22-ц/804/1667/19
237/2179/18

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 червня 2019 року місто Маріуполь

справа № 237/2179/18

провадження № 22-ц/804/1667/19

Донецький апеляційний суд у складі:

головуючого Пономарьової О.М.,

суддів Гаврилової Г.Л., Зайцевої С.А.

секретар судового засідання Єфремова О.В.,

сторони:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач Акціонерне товариство «Українська залізниця»,

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи апеляційну скаргу відповідача Акціонерного товариства «Українська залізниця» на рішення Мар`їнського районного суду Донецької області у складі судді Сенаторова В.А. від 25 лютого 2019 року,

в с т а н о в и в :

22 травня 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» (далі ПАТ «Укрзалізниця»), правонаступником якого є Акціонерне товариство «Українська залізниця» (далі АТ «Укрзалізниця»), про стягнення заборгованості із заробітної плати, грошової компенсації за невикористану щорічну відпустку та середнього заробітку за час затримки виплати сум, що належать від підприємства.

Позовна заява мотивована тим, що 08 липня 2016 року вона згідно з наказом від 07 липня 2016 року № 1/ОС прийнята на посаду електромеханіка дільниці ІІ групи у виробничий підрозділ «Донецька дистанція зв`язку» структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця».

27 квітня 2017 року звільнена на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України за угодою сторін (наказ від 27 квітня 2017 року № 48/ос), про що зроблена відмітка у трудовій книжці.

На день її звільнення нарахована, але не виплачена заробітна плата з березня 2017 року по 27 квітня 2017 року, грошова компенсація за невикористану щорічну відпустку у розмірі 12 645,03 грн, відповідно до наданих їй розрахунків заробітної плати за березень 2017 року 3 670,17 грн, за квітень 2017 року 8 974,86 грн.

На час звернення до суду з позовом, суми, що належать позивачу від підприємства, не виплачені. Вважала дії відповідача незаконними, оскільки виплати усіх сум, що належать працівнику, проводяться у день звільнення. Крім того, відповідач повинен виплатити їй середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, грошову компенсацію за невикористану щорічну відпустку.

Просила суд стягнути з відповідача на свою користь суму заборгованості із заробітної плати, грошову компенсацію за невикористану щорічну відпустку та середній заробіток за час затримки виплати зарплати.

Рішенням Мар`їнського районного суду Донецької області від 25 лютого 2019 року позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з ПАТ «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 суму заборгованості із заробітної плати та грошову компенсацію за невикористану щорічну відпустку в сумі 12 645,03 грн, середній заробіток за період затримки розрахунку з 28 квітня 2017 року по 21 травня 2018 року в сумі 33 459,36 грн. В задоволені решти позовних вимог відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що при звільненні ОСОБА_1 належала до сплати сума невиплаченої заробітної плати та компенсації за невикористану відпустку, яка відповідно до довідок-розрахунків заробітної плати складає за березень 2017 року 3 670,17 грн, за квітень 2017 року - 8 974,86 грн, що підтверджено розрахунковими листами структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця» за період лютий-квітень 2017 року (а.с.19-21). Відповідачем не надано доказів на спростування довідок та на відсутність заборгованості перед позивачем. Твердження відповідача про існування «непереборної сили», яка унеможливила здійснити розрахунок з ОСОБА_1 , судом не взято до уваги, оскільки така позиція повністю спростовується вивченими доказами у справі: наявність належним чином заповненої трудової книжки позивачки із зазначенням наказів про прийняття на роботу та її звільнення з роботи, скріплена печаткою підприємства; наявність роздрукованих розрахункових листів, виданих позивачці, яка використала їх як доказ заборгованості із заробітної плати, що розцінена судом першої інстанції, як обізнаність відповідача про існуючий обов`язок розрахунку та його невиконання, та тягне за собою відповідне правове відшкодування у вигляді нарахування середнього заробітку. Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем невірно розрахований середньоденний заробіток, який становить 126,74 грн, а кількість робочіх днів за період з 28 квітня 2017 року по 21 травня 2017 року складає 264.

