Справа № 161/1098/19 Головуючий у 1 інстанції: Рудська С. М.
Провадження № 22-ц/802/628/19 Категорія: 50 Доповідач: Данилюк В. А.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 червня 2019 року місто Луцьк

Апеляційний суд Волинської області в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Данилюк В. А.,

суддів Карпук А. К., Федонюк С. Ю.,

з участю секретаря судового засідання Вергуна Т. С.,

позивача ОСОБА_1 ,

відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_2 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 19 березня 2019 року,

В С Т А Н О В И В:

У січні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_3

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що у них ІНФОРМАЦІЯ_1 народилась спільна донька ОСОБА_3 06 листопада 2018 року між ним та відповідачкою було укладено договір про визначення місця проживання дитини та участі у її вихованні, за умовами якого малолітня дитина залишилася проживати з батьком. На даний момент ОСОБА_2 участі в утриманні та вихованні дитини не приймає, в добровільному порядку свої батьківські обов`язки не виконує, а тому з врахуванням наведеного позивач просив суд стягнути з відповідача аліменти на утримання неповнолітньої дочки у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 19 березня 2019 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів задоволено. Ухвалено стягувати з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання малолітньої дитини - доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісяця, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця, починаючи з 22 січня 2019 року та до досягнення дитиною повноліття. Також стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в сумі 768 грн 40 коп. Рішення в частині стягнення аліментів за один місяць звернуто до негайного виконання.

Не погоджуючись з даним рішенням суду, відповідач ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій вказує, що неповнолітня дочка ОСОБА_3 не проживає із позивачем та не перебуває на його утриманні, а тому підстав для стягнення із неї аліментів у суду не було.

Таким чином, покликаючись на неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, відповідач просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити повністю.

Відзив в даній справі не подавався.

Апеляційний суд в складі колегії суддів, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, приходить до висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, виходячи з наступного.

Задовольняючи позов, суд виходив з того, що законом передбачений обов`язок батьків утримувати своїх дітей до досягнення останніми повноліття, а тому наявні підстави для стягнення з відповідача аліментів на утримання їх спільної дочки ОСОБА_3

Колегія суддів вважає такі висновки суду першої інстанції законними та обґрунтованими з огляду на наступне.

Встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 у сторін народилася спільна дитина - донька ОСОБА_3 (а.с. 3).

06 листопада 2018 року між позивачем та відповідачем був укладений договір про визначення місця проживання дитини та участь батьків у її вихованні, який був посвідчений приватним нотаріусом Куртою Н. В., зареєстровано в реєстрі за № 1145.

Відповідно до умов цього договору сторони визначили, що їх дочка ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , буде постійно проживати разом з батьком за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 4-6).

Крім того, умовами пунктами 8 та 10 цього договору визначено, що мати не звільняється від обов`язку приймати спільну і рівну з батьком участь у додаткових витратах на дитину, батьки мають право вимагати дотримання іншим з них своїх обов`язків, пов`язаних з вихованням та утриманням дитини.

Відповідно до частин першої, другої статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

Стаття 180 Сімейного кодексу України встановлює, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Відповідно до ст. 181 Сімейного кодексу України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Аналіз наведених норм закону дає підстави для висновку, що за загальним правилом спосіб виконання батьками своїх обов`язків по утриманню неповнолітніх дітей, зокрема, сплаті аліментів, залежить від домовленості між ними, однак, у разі відсутності такої домовленості той з батьків, з ким проживають діти, має право звернутися до суду з відповідним позовом і в цьому разі аліменти на них можуть бути присуджені в частці від заробітку (доходу) їх матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ЗУ «Про Державний бюджет України на 2019 рік» розмір прожиткового мінімуму для дітей віком до 6 років складає: з 1 січня 2019 року - 1626 грн.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН Про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України №789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Сплата аліментів за рішенням суду є одним із способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини.

Відповідно до частини першої статті 184 СК України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Розглядаючи спір по суті, суд першої інстанцій урахував, що прожитковий мінімум є мінімальною гарантією загального рівня забезпеченості повноцінним харчуванням для розвитку організму дитини, збереження її здоров`я та розвитку дитини, а кожен з батьків повинен надати дитині утримання у розмірі не меншому половини цього прожиткового мінімуму щомісячно. Тобто, забезпечення батьками такого прожиткового мінімуму забезпечує тільки мінімальні потреби дитини.

Таким чином, суд дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позову про стягнення аліментів на утримання дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу), щомісячно, починаючи з 22 січня 2019 року і до досягнення дитиною повноліття, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Доводи апелянта з приводу того, що дочка ОСОБА_3 не проживає разом із батьком, а тому підстав для стягнення із неї, як матері аліментів немає є безпідставними та спростовуються обставинами справи.

Так, як вірно встановлено судом першої інстанції, що місцем постійного проживання малолітньої ОСОБА_3 є місце проживання іі батька - позивача ОСОБА_1 У зв`язку з перебуванням позивача на стаціонарному лікуванні дитина тимчасово проживала в м. Любомль зі своєю бабою з боку матері. Після закінчення лікування позивачем малолітня дитина проживає і проживатиме разом з ним в м . Луцьку .

Вказані обставини відповідачкою в судовому засіданні не оспорювалися, доказів іншого нею суду не надано.

З вказаним погоджується суд апеляційної інстанції.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України).

Відповідно до ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Зміст оскаржуваного судового рішення та доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а також про невідповідність висновків суду обставинам справи.

На підставі наведеного, враховуючи встановлені обставини справи, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про задоволення позову.

Керуючись ст. ст. 259, 268, 367, 368, 369, 371, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд в складі колегії суддів

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 19 березня 2019 року в даній справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 12 червня 2019 року.

Головуючий

Судді