як єдиного способу захисту порушеного права ОСОБА_1 є хибним. В матеріалах справи відсутні докази того, що він відмовлявся від перебудови та що така перебудова технічно не можлива.

Крім того, судом не надано належної оцінки рішенню Хмельницького окружного адмінсуду від 09.02.2017 року, яким визнано протиправним та скасовано приписи від 16.11.2016 року щодо зупинення будівельних робіт, не враховано те, що будівництво спірної будівлі, проводилося на підставі будівельного паспорта, який скасовано лише на стадії завершення будівництва. Технічна документація на домогосподарство підтверджує, що будівництво господарської будівлі здійснювалось на фундаменті старої будівлі, і відстань між ним та будинком ОСОБА_1 залишилась незмінною з моменту придбання ним господарства.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить рішення суду залишити без змін. Зазначає, що твердження апелянта про те, що будівництво господарської споруди він здійснює на місці старого хліва, не відповідає дійсності і спростовується абрисом земельної ділянки. Спірна господарська споруда зведена по лінії житлових будинків, що підтверджується експертизою.

Апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Так, відповідно до вимог п.п. 3,4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставою для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Суд першої інстанції не в повній мірі з`ясував обставини, що мають значення для справи, допустив порушення норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим рішення суду слід скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Так, судом встановлено, що ОСОБА_1 є власником житлового будинку АДРЕСА_1 . ОСОБА_2 є власником суміжного домогосподарства АДРЕСА_2 . Рішенням сесії Новоставецької сільської ради №14 від 23.03.2012 року ОСОБА_2 виділено земельну ділянку розміром 0,25 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, на підставі якого видано державний акт про право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1 .

30.05.2013 року ОСОБА_2 видано будівельний паспорт забудови земельної ділянки №1 від по АДРЕСА_3 , АДРЕСА_1 .

Рішенням головного інспектора будівельного нагляду №2-ПП/с від 26.05.2017 року скасовано дію будівельного паспорта забудови.

Згідно з постановою головного інспектора будівельного нагляду відділу нагляду за діяльністю уповноважених органів з питань архітектури та містобудування Управління державної архітектурно-будівельної інспекції у Хмельницькій області №305 від 29.11.2016 року, ОСОБА_2 визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 96 КУпАП, проведенні будівництва господарської будівлі по АДРЕСА_2 на відстані 4 м АДРЕСА_4 см від стіни сусідньої будівлі - житлового будинку власника домоволодіння по АДРЕСА_1 ОСОБА_1 , що порушує вимоги п. 3.25* ДБН 360-92** «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень», згідно якого протипожежна відстань між будинками та господарськими будівлями, відповідно табл. № 1 Додатку 3.1 (обов`язковому) має бути не меншою ніж 6 м, чим порушено вимоги ст. 9 Закону України «Про архітектурну діяльність», ст. 25 Закону України «Про основи містобудування» та накладено стягнення у виді штрафу в сумі 850 грн.

Згідно з висновком №3/18 від 27.07.2018 року за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи встановлено, що будівельний паспорт на будівництво господарської будівлі по АДРЕСА_2 (а.с.44-53) виданий начальником відділу житлово-комунального господарства та будівництва Теофіпольської РДА з порушенням вимог «Порядку видачі будівельного паспорта забудови земельної ділянки», будівельних норм. Будівництво господарської будівлі, яку будує ОСОБА_2 по АДРЕСА_2 району проводиться з порушенням вимог п.3.25*, Таблиці 3.2 та Додатку 3.1 ДБН 360-92**, «Планування і забудова міських і сільських поселень».

Наведені обставини підтверджуються матеріалами справи.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач під час будівництва господарської будівлі по АДРЕСА_2 допустив істотне порушення Державних будівельних норм і правил, та не надав доказів того, що усунути наявні порушення можливо в разі здійснення перебудови нерухомості відповідно до норм і правил, тому слід зобов`язати відповідача знести цю господарську будівлю.

Проте з таким висновком не можна погодитися, зважаючи на таке.

За змістом ст.ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України «Про архітектурну діяльність» будівництво (нове будівництво, реконструкція, реставрація, капітальний ремонт) об`єкта архітектури здійснюється відповідно до затвердженої проектної документації, державних стандартів, норм і правил у порядку, визначеному Законом України «Про регулювання містобудівної документації».

За ч.2 ст.8 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» планування та забудова земельних ділянок здійснюється їх власниками чи користувачами в установленому законодавством порядку.