03 травня 2019 року відповідач АТ «Укрзалізниця», яке є правонаступником ПАТ «Укрзалізниця», подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_1 та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог в частині стягнення заборгованості із заробітної плати і компенсації за невикористану щорічну відпустку 12 645,03 грн. та середнього заробітку за час затримки розрахунку у сумі 33 459,36 грн.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом не повно з?ясовано обставини, що мали значення для вирішення справи, що з 16 березня 2017 року у зв`язку з відсутністю організаційних та технічних умов для здійснення господарської діяльності структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця» та виробничих підрозділів підпорядкованих дирекції, викликаних припиненням переміщення вантажу через лінію зіткнення у межах Донецької та Луганської областей шляхами залізничного та автомобільного сполучення, відповідно до рішення Ради національної безпеки та оборони України від 15 березня 2017 року «Про невідкладні додаткові заходи із протидії гібридним загрозам національної безпеці України», введеного в дію Указом Президента України від 15 березня 2017 року №62/2017, нарахування заробітної плати припинено. Наслідком вищевказаного рішення є відсутність зв`язку з виробничими підрозділами структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії Донецка залізниця» ПАТ «Укрзалізниця», а також передачі з непідконтрольної території первинних документів. Суд першої інстанції помилково не застосував Науково-правовий висновок Торгово-промислової палати України №126/2/21-10.2 від 16 січня 2018 року до вимоги про стягнення середнього заробітку. В зазначеному документі ретельно описані події, які унеможливили здійснення нарахування та виплати заробітної плати.

На час перегляду даної цивільної справи позивач ОСОБА_1 не скористалася правом подання відзиву на апеляційну скаргу.

Позивач та представник АТ «Укрзалізниця» в судове засідання апеляційної інстанції не з`явилися, про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином, про що свідчать поштові повідомлення про вручення поштового відправлення за формою № 119. Представник відповідача направив до суду заяву про розгляд справи у його відсутність.

Відповідно до частини 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга відповідача підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до частини 3 статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з положеннями частини 2 статті 374 ЦПК України підставами апеляційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з п.2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм цивільного права.

Обгрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Апеляційний суд вважає, що зазначеним вимогам закону судове рішення не відповідає.

ПАТ «Укрзалізниця», правонаступником якого є АТ «Укрзалізниця», є юридичною особою, що утворене відповідно до Закону України «Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування», постанови Кабінету Міністрів України від 25 червня 2014 року № 200 «Про утворення публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» (пункт 1). Товариство є правонаступником усіх прав і обов`язків Укрзалізниці та підприємств залізничного транспорту.

Законом України «Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування» визначені правові, економічні та організаційні особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування, 100 відсотків акцій якого належать державі (далі - товариство).

Згідно зі статтею 2 вказаного Закону утворення товариства здійснюється за рішенням Кабінету Міністрів України відповідно до законодавства з урахуванням особливостей, визначених цим Законом.

Відповідно до частини шостої статті 2 Закону України «Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування» товариство є правонаступником усіх прав і обов`язків Державної адміністрації залізничного транспорту України та підприємств залізничного транспорту.

Постановою Кабінету Міністрів України від 25 червня 2014 року № 200 «Про утворення публічного акціонерного товариства «Українська залізниця»» (далі - Постанова), прийнятою відповідно до Закону України «Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування», вирішено утворити ПАТ «Укрзалізниця» на базі Державної адміністрації залізничного транспорту, підприємств та установ залізничного транспорту загального користування, які реорганізовуються шляхом злиття, у тому числі на базі ДП «Донецька залізниця» згідно з додатком № 1.

Судом першої інстанції встановлено і це вбачається з матеріалів справи, що позивач ОСОБА_1 з 08 липня 2016 року перебувала у трудових відносинах з ПАТ «Українська залізниця», 27 квітня 2017 року звільнена з роботи на підставі п.1 ст. 36 КЗпП України за угодою сторін (Наказ №48/ос від 27 квітня 2017 року) (а.с. 11-14).

Відповідно до статті 115 КЗпП України, статті 24 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Згідно з частиною першою статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

Відповідно до частини першої статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Згідно зі статтею 4 КЗпП України законодавство про працю складається з КЗпП України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього.

Відповідно частина перша статті 9 ЦК України кореспондується з вищевказаною статтею КЗпП України щодо застосування ЦК України до врегулювання відносин, зокрема трудових, якщо вони не врегульовані іншими актами законодавства.

З огляду на неврегульованість трудовим законодавством відносин з приводу відшкодування майнової шкоди положення цивільного законодавства можуть поширюватися на ці відносини.

Враховуючи позовні вимоги у даній справі, зокрема, вимоги щодо виплати заробітної плати, застосуванню підлягають положення трудового і цивільного законодавства.

Статтею 617 ЦК України передбачено, що особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

У пункті 1 частини першої статті 263 ЦК України наведено ознаки непереборної сили та визначено, що непереборна сила - це надзвичайна або невідворотна за даних умов подія. Отже, непереборною силою є надзвичайна і невідворотна зовнішня подія, що повністю звільняє від відповідальності особу, яка порушила зобов`язання, за умови, що остання не могла її передбачити або передбачила але не могла її відвернути, і ця подія завдала збитків.

Відповідно до статті 117 КЗпП України підставою відповідальності власника за затримку розрахунку при звільненні є склад правопорушення, який включає два юридичних факти: порушення власником строку розрахунку при звільненні та вина власника.

