Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11.06.2019 Справа №607/23465/18

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

головуючого судді Вийванко О. М.

за участю секретаря с/з Стрілкової М. С.

учасників справи

представника відповідача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , треті особи на стороні позивача, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_2 звернулася в суд із позовом до відповідача ОСОБА_3 , треті особи на стороні позивача, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про стягнення заборгованості.

Посилаючись на те, що з 1990 р. по 1999 р. ОСОБА_2 перебувала у шлюбі з відповідачем. За цей час сторонами по справі була отримана та приватизована квартира за адресою: АДРЕСА_1 . Після розлучення відповідач залишив дану квартиру та переїхав жити до свого будинку в с. Підгороднє. З 1999 р. відповідач як власник майна, зобов`язаний утримувати належне йому майно, а саме, 1/4 частини квартири, шляхом оплати комунальних послуг, оплат за опалення та підтримки квартири в належному стані, шляхом проведення косметичних ремонтів у квартирі. Всі ці витрати покривалися за рахунок позивача, а саме, оплата за комунальні послуги в ДП «Фаворит» 2 962, 27 грн. 1/4 750 грн. за опалення 20 791,22 грн. На даний час відповідач заборгував за утримання своєї частини майна 5 197,8 грн. за тепло та 750 грн. за комунальні послуги. Окрім спричиненої матеріальної шкоди ОСОБА_2 , відповідач спричинив їй моральну шкоду, яка виразилась в тому, що ОСОБА_2 , утримуючи двох дітей, відповідач на той час не сплачував аліментів, виявляв свою байдужість до позивача та їх спільних дітей, які на той час навчались стаціонарно. Вона вимушена була утримувати частину квартири, яка належала відповідачу відмовляючи собі у най необхідному, а також, обмежуючи дітей в нормальному харчуванні та одязі. В зв`язку з тим, їй спричинено моральну шкоду на суму 50 000,00 грн. У зв`язку з недосягненням згоди щодо досудового врегулювання спору, з підстав викладених у позові, позивач просить позов задовольнити та стягнути з ОСОБА_6 в свою користь 5 947,8 грн. за утримання належної йому на праві спільної сумісної власності квартири АДРЕСА_2 та 50 000,00 грн. моральної шкоди.

У судове засідання позивач та її представник не з`явилися, однак від представника позивача надійшло клопотання про розгляд справи без участі позивача, зміст позовних вимог підтримують з підстав та обґрунтувань, викладених у позові, та просять його задовольнити.

Відповідач відзив на позов не подав.

Представник відповідача у судовому засіданні просить відмовити у задоволенні позову, оскільки відповідач не проживає в даній квартирі та не споживав комунальні послуги, а також, подав клопотання про застосування строку позовної давності.

Треті особи на стороні позивача, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у судове засідання не з`явилися, однак про місце, час та дату розгляду даної справи повідомлялися належним чином.

При розгляді справи судом учасниками справи подано заяви та клопотання та судом було вчинено інші процесуальні дії, зокрема.

Ухвалою суду відкрито провадження у справі.

Ухвалою суду відстрочено позивачу сплату судового збору.

Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши об`єктивно та оцінивши зібранні у справі докази у їх сукупності, судом встановлено фактичні обставин справи та зміст спірних правовідносин.

Частиною 2 статті 15 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно ч. 1 ст. 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною другою цієї статті визначено способи захисту цивільних прав та інтересів. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 20 Цивільного кодексу України, право на захист особа здійснює на свій розсуд.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_3 перебував у зареєстрованому шлюбі із відповідачем ОСОБА_2 В 1999 році вони розірвали шлюб.

Від шлюбу у ОСОБА_3 та ОСОБА_2 є двоє спільних дітей ОСОБА_4 , 1990 року народження, та ОСОБА_5 , 1996 року народження, які проживають з матір`ю ОСОБА_2 .

Згідно свідоцтва про право власності на житло, виданого 10 березня 1997 року Тернопільським міським бюро технічної інвентаризації, квартира АДРЕСА_3 , АДРЕСА_4 , належить за правом спільної сумісної власності ОСОБА_7 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 . Свідоцтво видано згідно з розпорядженням (наказом) № 24270 від 03 березня 1997 року.

Таким чином, позивач та відповідач є власниками даної квартири по 1/4 частини кожний.

Судом також встановлено, що за період з січня 1999 року по серпень 2018 року сплатив житлово-комунальні послуги за тепло у розмірі 20 791,22 грн., що стверджується довідкою КПТМ «Тернопільміськтеплокомуненерго» Тернопільської міської ради від 20.07.2018 р., а за період з січня 2015 року по червень 2018 року сплатив за житлово-комунальні послуги за утримання будинку та прибудинкової території в розмірі 2 738,84 грн., що стверджується довідкою ДП «Фаворит1» за № 7/1 від 18.06.2018 р.

Відповідно до статті 151 ЖК України громадяни, які мають в приватній власності жилий будинок (квартиру) зобов`язані забезпечувати його схоронність, провадити за свій рахунок поточний та капітальний ремонт, утримувати в порядку прибудинкову територію.

Відповідно до статті 162 ЖК України плата за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін. Плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Строки внесення квартирної плати і плати за комунальні послуги визначаються угодою сторін. Наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату і плату за комунальні послуги.

