ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 жовтня 2019 року

м. Черкаси

Справа № 711/713/19 Провадження № 22-ц/821/462/19
категорія: 310020000

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Василенко Л.І.,

суддів: Карпенко О.В., Нерушак Л.В.

секретаря: Попової М.В.

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 ;

відповідач: Гідез ОСОБА_2 Моріс

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 19 серпня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 Моріс про стягнення додаткових витрат на неповнолітню дитину, у складі: головуючого судді Позарецької С.М., дата складання повного тексту рішення 27 серпня 2019 року.

в с т а н о в и в :

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У січні 2019 року ОСОБА_4 звернулася в суд з позовом до Гідез ОСОБА_2 Моріс про стягнення додаткових витрат на неповнолітню дитину.

Позовні вимоги мотивувала тим, що в період часу з липня 2006 року по вересень 2015 року вона проживала разом із ОСОБА_3 Моріс однією сім`єю без реєстрації шлюбу.

ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народилася дочка ОСОБА_5 , яка на даний час проживає з нею та перебуває повністю на її утриманні.

11 вересня 2018 року Придніпровським районним судом м. Черкаси за її заявою було видано судовий наказ про стягнення з відповідача щомісячно аліментів на її користь на утримання дитини в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 31 травня 2018 року до досягнення дитиною повноліття.

Вказаний судовий наказ набрав чинності 11 вересня 2018 року, але відповідач ухиляється від сплати аліментів і не виконує обов`язки щодо утримання неповнолітньої дочки.

Вказувала на те, що з метою забезпечення найкращих інтересів дитини, нею понесені додаткові витрати на неповнолітню дитину, які пов`язані з оплатою надання їй додаткових освітніх послуг та витрат, пов`язаних з лікуванням хронічних захворювань.

Так, дочка з поглибленого вивчення іноземної мови для розвитку її здібностей, успішно склала іспит DELF A1 11 червня 2018 року, за що нею сплачено 1500 грн.; за даними медичної картки дочка перебувала на стаціонарному лікуванні з 14 січня 2013 року по 18 січня 2013 року в Черкаській міській дитячій лікарні, проходила планове профілактичне лікування в санаторії «Україна» протягом часу з жовтня по листопад 2015 року, внаслідок чого позивач понесла витрати в розмірі 244 грн.; 1170 грн. сплачено згідно із рецептом від 08 вересня 2014 року на окуляри дитині; 04 квітня 2016 року гастроентерологічним відділенням КЗ «Черкаська обласна дитяча лікарня» Черкаської обласної ради, у неповнолітньої ОСОБА_6 діагностовано захворювання функціональна диспепсія; синдром подразненого кишківника, за проведення лабораторних обстежень неповнолітньої ОСОБА_6 , нею сплачено 1123,50 грн.; на лікування дочки за період з грудня 2015 року по січень 2016 року понесені витрати в розмірі 10901 грн. 62 коп.

Таким чином, за оплату додаткових освітніх послуг та витрат, пов`язаних з лікуванням дитини, позивачем понесені витрати в розмірі 14939 грн. 12 коп.

Вважає, що половина цих витрат в сумі 7469 грн. 56 коп. підлягає до стягнення з відповідача, оскільки кожен з батьків у рівній мірі зобов`язаний брати участь в утриманні неповнолітньої дитини з метою забезпечення її найкращих інтересів, підтримання фізичного здоров`я та розвитку здібностей.

Просила стягнути із відповідача на свою користь додаткові витрати на утримання дочки в розмірі 7469 грн. 56 коп., а судові витрати покласти на відповідача.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Заочним рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 19 серпня 2019 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду мотивоване тим, що позивачем не доведено жодними належними, допустимими та переконливими доказами той факт, що витрати, які були понесені на дитину, підпадають під поняття «додаткові витрати» відповідно до ст. 185 СК України. Крім того, як зазначалось вище, відсутні платіжні документи, які б вказували на те, що саме позивачем були сплачені кошти в розмірі 1500 грн. за здачу ОСОБА_7 іспиту.

