ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

31 травня 2019 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 750/1380/18

Головуючий у першій інстанції - Логвіна Т. В.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/668/19

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого-судді: Мамонової О.Є.,

суддів: Бобрової І.О., Висоцької Н.В.,

із секретарем: Шкарупою Ю.В.

сторони:

позивач: ОСОБА_1 ,

відповідач: ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні з повідомленням учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 22 лютого 2019 року (ухвалене о 08:50, повний текст рішення складено 04 березня 2019 року) у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання майна особистою власністю, -

У С Т А Н О В И В:

У лютому 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , у якому, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, просила:

1. Визнати спільним сумісним майном подружжя:

- автомобіль «SKODA FABIA», д.н.з. НОМЕР_1 , 2010 року випуску, вартістю 110 000 грн;

- побутове майно на загальну суму 16 600 грн;

- грошові вклади і нараховані на них відсотки у ПАТ «ПриватБанк», ПАТ «Державний ощадний банк України», відкриті на ім`я ОСОБА_2 ;

2. Визнати за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину автомобіля марки «SKODA FABIA», д.н.з. НОМЕР_1 , 2010 року випуску, за кожним;

3. Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 в порядку виділу частки із спільної сумісної власності грошову компенсацію вартості 1/2 частини автомобіля «SKODA FABIA», д.н.з. НОМЕР_1 , 2010 року випуску - 55 000 грн.;

4. Після виплати ОСОБА_1 грошової компенсації вартості 1/2 частини автомобіля марки «SKODA FABIA», д.н.з. НОМЕР_1 , 2010 року випуску, припинити її право власності на частку у спільній сумісній власності, а саме на 1/2 його частину;

5. Поділити побутове майно наступним чином:

Виділити ОСОБА_1 :

- люстру «Квіти», вартістю 200 грн;

- монітор та комп`ютер LG, вартістю 800 грн;

- телевізор LG, вартістю 1 000 грн;

- поличку для ключів, вартістю 50 грн;

- віконні тюль та штори у вітальню (золотого кольору), вартістю 300 грн;

- праску «Филипс», вартістю 150 грн;

- дошку гладильну, вартістю 100 грн;

- набір кухонних меблів (стіл, чотири стільці), вартістю 500 грн;

- холодильник LG , вартістю 1 200 грн;

- мікрохвильову піч LG, вартістю 400 грн;

- кухонний комбайн «Філіпс», вартістю 400 грн;

- набір кухонних меблів (із вбудованою витяжкою, плитою «Ардо» та мийкою), вартістю 2 000 грн;

- жалюзі виготовлені з натурального клену (на кухню), вартістю 200 грн;

- пральну машину Siеmens вартістю 1 000 грн.

Всього на загальну суму 8 300 грн.

Виділити ОСОБА_2 :

- поличку для взуття, вартістю 300 грн;

- люстру «тарілка», вартістю 200 грн;

- ксерокс «Кенон», вартістю 800 грн;

- домашній кінотеатр «Піонер», вартістю, 800 грн;

- стілець комп`ютерний, вартістю 400 грн;

- хлібопічку АТК, вартістю 300 грн;

- блендер «Браун», вартістю 300 грн;

- монітор та комп`ютер «Ассер», вартістю 1 000 грн;

- вбудований набір меблів у кімнаті 10,1 кв.м (дві шафи з антресолями, дві тумби), вартістю 3 000 грн;

- жалюзі білі (в кімнаті 10,1 кв.м), вартістю 200 грн;

- соковижималку Bauer, вартістю 1 000 грн.

Всього на загальну суму 8 300 грн;

6. Визнати за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину грошових вкладів і нарахованих на них відсотків у ПАТ «ПриватБанк», ПАТ «Державний ощадний банк України», що відкриті на ім`я ОСОБА_2

Позов обґрунтовувала тим, що з 29.07.1994 сторони перебували у шлюбі, який було розірвано 18.02.2015. Як у шлюбі, так і на даний час сторони мешкають в трьохкімнатній квартирі по АДРЕСА_1 . Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 04.10.2004 було змінено договір найму квартири та їй було присвоєно дві адреси кв. 36/1 та АДРЕСА_4 . Однак порядок користування квартирою практично залишився незмінним, кімнату 10,1 кв.м, яка була виділена відповідачу займає дочка сторін, відповідач з позивачкою мешкають в кімнаті 17,4 кв.м та кімнаті 12,0 кв.м, з вересня 2017 року в кімнаті 12,0 кв.м мешкає син позивачки, який до цього часу навчався. Сторони продовжували жити як подружжя, вели спільне господарство, разом відпочивали, спілкувались з рідними з обох боків, зі спільними друзями та кумами. У 2006 році за сумісні кошти здійснили капітальний ремонт квартири. Всі побутові речі, що вказані в позові, придбані в період 2006-2007 років за спільні сімейні кошти. У 2010 році за спільні сімейні кошти сторін був придбаний автомобіль. Придбане в період шлюбу майно є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки у якому є рівними.