Пунктом 5 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (тут і надалі у редакції на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Відповідно до пункту 6 частини першої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач має право на несплату вартості житлово-комунальних послуг за період тимчасової відсутності споживача та/або членів його сім`ї при відповідному документальному оформленні, а також за період фактичної відсутності житлово-комунальних послуг, визначених договором у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Згідно ст. 10 ЖК України, громадяни зобов`язані дбайливо ставитись до будинку, в якому вони проживають, додержуватись правил користування жилими приміщеннями.

Згідно п. 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 24.01.2006 року № 45, власник та наймач (орендар) квартири зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом та дотримуватися вимог нормативно-правових актів у сфері житлово-комунальних послуг.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Додержання вимог вказаних Правил при користуванні квартирами приватного житлового фонду та їх утримання зобов`язує ст. 179 ЖК України.

Згідно ч. 4 ст. 319, ст. 322 ЦК України власність зобов`язує; власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 360 ЦК України, співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном.

Відповідач є співвласником квартири в рівних частках, а тому зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів) відповідно до своєї частки у праві спільної сумісної власності.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач свої зобов`язання щодо утримання квартири не виконує та комунальні платежі за користування житлово-комунальними послугами не сплачує.

Посилання представника відповідача на фактичне не проживання у квартирі, суд не приймає до уваги, оскільки факт проживання чи не проживання власника у належному йому майні не звільняє його від обов`язку утримувати належне йому майно.

Як встановлено судом, оплату за утримання та опалення даної квартири здійснив позивач.

Згідно зі статтею 544 ЦК України боржник, який виконав солідарний обов`язок, має право на зворотну вимогу (регрес) до кожного з решти солідарних боржників у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або законом, за вирахуванням частки, яка припадає на нього.

За таких обставин, суд приходить до висновку про те, що позивач сплативши витрати за житлово-комунальні послуги, виконав солідарний обов`язок за відповідача, а тому, має право вимагати стягнення вартості витрат, понесених ним на утримання майна, на підставі статті 544 ЦК України, в межах його частки власності на квартиру.

Відповідно до частини першої статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

У частині першій статті 257 ЦК України вказано, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно з частиною першою статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Відповідно до частини п`ятої цієї ж статті за зобов`язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку.

За таких обставин, суд вважає, що перебіг позовної давності у позивача розпочався з моменту оплати комунальних послуг.

Згідно із ч.3 ст.267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленої до винесення ним рішення.

Представник відповідача у судовому засіданні подав клопотання про застосування строків позовної давності у даній справі.

Частиною 4 статті 267 ЦК України передбачено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

За вказаних обставин, слід застосувати строк позовної давності по вимогам позивача до відповідача про стягнення заборгованості за комунальні послуги за період з 1999 року по 2015 рік.

Враховуючи ті обставини, що позивач виконав обов`язок за відповідача в частині оплати наданих комунальних послуг за утримання будинку та прибудинкової території, а також, опалення квартири, суд вважає, що слід стягнути з відповідача на користь позивача сплачені позивачем комунальні послуги в період з 2015 серпень 2018 років, відповідно до частки відповідача в квартирі.

Як вбачається з довідки ДП «Фаворит1» за № 7/1 від 18.06.2018 р., позивачем були сплачені кошти з 2015 року по червень 2018 року в розмірі 2 738,84 грн., а тому, підлягають до задоволення кошти з 2015 року по червень 2018 року в ДП «Фаворит» в розмірі 684,71 грн. (2 738,84*0,25).

Як вбачається з довідки КПТМ «Тернопільміськтеплокомуненерго» Тернопільської міської ради, позивач з 2015 року по серпень 2018 року оплатив 9 464,8 грн. * 0,25 = 2 366,20 грн.

За таких обставин, суд вважає, що права та інтереси позивача були порушенні відповідачем, і вказані порушенні права та інтереси підлягають захисту судом, шляхом стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 коштів в розмірі 3 050,91 грн.

Щодо стягнення моральної шкоди, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до норм ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Згідно зі статтею 611 ЦК України моральна шкода підлягає відшкодуванню у разі порушення зобов`язання, якщо таке відшкодування встановлено договором або законом.

Згідно із вимогами статті 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

За таких обставин, суд не вбачає підстав для стягнення моральної шкоди, оскільки позивачем не наведено підстав для стягнення такої шкоди, передбачених ст. 23 ЦК України.

Відповідно до частин 1 і 3 статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно зі статтею 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.

За таких обставин, суд вважає, що позивачу відстрочено сплату судового збору, а тому, судові витрати підлягають стягненню з відповідача в користь держави пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 2, 4, 12, 13, 76-78, 258-268, 273, 352-355 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Задовольнити частково позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , треті особи на стороні позивача, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про стягнення заборгованості.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 кошти в розмірі 3 050,91 грн. (три тисячі п`ятдесят гривень 91 копійки).

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави судовий збір в розмірі 704,80 грн. (сімсот чотири гривень 80 копійок).

Відмовити у задоволенні інших позовних вимог.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційної скарги не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення суду, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Тернопільського апеляційного суду або через Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області.

Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_5 .

Відповідач: ОСОБА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_6 .

Треті особи: ОСОБА_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 , місце проживання: АДРЕСА_7 .

ОСОБА_5 , місце проживання: АДРЕСА_1 .

Повний текст рішення суду складено 14 червня 2019 року.

Головуючий суддяО. М. Вийванко