Надання позивачем до позову ряду медичних документів, чеків та інш., зокрема, про те, що ОСОБА_8 проходила медичні обстеження, лікування, перебування у санаторії тощо також не дають підстав для того, щоб вважати понесені позивачем витрати на дитину як такі, що викликані особливими обставинами.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

У вересні 2019 року ОСОБА_1 , вважаючи рішення суду незаконним, постановленим з порушенням вимог матеріального та процесуального права України, подала до Черкаського апеляційного суду апеляційну скаргу, в якій просила заочне рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 19 серпня 2019 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції, приймаючи рішення по справі належним чином не дослухався до її усних показів та аргументів наведених у позовній заяві, при тому, що будь-яких заперечень з боку відповідача із приводу наведених нею аргументів до суду надано не було, тому висновки суду є невірними.

Вважає, що висновки суду є поверхневими, зроблені без всебічного, повного та об`єктивного врахування наданих нею доказів та її власних пояснень, що наведені захворювання її доньки є нетиповими для дітей відповідного віку і для їх лікування слід обов`язково періодично проходити обстеження та госпіталізацію дитини без чого нормальний здоровий розвиток її дитини є неможливим.

Зазначала, що відповідач також ухиляється від сплати аліментів, підтвердженням чого є довідки-розрахунки про стягнення аліментів.

Надходження апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції

Ухвалою Черкаського апеляційного суду в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ від 12 вересня 2019 відкрито провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 .

Ухвалою Черкаського апеляційного суду в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах від 24 вересня 2019 року справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Фактичні обставини справи, встановлені судом першої інстанції

Відповідно свідоцтва про народження батьками ОСОБА_5 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 в місті Варшава Республіка Польща, є сторони по справі ОСОБА_9 та ОСОБА_3 (а.с. 7 8).

Згідно довідки № 08-06/196 від 11 березня 2014 року, виданої управлінням Державної міграційної служби України в Черкаській області, Гідезу ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянину Французської Республіки надано дозвіл на постійне проживання в Україні до 10 березня 2015 року (а.с. 9).

У відповідності до довідки про реєстрацію місця проживання особи від 21 січня 2019 року ОСОБА_8 , 2007 року народження зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 10).

З довідки Черкаської спеціалізованої школи І-ІІІ ступенів №3 Черкаської міської ради №19 від 21 травня 2018 року вбачається, що ОСОБА_11 навчається в 5-му класі цієї школи (а.с. 11).

Згідно довідки Франкомовного центру Альянс № 40 від 14 листопада 2018 року, ОСОБА_8 успішно склала іспит DELF A1 11 червня 2018 року, що проходив в м. Києві Іспит коштував 1500 грн. (а.с. 11).

Відповідно до виписки із медичної карти стаціонарного хворого №188 ОСОБА_8 з 14 січня 2013 року по 18 січня 2013 року перебувала на лікуванні в Черкаській міській дитячій лікарні з діагнозом: гостра респіраторна вірусна інфекція; рино фарингіт; аденоїди вегетації ІІ ІІІ ст. (а.с. 12).

08 вересня 2014 року ОСОБА_6 виписаний рецепт на окуляри. В розділі даного рецепту «рекомендація» від руки вписано суми: амблиокор №10 900, аккомодотренер №10 100, ручайок № НОМЕР_1 90, бриз №10 НОМЕР_2 , всього 1170 грн., проте квитанцією №-000007505 від 08 вересня 2014 року центру «Зір» сплачено 60 грн. (а.с. 13).

Згідно довідки лікаря Черкаської обласної дитячої лікарні від 04 квітня 2016 року (рік містить виправлення з 2014 на 2016), ОСОБА_8 з 2009 року знаходиться на Д нагляді у гастроентеролога (а.с. 19).

Відповідно до довідки дільничного лікаря від 05 листопада 2018 року, ОСОБА_8 перебуває на диспансерному обліку з діагнозом функціональна диспепсія, алергічний риніт (а.с. 19).

Із санаторної книжки ОСОБА_6 вбачається, що з 29 жовтня 2015 року по листопад 2015 року вона проходила планове профілактичне лікування в санаторії «Україна» (а.с. 25).

Згідно судового наказу виданого Придніпровським районним судом м. Черкаси (справа №711/4403/18) від 11 вересня 2018 року, за заявою ОСОБА_12 стягнуто з Гідез ОСОБА_13 на користь ОСОБА_14 на утримання дочки ОСОБА_6 , 2007 року народження аліментів в розмірі 1/4 частини заробітку (доходів), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з 31 травня 2018 року та продовжувати до досягнення дитиною повноліття. Також вирішено питання про судові витрати. Вказаний судовий наказ є таким, що набрав законної сили 11 вересня 2018 року (а.с. 26).