Згідно зі статтею 141 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності за собівартістю. Сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) для суб`єктів малого підприємництва видається безкоштовно.

Форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади тощо (частина друга статті 141 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні»).

Аналогічний правовий висновок висловлено Верховним Судом України у постановах: від 11 листопада 2015 року у справі № 6-2159цс15, від 23 березня 2016 року у справі № 6-364цс16, від 11 травня 2016 року, у справі № 6-383цс15, від 25 травня 2016 року у справі № 6-948цс16, в яких були встановлені подібні правовідносини та аналогічні фактичні обставини.

Відповідно до постанов Верховної Ради України від 17 березня 2015 року № 254-VIII «Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями» та № 252-VIII «Про визначення окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей, в яких запроваджується особливий порядок місцевого самоврядування» місто Донецьк Донецької області визнано тимчасово окупованою територією України.

Указом Президента України від 15 березня 2017 року № 62/2017 введено в дію рішення Ради національної безпеки і оборони України, яким тимчасово до реалізації пунктів 1 і 2 Мінського комплексу заходів від 12 лютого 2015 року, а також до повернення захоплених підприємств до функціонування згідно із законодавством України припинено переміщення вантажів через лінію зіткнення у межах Донецької і Луганської областей шляхом залізничного сполучення.

Виробничі підрозділи Регіональної філії «Донецька залізниця», а саме: Донецька дирекція залізничних перевезень, у зв`зку з відсутністю організаційних та технічних умов для здійснення діяльності з 15 березня 2017 року (дати введення в дію вищневказаного рішення Ради національної безпеки і оборони України) припинили виконання своїх функцій із забезпечення перевізного процесу.

У зв`язку з захопленням 17 березня 2017 року невідомими особами адміністративної будівлі та виробничих об`єктів ПАТ «Укрзалізниця», розташованих, зокрема у м. Донецьку, у відповідача з 17 березня 2017 року відсутній доступ до документації підприємства (кадрової, первинної, технічної, договірної, податкової, архивної та іншої) до комп`ютерних баз та втрачено контроль над господарською діяльністю.

За цим фактом за заявою відповідача від 20 березня 2017 року порушено кримінальне провадження № 0000286 за ознаками статті 341 КК України «Захоплення державних або громадських будівль чи споруд».

Висновком Торгово-промислової палати України від 16 січня 2018 року № 126/2/21-10.2 засвідчено настання обставин непереборної сили (наявність воєнного конфлікту на території Донецької області та здійснення у зв`язку із цим антитерористичної операції). Із фактичним захопленням з 17 березня 2017 року адміністративної біудівлі та виробничих об`єктів ПАТ «Укрзалізниця», розташованих, зокрема у м. Донецьку (дати фактичного захоплення невстановленими озброєними особами виробничих та адміністративно-інформаційних потужностей підприємства) відповідач, у тому числі, фактично втратив доступ до первинних документів, на підставі яких має здійснюватися розрахунок сум заробітної плати, відпускних та ін., що підлягають до виплати на користь робітників як поточних виплат, так і виплат у день звільнення, та, будучи позбавленим можливості користуватися своїми коштами, здійснювати відповідні виплати, а також будь-які інші юридично значимі правові дії, на підставі яких могли б виникати чи припиняти свою дію певні правовідносини.

Втрата контролю і доступу ПАТ «Укрзалізниця» до своїх виробничих потужностей та іншого майна, що знаходиться на території міста Донецька Донецької області і Донецької області, які перебувають під контролем незаконних збройних формувань, у тому числі до первинних документів з обліку трудових відносин з працівниками, починаючи з 20 березня 2017 року, коли фактично вийшло з під контролю управління вищезначеними структурними підрозділами і виробничими потужностями, що були закріплені за ним, а таким чином і припинене провадження господарської діяльності, знівелювала можливість ПАТ «Укрзалізниця» виконати зобов`язання згідно зі статтями 47, 83, 115 і 116 КЗпП України.

Вищевикладене спростовує доводи позивача ОСОБА_1 про те, що відповідач був обізнаний про обов`язки перед нею про виплату заборгованості по заробітній тплаті та мав виконати їх у повному обсязі.

Ухвалюючи рішення в частині стягнення заборгованості по заробітній платі та компенсації за невикористану щорічну відпустку в сумі 12 645,03 грн., середнього заробітку за час затримки розрахунку у сумі 33 459,36 грн, суд першої інстанції, не дав належної оцінки встановленим у справі обставинам та доказам, поданим сторонами, з урахуванням вимог статей 12, 81 ЦПК України, встановивши, що у трудових правовідносинах між відповідачем ПАТ «Укрзалізниця» та його працівниками, зокрема ОСОБА_1 з 20 березня 2017 року виникли та дотепер існують обставини непереборної сили, які відповідач не міг передбачити чи відвернути, що завдали збитків як підприємству в цілому, так і його працівникам, у період існування яких ПАТ «Укрзалізниця» об`єктивно, з незалежних від нього причин було позбавлено можливості виконати зобов`язання, передбачені умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язки згідно із законодавчими та іншими нормативними актами щодо своїх працівників, у тому числі щодо позивача, та дійшов помилкового висновку, що вимоги ОСОБА_1 в цій частині підлягають задоволенню, оскільки позивач не надав суду належних доказів на підтвердження своїх позовних вимог.