У квітні 2018 року ОСОБА_2 звернувся до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_1 , в якому просив визнати його особистою приватною власністю наступне майно, набуте ним за час окремого проживання з ОСОБА_1 :

- автомобіль SKODA FABIA, 2003 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 ;

- монітор та комп`ютер LG;

- телевізор LG;

- холодильник LG;

- мікрохвильову піч LG;

- пральну машину Siеmens;

- соковижималку Bauer;

- монітор та комп`ютер ASER;

- праску PHILIPS;

- вбудований набір меблів у кімнаті 10,1 кв.м (дві шафи з антресолями, дві тумби).

Зустрічні позовні вимоги обґрунтовував тим, що рішенням Деснянського районного суду міста Чернігова від 29.10.2001 шлюб був розірваний. Після розірвання шлюбу в судовому порядку, тобто з жовтня 2001 року, сімейні відносини сторін були припиненні, вони не мали спільного бюджету та не вели спільного господарства.

За рішенням Деснянського районного суду міста Чернігова від 04.10.2004 був встановлений порядок користування квартирою, були змінені умови найму житлового приміщення - квартири АДРЕСА_5 , сторонам відкриті окремі особові рахунки в усіх комунальних службах. Зазначає, що хоча сторони і залишилися бути зареєстрованими в одній квартирі, але за місцем реєстрації ОСОБА_1 на протязі тривалого періоду фактично не проживала. Так, після розірвання шлюбу за рішенням суду ОСОБА_1 проживала з іншими чоловіками, перебуваючи з ними у фактичних шлюбних відносинах. З жовтня 2012 року вона мешкала в м. Гомелі , Республіка Білорусь, де фактично створила іншу сім`ю з ОСОБА_3 , з яким офіційно оформила шлюб у 2015 році, і лише періодично навідувалася до їх спільної доньки.

Фактично сімейні відносини між сторонами припинилися у 2001 році, з жовтня 2001 року по 18.02.2015 шлюб між ними носив лише формальний характер із-за правової необізнаності сторін щодо реєстрації припинення шлюбу в органах РАЦС, як того вимагала ст. 44 КпШС Української РСР, що діяв на час прийняття судом рішення про розірвання шлюбу.

Вказане в зустрічному позові майно належить йому особисто, оскільки було придбане ним у період роздільного проживання сторін за власні або подаровані грошові кошти. Спірний автомобіль був придбаний 22.05.2012 за власні кошти, а саме за вихідну допомогу, одержану при звільненні з органів МНС. На інші побутові речі, зазначені у первісному позові ОСОБА_1 , зустрічних вимог не пред`являє, зазначаючи, що вони не представляють для нього цінності.

Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 22 лютого 2019 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна задоволено частково.

В порядку поділу спільного майна подружжя виділено ОСОБА_1 наступне майно: люстру «Квіти» вартістю 200 грн, поличку для ключів вартістю 50 грн, віконну тюль та штори в вітальню (золотого кольору) вартістю 300 грн, дошку гладильну вартістю 100 грн, набір кухонних меблів (стіл, чотири стільці) вартістю 500 грн, кухонний комбайн «Філіпс» вартістю 400 грн, набір кухонних меблів (з вбудованими витяжкою, плитою «Ардо» та мийкою) вартістю 2 000 грн, жалюзі виготовлені з натурального клену на кухню вартістю 200 грн, поличку для взуття вартістю 300 грн, а всього на загальну суму 3 750 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання майна особистою власністю задоволено.

Визнано особистою приватною власністю ОСОБА_2 наступне майно, набуте ним за час окремого проживання з ОСОБА_1 : автомобіль SKODA FABIA, д.н.з. НОМЕР_1 , 2003 року випуску, монітор та комп`ютер LG, телевізор LG, холодильник LG, мікрохвильову піч LG, пральну машину Siеmens, соковижималку Bauer, монітор та комп`ютер ASER, праску PHILIPS, вбудований набір меблів у кімнаті 10,1 кв.м., який складається з двох шаф з антресолями та двох тумб.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на необґрунтованість судового рішення, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким її позов задовольнити, а в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 відмовити.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що суд першої інстанції не в повній мірі дослідив питання наявності подружніх стосунків та факту ведення господарства між сторонами за період їх шлюбу, часу та мети придбання спірного майна, коштів, за які це майно було придбано. Наголошує, що висновок суду про розірвання шлюбних стосунків саме 29.01.2001 є помилковим, юридично і фактично шлюб існував до 18.02.2015.