Мотивувальна частина

Позиція Апеляційного суду

Згідно зі ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Згідно з ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Крім того, практика Європейського суду з прав людини з питань гарантій публічного характеру провадження у судових органах в контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, свідчить про те, що публічний розгляд справи може бути виправданим не у кожному випадку (рішення від 08 грудня 1983 року у справі «Axen v. Germany», заява №8273/78, рішення від 25 квітня 2002 року «Varela Assalino contre le Portugal», заява № 64336/01).

Так, у випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку ЄСПЛ, є доцільнішим, ніж усні слухання, і розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім. В одній із зазначених справ заявник не надав переконливих доказів на користь того, що для забезпечення справедливого судового розгляду після обміну письмовими заявами необхідно було провести також усні слухання. Зрештою, у певних випадках влада має право брати до уваги міркування ефективності й економії. Зокрема, коли фактичні обставини не є предметом спору, а питання права не становлять особливої складності, та обставина, що відкритий розгляд не проводився, не є порушенням вимоги пункту 1 статті 6 Конвенції про проведення публічного розгляду справи.

Суд апеляційної інстанції створив учасникам процесу належні умови для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів та апеляційної скарги, а також надав сторонам строк для подачі відзиву.

Крім того, кожен з учасників справи має право безпосередньо знайомитися з її матеріалами, зокрема з аргументами іншої сторони, та реагувати на ці аргументи відповідно до вимог ЦПК України.

Бажання сторони у справі викласти під час публічних слухань свої аргументи, які висловлені нею в письмових та додаткових поясненнях, не зумовлюють необхідність призначення до розгляду справи з викликом її учасників (ухвала Великої Палати Верховного Суду у справі № 668/13907/13-ц від 18.05.2018).

Заслухавши доповідь судді-доповідача, переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає залишенню без задоволення.

Мотиви, з яких виходить Апеляційний суд Черкаської області, та застосовані норми права

Статтею 3 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України «Про міжнародне приватне право», законів України, що визначають особливості розгляду окремих категорій справ, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Статтею 8 Конституції України закріплено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права, а норми Конституції України є нормами прямої дії.

Відповідно до ч. 3 ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Згідно з ч. ч. 8, 9 ст. 7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

За ч. 2 ст. 27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до ст. 8 ЗУ «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Статтею 180 СК України визначено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення.

Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

Із зазначеної норми закону вбачається, що той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами.

Дане положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається даною статтею.

До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей, страждає на тяжку хворобу, є калікою.

Особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті).

Такі особливі обставини будуть індивідуальними у кожному конкретному випадку.

Відповідно до даної норми обов`язок брати участь у додаткових витратах на дитину поширюється не лише на тих батьків, хто сплачує аліменти, а й на того з батьків, до якого позов про стягнення аліментів не пред`являвся. У такому випадку такий батько зобов`язаний нести додаткові витрати на дитину.

Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину.

Розмір суми, що стягується з одного із батьків дитини, зобов`язаного брати участь у додаткових витратах на дитину, зумовлених особливими обставинами, повинен визначатися залежно від понесених або передбачуваних витрат.

Розмір коштів, що стягуються на додаткові витрати, не може бути більше самих додаткових витрат.

Суд вирішує, в якій мірі кожен із батьків зобов`язаний приймати участь в цих витратах, виходячи з матеріального та сімейного положення сторін та інших інтересів та обставин, що мають істотне значення, що визначаються так само, як і стягненні аліментів відповідно до ст. ст. 181, 182 СК.

У випадку, коли матеріальне положення батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, додаткові витрати можуть бути компенсовані лише частково.

Визначення обставин, що можуть бути визнані істотними, закон відносить до компетенції суду.

У будь-якому разі істотними є такі обставини, як стан здоров`я, матеріальне становище відповідача, наявність у нього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних дружини, чоловіка, батьків, повнолітніх дітей тощо. Враховуючи зазначені обставини, суд визначає розмір додаткових витрат на дитину, зумовлених особливими обставинами, одного із батьків у твердій грошовій сумі.

Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини.

У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі.

Зазначений правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду України від 13 вересня 2017 року (справа № 6-1489цс17).

Звертаючись до суду ОСОБА_1 необхідність стягнення додаткових витрат обґрунтовувала тим, що донька вивчає іноземну мову та хворіє, на підтвердження чого надала довіку про здачу іспиту із французької мови, а в підтвердження медичних діагнозів та витрат на лікування надала довідки лікарів, виписку із медичної карти, консультативний висновок, рецепт, квитанцію за оздоровлення в санаторії та численні фіскальні чеки.