Згідно з ч.ч.1,2,7,8 статті 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважається самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належного проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. У разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов`язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову. Якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) будівництво.

Отже, відповідно до ч.7 ст. 376 цього Кодексу вимоги про знесення самочинного будівництва інші особи можуть заявляти за умови доведеності факту порушення прав цих осіб самочинною забудовою. Такий висновок узгоджується з нормами статей 3, 15, 16 ЦК України.

Така ж правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 19 листопада 2014 року у справі № 6-180цс14, та від 19 квітня 2017 року у справі № 6-129цс17.

Аналогічні роз`яснення викладені у пункті 5 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 6 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)».

Звертаючись з позовом, позивачка вказувала, що самочинне будівництво порушує її права, оскільки воно призвело до затінення її земельної ділянки, внаслідок чого цвітуть шпалери та вікна, відійшла підмурівка її будинку, засохли фруктові дерева на її земельній ділянці.

Згідно з ч.1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Отже, за змістом наведених норм, лише порушене, невизнане або оспорюване право особи підлягає захисту в судовому порядку

Висновком судової будівельно-технічної експертизи № 3/18 від 27.07.2018 року спростовується твердження позивачки, що самочинне будівництво порушує її право, оскільки призвело до затінення її земельної ділянки, внаслідок чого цвітуть шпалери та вікна, відійшла підмурівка будинку ОСОБА_1 , засохли фруктові дерева та смородина на її земельній ділянці.

Так, згідно зазначеного висновку експертизи відстань від дерев та кущів до суміжної межі по вул. Молодіжна, 17 в більшості не відповідають вимогам Таблиця 4.1. ОСОБА_3 .2.4.-1-94 «Планування та забудова сільських поселень». Явних пошкоджень житлового будинку по АДРЕСА_1 , власником якого є ОСОБА_1 не виявлено. В приміщенні 1-3 житлового будинку на стелі біля багету спостерігалась волосяна тріщина в оздоблювальних матеріалах стелі, а в приміщенні 1-4 в куті, що примикає до зовнішньої стіни будинку виявлена деформація шпалер. Виявлені пошкодження пов`язані з недотриманням технології проведення внутрішніх оздоблювальних робіт. Пошкодження дерев та кущів під час проведення обстеження не виявлено. Дерева, кущі, як і стіна житлового будинку з віконним прорізом, знаходяться в зоні інсоляції (в зоні попадання прямих сонячних променів). Вказані вище пошкодження не пов`язані з будівництвом господарської будівлі ОСОБА_2 по АДРЕСА_2 , а також вони не пов`язані з прибудовою «а1» (котельня) до житлового будинку по АДРЕСА_1 . Пошкоджень в основних конструктивних елементах житлового будинку (фундаментах, стінах) ОСОБА_1 не виявлено.

Водночас матеріали справи не містять інших доказів на підтвердження факту порушення права позивачки, на яке вона посилалася, внаслідок будівництва ОСОБА_2 господарської будівлі.

За таких обставин позивач не довела факту порушення її прав самочинною забудовою, хоча захисту в судовому порядку з підстав, передбачених ст. 376 ЦК України, підлягає лише тільки дійсне порушене право.

Водночас апеляційний суд констатує, що за змістом ч.7 ст. 376 ЦК України знесення самочинного будівництва є крайньою мірою і можливе лише за умови, коли використано усі передбачені законодавством заходи щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності та коли неможлива перебудова об`єкта нерухомості чи особа відмовляється від здійснення такої перебудови.

Під час вирішення справи про знесення самочинного будівництва суд має встановити, чи було видано особі, яка здійснила самочинне будівництва, припис про усунення порушень, чи можлива перебудова об`єкту та чи відмовляється особа, яка здійснила самочинне будівництво, від такої перебудови.

В матеріалах справи відсутні докази про наявність будь-яких приписів щодо усунення порушень, відсутні докази щодо того, чи відмовлявся відповідач від перебудови та що така перебудова є технічно можливою.

З врахуванням наведеного оскаржуване рішення суду слід скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у позові.

Відповідно до ч.ч.1, 13 ст. 141 ЦПК України підлягають стягненню з ОСОБА_1 на користь апелянта 960 грн. понесених судових витрат.

Керуючись ст.ст.374, 376, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Теофіпольського районного суду Хмельницької області від 06 грудня 2018 року скасувати.

В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зобов`язання вчинити дії, - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 960 грн. понесених судових витрат.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повна постанова складена 06 червня 2019 року.

Судді Л.М. Грох

А.М. Костенко

Т.В. Спірідонова