Заявниця зазначає, що розподіл особових рахунків та стягнення аліментів на спільну дочку сторін за рішеннями судів було здійснено за спільною домовленістю подружжя та в інтересах сім`ї у зв`язку з наявністю заборгованості зі сплати комунальних послуг по будинку та для зменшення розміру аліментів, які ОСОБА_2 сплачував на сина від першого шлюбу.

За доводами заявниці підтвердженням існування подружніх стосунків з 1992 року по жовтень 2012 року є той факт, що сторони разом як подружжя в 2007 році відпочивали в Єгипті, а у 2008 році їздили в санаторій МНС у м. Одеса.

Вказує, що районний суд взяв до уваги виключно показання свідків відповідача, однак свідки не навели жодного факту своєї обізнаності стосовно майна подружжя, часу його придбання, коштів, за які воно придбавалось.

Наголошує, що суд не обґрунтував, чому частину майна визнав спільною сумісною власністю подружжя, а іншу частину, в тому числі автомобіль, не визнав спільним майном та не поділив.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення позивачки ОСОБА_1 та її адвоката Богданової І.Д., які просили задовольнити апеляційну скаргу, відповідача ОСОБА_2 та його адвоката Марченко Н.І., які наголошували на законності рішення суду першої інстанції, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції - скасуванню в частині вирішення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна із постановленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 та зміні в частині визнання майна особистою приватною власністю ОСОБА_2 .

Відповідно до ч. 1, 2, 4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Задовольняючи зустрічний позов ОСОБА_2 , суд першої інстанції виходив з того, що в судовому засіданні відповідачем доведено належними та допустимими доказами, що з жовтня 2001 року сімейні відносини сторін були припиненні, вони не мали спільного бюджету та не вели спільного господарства. При цьому, посилаючись на ст. 57, 60, 69, 71 СК України, виходячи з інтересів подружжя, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову ОСОБА_1 щляхом виділення їй частини заявленого нею майна на загальну суму 3750 грн.

Однак повністю погодитись з такими висновками районного суду апеляційний суд не може, через невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Судом у справі встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 29.07.1994, від якого мають спільну дочку - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 16-18, 37-38).

Рішенням Деснянського районного суду міста Чернігова від 29.10.2001 шлюб між сторонами був розірваний (а.с. 39, 60). Свідоцтво про розірвання шлюбу було отримано ОСОБА_1 18.02.2015 (а.с. 11).

Рішенням Деснянського районного суду міста Чернігова від 29.10.2001 стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дочки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку, але не менше 1/2 неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, щомісячно, починаючи з 17.09.2001 і до повноліття дитини (а.с. 40).

Із копії заяви, датованої 26.02.2004, вбачається, що ОСОБА_1 зверталась до начальника УМНС України в Чернігівській області (за місцем роботи відповідача) з проханням перераховувати аліменти на утримання дочки ОСОБА_4 за адресою АДРЕСА_7 (а.с. 45 ).

Рішенням Деснянського районного суду міста Чернігова від 04.10.2004 встановлено порядок користування квартирою АДРЕСА_5 . Виділено в користування ОСОБА_1 разом з її неповнолітніми дітьми кімнати площею 12 кв.м з балконом та 17,4 кв.м з балконом. Виділено у користування ОСОБА_2 кімнату площею 10,1 кв.м. Туалет, ванну кімнату, кухню та коридор залишено в спільному користуванні. Зобов`язано КП ЖКГ Деснянського району м. Чернігова відкрити окремі особові рахунки на кв. АДРЕСА_5 на ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (а.с. 41).

При зверненні до суду із позовом про зміну умов договору житлового найму 30.06.2004 ОСОБА_1 вказувала, що на протязі останніх трьох років вони з відповідачем ОСОБА_2 не ведуть спільного господарства, мають окремі бюджети, на дочку ОСОБА_4 він згідно судового рішення сплачує аліменти (а.с. 44).

Із копій паспортів сторін та довідки Управління адміністративних послуг Чернігівської міської ради від 08.02.2018 вбачається, що позивачка та відповідач зареєстровані в АДРЕСА_4 відповідно (а.с. 9, 18, 37-38).