Позивачкою визначено період за який заявлено вимогу щодо стягнення з відповідача додаткових витрат на утримання неповнолітньої дитини з вересня 2014 року по січень 2019 року, тобто як за період коли до відповідача, як батька дитини позов про стягнення аліментів не пред`являвся, так і за період коли з відповідача присуджено стягнення аліментів на дитину.

Аналізуючи докази надані позивачкою в підтвердження понесених нею додаткових витрат на здачу іспиту та лікування, колегія суддів погоджується з висновками до яких прийшов суд першої інстанції, що вказані витрати не дають підстав вважати їх такими, що викликані особливими обставинами в розумінні ст. 185 СК України.

При цьому, колегія суддів звертає увагу, що при визначенні можливості стягнення додаткових витрат на неповнолітню дитину та їх розмір, суд повинен враховувати ряд істотних обстави, що стосуються платника.

Однак, в матеріалах справи, станом на час розгляду справи судом першої інстанції, крім судового наказу, яким стягнуто 1/4 частину заробітку (доходу) боржника, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку, відсутні будь-які дані про особу відповідача, зокрема даних про те, яку саме суму становить 1/4 заробітку ОСОБА_3 , який розмір заборгованості по аліментам, його стан здоров`я, тощо.

Відсутність вказаних даних, за необхідності, унеможливлює встановити спроможність відповідача сплачувати додаткові витрати у вказаному позивачем чи іншому розмірі.

Доводи апеляційної скарги щодо неврахування судом першої інстанції понесення позивачкою додаткових витрат в сумі 1500 грн. за складання донькою іспиту з іноземної мови, що стверджується відповідною довідкою, не заслуговують на увагу.

Так, проаналізувавши довідку Франкомовного центру Альянс № 40 від 14 листопада 2018 року, відповідно до якої ОСОБА_8 успішно склала іспит DELF A1 11 червня 2018 року, що проходив в м. Києві і, що даний іспит коштував 1500 грн., суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про те, що дана довідка не є платіжним документом.

З даним висновком суду першої інстанції погоджується колегія суддів, оскільки приведена довідка, в розумінні вимог Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» № 265/95 - ВР до розрахункового документу, не є таким документом, отже не є належним доказом понесення зазначених витрат.

Доводи скаржника про те, що на лікування зору нею було витрачено 1170 грн., з приведених вище підстав, також не заслуговує на увагу, оскільки, як зазначалось, 08 вересня 2014 року ОСОБА_6 виписаний рецепт на окуляри, в розділі якого «рекомендація» від руки вписано суми: амблиокор №10 900, аккомодотренер №10 100, ручайок № НОМЕР_1 90, бриз №10 НОМЕР_2 , всього 1170 грн., проте квитанцією №-000007505 від 08 вересня 2014 року центру «Зір» сплачено 60 грн.

Аргументи про не врахування судом першої інстанції копій чеків на придбання ліків на суму 10901,62 грн. є безпідставними, так як в матеріалах справи відсутні докази їх безпосереднього призначення з визначенням часу їх вживання, а наявні в матеріалах справи копії медичних карт містять виправлення щодо року здійснення запису (а.с. 20 зворотна частина, а.с. 23 24).

Щодо посилання в апеляційній скарзі на ухилення відповідача від сплати аліментів на утримання дитини, то позивачкою, при зверненні до суду з позовом, не було надано жодного доказу в підтвердження даної обставини.

Інші доводи апеляційної скарги на правильність висновків суду першої інстанції не впливають, оскільки спростовуються встановленими обставинами справи.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у держава-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування , що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00 § 23, ЄСПЛ від 18 липня 2006 року. Оскаржувані судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення.

Згідно статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що підстав для скасування рішення суду першої інстанції з мотивів, викладених у апеляційній скарзі, немає, а отже, слід відмовити в задоволенні апеляційної скарги, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Рішення суду постановлено з дотриманням норм процесуального права, а тому підстав для його скасування колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Заочне рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 19 серпня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення, в порядку та за умов визначених ЦПК України.

Текст постанови складено 17 жовтня 2019 року.

Головуючий: Л.І.Василенко

Судді: О.В. Карпенко

Л.В. Нерушак