Нарахування заробітної плати та інших виплат проводиться на підставі документів з первинного обліку праці та заробітної плати: штатним розписом, розцінками та нормами праці, табелю обліку використання робочого часу, розпорядженнями про надбавки та премії, за умови, що господарська діяльність здійснювалась.

Проте, достовірно встановлено, що у зв?язку із захопленням невідомими особами адміністративної будівлі та виробничих об?єктів ПАТ «Укрзалізниця», розташованих, зокрема у місті Донецьк, у відповідача з 20 березня 2017 року відсутній доступ до документації підприємства (кадрової, первинної, технічної, договірної, податкової, архівної та іншої), до комп`ютерних баз та втрачено контроль над господарською діяльністю.

Майно ПАТ «Укрзалізниця», що знаходиться у м. Донецьку перебуває у незаконному володінні та під контролем третіх осіб. Фактично відповідач втратив контроль і доступ до своїх виробничих потужностей та іншого майна, у тому числі до трудових книжок працівників, оригіналів наказів, у тому числі затвердження та введення в дію штатного розпису, особових справ працівників. Відповідач фактично відсутній за фактичним місцем ведення діяльності та розташування офісу, зокрема, у м. Донецьк, за місцем роботи позивача по справі, і цей факт зумовлений поважними причинами. Відповідач не мав об?єктивної можливості перевірити факт виконання позивачем своїх професійних обов?язків та виконати свої зобов?язання за трудовим договором.

Копії документів, додані позивачем до позовної заяви на підтвердження своїх вимог, не завірені належним чином, їх походження не відомо, тож вони не можуть бути визнані судом належними та допустими доказами.

Сам по собі факт звільнення позивача з АТ «Українська залізниця» не може бути підставою для задоволення позовних вимог, оскільки відповідно до частини першої статті 94 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникові за виконану роботу, а не за факт перебування у трудових відносинах.

Відповідно до статті 376 ЦПК України підстави для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З урахуванням наведеного, апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції допущені порушення норм процесуального закону, зроблені висновки, які не відповідають встановленим у справі обставинам та неправильно застосовані норми матеріального права, у зв`язку з чим рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню повністю з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ПАТ «Укрзалізниця», правонаступником якого є АТ «Укрзалізниця», про стягнення заборгованості із заробітної плати, компенсації за невикористану відпустку, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, апеляційний суд виходить з наступного.

Відповідно до п.1 ч. 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі.

Статтею 141 ЦПК Украни, яка регулює розподіл судових витрат між сторонами, передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, у разі задоволення позову - на відповідача, у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

При подачі апеляційної скарги відповідач АТ «Укрзалізниця», яке є правонаступником ПАТ «Укрзалізниця», сплатив судовий збір в розмірі 1 314 гривня 21 копійок, проте сплаті підлягала сума 1 057 грн. 20 коп. (704,8?150%)

Оскільки суд апеляційної інстанції дійшов висновку про задоволення апеляційної скарги відповідача та відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення заборгованості із заробітної плати, компенсації за невикористану відпустку, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, яка звільнена від сплати судового збору, понесені відповідачем витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 057,20 грн за подачу апеляційної скарги повинні компенсуватися за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Керуючись статтями 367, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу відповідача Акціонерного товариства «Українська залізниця», яке є правонаступником Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», задовольнити.

Рішення Мар`їнського районного суду Донецької області від 25 лютого 2019 року скасувати повністю та ухвалити нове рішення.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», правонаступником якого є Акціонерне товариство «Українська залізниця», про стягнення заборгованості із заробітної плати, компенсації за невикористану відпустку, середнього заробітку за період затримки розрахунку відмовити.

Судові витрати, понесені відповідачем Акціонерним товариством «Українська залізниця», яке є правонаступником Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» (03680, м. Київ, вул. Тверська, 5, ; регіональна філія «Донецька залізниця» 84404, м. Лиман Донецької області, вул. Привокзальна, 22) по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги в розмірі 1 057 (одна тисяча п`ятдесят сім) гривень 20 копійок компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, визначених п. 2 ч. 3 ст. 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Повне судове рішення складено 13 червня 2019 року.

Головуючий О.М. Пономарьова

Судді Г.Л. Гаврилова

С.А. Зайцева