Рішенням Деснянського районного суду міста Чернігова від 21.02.2013 задоволено частково позов ОСОБА_2 Звільнено ОСОБА_2 від сплати аліментів на користь ОСОБА_1 на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , стягнутих за рішенням Деснянського районного суду міста Чернігова від 29.10.2001 (справа № 2-5005/2001) (а.с. 42-43).

Вказаним рішенням суду встановлено, що з 20.10.2012 ОСОБА_1 проживає в м . Гомелі однією сім`єю з ОСОБА_3 , проте без реєстрації шлюбу, де вона й працює. ОСОБА_1 приїжджає в м. Чернігів для того, щоб навідати дочку не частіше ніж один раз на вісім днів. Неповнолітня дочка сторін проживає разом з позивачем і знаходиться на його повному утриманні.

На підтвердження зазначених у вищевказаному рішенні суду обставин в матеріалах справи міститься копія додаткового договору від 30.08.2014 до договору найму жилого приміщення приватного житлового фонду громадян, зареєстрованому в адміністрації Центрального району м. Гомеля 30.08.2013 за № 791, згідно якого ОСОБА_3 надав ОСОБА_1 у володіння та користування за плату житлове приміщення для проживання в ньому на 1 рік, за адресою: АДРЕСА_11 (а.с. 47).

Згідно витягу з наказу ГУ МНС України в Чернігівській області від 04.10.2010 № 307о/с ОСОБА_2 було виключено з кадрів МНС з 05 жовтня 2010 року з виплатою грошового забезпечення, одноразової допомоги (а.с. 50).

Відповідно до довідки УДС України з надзвичайних ситуацій у Чернігівській області від 16.04.2018 № 13-08/1847 ОСОБА_2 у листопаді 2010 року було виплачено вихідну допомогу при звільненні в сумі 84 375,90 грн (а.с. 51).

22 травня 2012 року ОСОБА_2 було куплено автомобіль SKODA FABIA, що підтверджується довідкою-рахунком ТОВ «Автокорпорація» серії ДПІ № 344473, за ціною 37 489,08 грн та в подальшому зареєстровано за ним за державним реєстраційним номером НОМЕР_1 згідно свідоцтва про реєстрацію вказаного транспортного засобу (а.с. 48-49).

Відповідно до ч. 2 ст. 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Статтею 60 СК України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Частиною 6 статті 57 СК України передбачено, що суд може визнати особистою приватною власністю дружини, чоловіка майно, набуте нею, ним за час їхнього окремого проживання у зв`язку з фактичним припиненням шлюбних відносин.

Стаття 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості (пункт 3 частини першої).

Частиною 1 статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ст. 79, 80 ЦПК України).

Згідно приписів ч. 1, 5-7 ст. 81, ч. 1 ст. 89 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Частинами 4, 5 ст. 82 ЦПК України встановлено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що з жовтня 2001 року сторони фактично припинили шлюбні відносини, що підтверджується письмовими доказами у справі, а саме рішенням Деснянського районного суду міста Чернігова від 29.10.2001 у справі про стягнення аліментів на дочку ОСОБА_5 , копією позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну умов договору житлового найму від 30.06.2004, рішенням Деснянського районного суду міста Чернігова від 04.10.2004 у справі про встановлення порядку користування квартирою, рішенням Деснянського районного суду міста Чернігова від 21.02.2013 у справі про припинення стягнення аліментів з ОСОБА_2 .

Всупереч вимогам ст. 12, 81 ЦПК України, належних, допустимих та достовірних доказів на підтвердження зворотного, а також на підтвердження доводів первісного позову та апеляційної скарги, матеріали справи не містять.

З огляду на викладене, є юридично неспроможними посилання заявниці на те, що розподіл особових рахунків та стягнення аліментів на спільну дочку сторін за рішеннями судів було здійснено за спільною домовленістю подружжя та в інтересах сім`ї у зв`язку з наявністю заборгованості зі сплати комунальних послуг по будинку та для зменшення аліментів, які ОСОБА_2 сплачував на сина від першого шлюбу.

Колегія суддів не приймає до уваги доводи заявниці про те, що підтвердженням існування подружніх стосунків з 1992 року по жовтень 2012 року є той факт, що сторони разом як подружжя в 2007 році відпочивали в Єгипті, а у 2008 році їздили в санаторій МНС в м. Одеса, оскільки спільний відпочинок не свідчить про сумісне проживання сторін та не є доказом спільного ведення господарства та наявності спільного побуту та бюджету.

Показання свідків, дані в суді першої інстанції, не можуть бути достатніми доказами підтвердження спільного проживання сторін з жовтня 2001 року, зважаючи на їх суперечність та за відсутності письмових доказів, які б дали змогу встановити наявність обставин справи, на які посилається заявниця. Заявницею належними, достовірними та достатніми доказами не доведено проживання сторін однією сім`єю, ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету.

