КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 травня 2019 року місто Київ.

Справа 753/4781/18

Апеляційне провадження № 22-ц/824/6345/2019

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Желепи О.В.,

суддів Іванченка М.М., Рубан С.М.,

секретар судового засідання Миронюк І.В.

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дарницького районного суду міста Києва від 05 грудня 2018 року (ухвалене в складі судді Мицик Ю.С., повний текст судового рішення складено 14 грудня 2018 року)

в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору - ОСОБА_1 , про стягнення аліментів,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернулася до Дарницького районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_3 про стягнення аліментів.

Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач з відповідачем мають неповнолітнього сина - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Відповідач надає кошти на утримання сина періодично, домовленості про утримання сина між ними не досягнуто, а тому вона була вимушена звернутися до суду про стягнення аліментів з відповідача у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу), щомісячно, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття.

Постановою Верховного суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 21.02.2018 цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів передано на новий розгляд до Дарницького районного суду м. Києва.

Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 05 грудня 2019 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено..

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання малолітньої дитини - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/4 частки від всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення позову до суду (09.11.2015 року) та до досягнення дитиною повноліття.

Вирішено питання про розподіл судових вират.

Не погодившись з таким рішенням суду третя особа ОСОБА_1 13 березня 2019 року подала апеляційну скаргу, в якій просила про скасування рішення з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову.

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що вказане рішення суду суперечить нормам матеріального та процесуального права, фактичним обставинам справи і тому є таким, що підлягає скасуванню. Вирішуючи спір на підставі ЦПК України суд всупереч правових норм процесуального права не сприяв всебічному і повному з`ясуванню обставин справи та не встановив повно фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішенні справи, враховуючи предмет і підстави поданого позову, а також характер спірних правовідносин, не повно дослідив зібрані у справі докази та дійшов помилкових висновків при винесенні рішення, не об`єктивно і упереджено вирішивши спір.

Зазначає, що суд першої інстанції не встановивши достовірно, з ким із батьків на даний час проживає малолітній ОСОБА_4 , прийняв передчасне та необґрунтоване рішення. Вказує, що матеріали справи не містять жодних доказів виникнення між сторонами спору щодо утримання дитини з боку відповідача, та того факту що дитина перебуває на утриманні матері.

Ухвалою від 21 березня 2019 року Київським апеляційним судом відкрито апеляційне провадження в даній справі та надано учасникам справи 5-ти денний строк з моменту отримання ухвали для подачі відзиву на апеляційну скаргу.

Учасники справи не скористались свої правом на подачу відзиву на апеляційну скаргу. Ухвалу про відкриття провадження , та повідомлення про розгляд справи усім учасникам справи було надіслано 17 квітня 2019 року, як того передбачає ст. 361 ЦПК України.

Згідно з ч.3 ст.360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

В судовому засіданні апеляційного суду третя особа та її представник доводи скарги підтримали.

Представник позивача доводи скарги не визнала.

Відповідач до апеляційного суду не з`явився, про розгляд справи повідомлений. Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно зі статтею 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ч. 1 ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. А частиною 3 цієї статті встановлено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Статтею 182 СК України встановлено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Відповідно до ч. 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим врахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї.

За відсутності домовленості між батьками щодо способів виконання обов`язку утримувати дитину (частина перша статті 181 СК України), передбачене законом право отримання аліментів на дитину одним із подружжя, не залежить від того перебувають батьки дитини у шлюбі чи ні, живуть вони разом чи окремо один від одного.

У випадку, коли встановлено, що особа, до якої пред`явлено позов про сплату аліментів на дитину вже сплачує відповідні платежі на іншу дитину, суд, ухвалюючи рішення, має дотриматись вимог чинного законодавства щодо встановлення всіх необхідних обставин справи при визначенні розміру аліментів, виходити при цьому з найкращих інтересів дитини, а також застосувати принцип співмірності інтересів усіх дітей, яких зобов`язана утримувати особа, до якої пред`явлено позов.

Задовольняючи позов суд вважав встановленими такі обставини.

Сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 31.07.2013. Від даного шлюбу сторони мають неповнолітнього сина - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про його народження серії НОМЕР_1 .

Відповідач ОСОБА_3 та третя особа ОСОБА_1 є батьками ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Заочним рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 14.05.2013 позов ОСОБА_1 задоволено; визнано батьком дитини - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_3 ; стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 аліменти на сина - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 16.01.2013 року і до досягнення дитиною повноліття.

Суд встановив, що незважаючи на те, що сторони у справі проживають разом, відповідач не надає регулярно та достатньо коштів для утримання неповнолітньої дитини .

При визначенні розміру аліментів, суд виходив із засад розумності та справедливості, при цьому застосував принцип співмірності інтересів обох дітей відповідача, який зобов`язаний їх утримувати.

Таким чином, суд встановив, що з відповідача на користь позивача аліменти на утримання малолітньої дитини ОСОБА_4 необхідно стягнути в розмірі 1/4 частки від всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення позову до суду (09.11.2015 року) та до досягнення дитиною повноліття.

Дослідивши наявні в справі докази, колегія суддів приходить до висновку, що вищенаведені обставини справи, які суд вважав встановленими є доведеними.

Висновки суду відповідають цим обставинам та вимогам закону.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції не врахував всіх обставин справи, а саме, що при призначенні аліментів на дитину ОСОБА_4 в розмірі 1/4 відповідач з 05.11.2015 року і по 23.11.2017 року повинен сплачувати аліменти у розмірі 100% його щомісячних доходів. (1/4 аліменти на утримання дитини ОСОБА_1 1/4 аліменти на її утримання до досягнення дитиною 6 років +1/ 4 аліменти на утримання дружини ОСОБА_2 до досягнення дитиною трьох років 1/4 аліменти на утримання їх сина ОСОБА_4 ) та те , що розмір аліментів, які районний суд стягнув з ОСОБА_3 на утримання неповнолітньої дитини є завищеним та визначений без врахування Закону України «Про виконавче провадження», Закону України «Про пенсійне забезпечення» стосовно відповідача, апеляційний суд відхиляє враховуючи наступне.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Згідно з частинами першою, другою статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789 ХІІ (78912) та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

В ході розгляду даного спору, відповідачем не наведено обставин, які в контексті свідчили б про відсутність можливості сплачувати аліменти в заявленому розмірі.

Так, згідно статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Згідно прецедентної практики Європейського Суду з прав людини об`єктом статті 8 указаної Конвенції є, в основному, захист людини від будь-якого втручання з боку державних органів. Однак це положення не просто змушує державу утримуватись від такого втручання. Крім цього, насамперед поряд з існуванням негативних зобов`язань, існують позитивні зобов`язання, пов`язані з ефективною повагою до приватного або сімейної життя. Ці зобов`язання можуть включати в себе вжиття заходів, спрямованих на забезпечення поваги до приватного життя навіть у сфері відносин між окремими особами (рішенняЄвропейського Суду з прав людини у справі «М. С. проти України» від 11 липня 2017 року (заява № 2091/13).

Ухвалюючи рішення в справі «М. С. проти України» від 11 липня 2017 року (заява № 2091/13), Європейський суд з прав людини наголосив, що в таких справах основне значення має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення.

При цьому Європейський суд з прав людини зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним.

Найкращі інтереси дитини можуть, залежно від їх характеру та серйозності, перевищувати інтереси батьків.

Ураховуючи положення ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини, ч.7 ст.7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей.

У відповідності до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, посувати її до самостійного життя та праці (ч.1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства»).

Враховуючи, що суд дотримався балансу між правами обох неповнолітніх дітей, стягнувши аліменти в такому ж розмірі, як стягнуто аліменти на дитину третьої особи, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення скарги.

Третя особа не довела належними та допустимими доказами, що між сторонами не існує спору, щодо утримання їх спільної дитини. Та обставина, що сторони проживають разом не позбавляє позивача права звертатись з вимогами про стягнення аліментів на утримання її дитини.

Посилання третьої особи на те, що з 2015 року з відповідача стягнуто аліменти в розмірі 100 % його доходів, з урахуванням наявності рішень судів про стягнення з відповідача аліментів не лише на утримання дітей, а й на утримання позивача та третьої особи, колегія суддів не приймає, оскільки судами було зменшено розмір аліментів, які стягнуто на утримання повнолітніх осіб. Крім того, суд враховує, що відповідач рішення суду не оскаржує, а третя особа не довела, що стягнення аліментів на неповнолітню дитину позивача, якимось чином порушує її права чи права її неповнолітньої дитини.

На даний час у відповідача вже не існує обов`язку утримувати позивача та третю особу. Аліменти на обох дітей стягнуті в однаковому розмірі, а відповідно рішення суду ухвалено з дотриманням прав та інтересів обох неповнолітніх дітей, з врахуванням майнового стану відповідача , а тому підстави для його скасування відсутні.

Інші доводи апеляційної скарги також висновків суду не спростовують і не впливають на їх правильність.

Судом першої інстанції повно з`ясовані обставини справи, оцінені надані сторонами докази, правильно застосовані норми матеріального права, не допущено порушення норм процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи, тому колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду та задоволення апеляційної скарги.

Враховуючи, те що апеляційна скарга залишається без задоволення, змінювати розподіл судових витрат за розгляд справ в районному суді підстав немає. Судовий збір за подання апеляційної скарги слід покласти на особу, яка подала апеляційну скаргу. Іншими учасниками справи не заявлено до відшкодування судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у апеляційному суді.

Відповідно до ухвали Київського апеляційного суду від 21 березня 2019 року ОСОБА_1 було відстрочено сплату судового збору до розгляду справи апеляційним судом. За подачу апеляційної скарги остання мала сплатити судовий збір в сумі 1057 грн. 20 к., яка підлягає стягненню на користь держави.

Керуючись ст.ст. 141, 367, 374,375, 382-384 ЦПК України, Київський апеляційний суд міста Києва у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Дарницького районного суду міста Києва від 05 грудня 2018 року залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 ( РНОКПП НОМЕР_2 , проживає: АДРЕСА_2 )судовий збір за подачу апеляційної скарги в дохід держави в сумі 1057 грн. 20 к. нарозрахунковий рахунок Київського апеляційного суду 0024, одержувач УК у Солом`янському районі м. Києва/22030101, банк-одержувач Казначейство України (ЕАП), МФО 899998, , код класифікації доходів бюджету :22030101).

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови, шляхом подання касаційної скарги до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 29 травня 2019 року.

Головуючий Желепа О.В.

Судді Рубан С.М.

Іванченко М.М.