Якщо за час окремого проживання подружжя після фактичного припинення шлюбних відносин спільне майно його членами не придбавалося, суд відповідно до ч. 6 ст. 57 СК може визнати особистою приватною власністю дружини, чоловіка майно, набуте кожним з них за цей період та за вказаних обставин, і провести поділ тільки того майна, що було їх спільною власністю до настання таких обставин.

Отже, оскільки фактичні шлюбні відносини були припинені з жовтня 2001 року, майно набуте сторонами після жовтня 2001 року є їх особистою приватною власністю.

Звертаючись до суду із позовом позивачка зазначала, що всі речі, зазначені нею у позові, були придбані в період 2006-2007 років за спільні сімейні кошти. Відповідач у зустрічному позові зазначав, що все майно, вказане у позові ОСОБА_1 , придбано в період роздільного проживання за його рахунок.

Таким чином, суд першої інстанції, вірно встановивши, що сімейні відносини сторін були припинені з жовтня 2001 року, помилково послався на ст. 60, 69, 71 СК України, що встановлюють та регулюють правовідносини щодо спільної сумісної власності подружжя, та частково задовольнив позов ОСОБА_1 , виділивши їй частину майна в порядку поділу спільного майна подружжя.

За викладених обставин, рішення суду першої інстанції в частині вирішення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового рішення про відмову в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна.

Що стосується вирішення позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання майна особистою приватною власністю апеляційний суд виходить з наступного.

Оскільки автомобіль SKODA FABIA, д.р.н. НОМЕР_1 , було придбано 22 травня 2012 року, тобто після припинення фактичних шлюбних відносин, ОСОБА_2 , що підтверджується довідкою-рахунком ТОВ «Автокорпорація» серії ДПІ № 344473, за ціною 37 489,08 грн, та в подальшому зареєстровано за ним, то відповідно до ч. 6 ст. 57 СК України він є його особистою приватною власністю.

Вартість побутового майна, що була визначена позивачкою у первісному позові, сторонами в процесі розгляду справи не оспорювалась.

На підтвердження факту придбання спірного майна саме відповідачем останнім суду першої та апеляційної інстанцій надані: гарантійний талон на пральну машину Simens, дата придбання 08.11.2006 (а.с. 52); гарантійний талон на мікрохвильову піч LG, дата придбання 28.11.2004 (а.с. 53); квитанція про придбання 25.05.2013 праски PHILIPS та гарантійний талон на неї (а.с. 54); гарантійний талон на соковижималку Bauer, дата придбання 02.05.2015.

Будь-яких доказів щодо придбання саме ОСОБА_2 монітора та комп`ютера LG, вартістю 800 грн; телевізора LG вартістю 1000 грн; холодильника LG вартістю 1200 грн; монітора та комп`ютера ASER вартістю 1000 грн; вбудованого набору меблів у кімнаті 10,1 кв.м (дві шафи з антресолями, дві тумби) вартістю 3000 грн, на які претендує відповідач, ним суду не надано.

Таким чином, суд першої інстанції помилково повністю задовольнив позов ОСОБА_2 та за відсутності належних доказів визнав за ним право особистої приватної власності на вищезазначене майно.

На підставі викладеного, рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 22 лютого 2019 року в частині визнання майна особистою приватною власністю ОСОБА_2 підлягає зміні шляхом виключення із переліку зазначеного майна: монітора та комп`ютера LG, вартістю 800 грн; телевізора LG вартістю 1000 грн; холодильника LG вартістю 1200 грн; монітора та комп`ютера ASER вартістю 1000 грн; вбудованого набору меблів у кімнаті 10,1 кв.м (дві шафи з антресолями, дві тумби) вартістю 3000 грн.

В іншій частині рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376 ч. 1 п. 3, 4, 381-384, 389 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 22 лютого 2019 року в частині вирішення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна - скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна - відмовити.

Рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 22 лютого 2019 року в частині визнання майна особистою приватною власністю ОСОБА_2 змінити, виключивши із переліку майна: монітор та комп`ютер LG, вартістю 800 грн; телевізор LG вартістю 1000 грн; холодильник LG вартістю 1200 грн; монітор та комп`ютер ASER вартістю 1000 грн; вбудований набір меблів у кімнаті 10,1 кв.м (дві шафи з антресолями, дві тумби) вартістю 3000 грн.

В іншій частині рішення суду - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 03 червня 2019 року.

Головуючий Судді: