Справа № 305/1857/18
П О С Т А Н О В А

Іменем України

21 травня 2019 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді Куштана Б.П. (доповідача),

суддів: Джуги С.Д. і Фазикош Г.В.,

з участю секретаря Балаж Н.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Рахівського районного суду від 11 січня 2019 року (у складі судді Бліщ О.Б.) за позовом ОСОБА_1 до Рахівської районної лікарні про стягнення заборгованості зі заробітної плати та середнього заробітку за час між фактичним звільненням і отриманням трудової книжки,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом у жовтні 2018 р.

Просила стягнути з відповідача на свою користь середньоденну заробітну плату за час між фактичним звільненням і отриманням трудової книжки на руки в сумі 7 000 грн.

На обґрунтування позовних вимог указала, що була звільнена з роботи 24.01.2015 р., однак трудову книжку отримала 12.03.2018 р . , про що свідчить її підпис ужурналі обліку прийняття та видачі трудових книжок.

Також відповідач несвоєчасно провів розрахунки з нею при звільненні, оскільки кошти були надіслані поштовим переказом, а не в день звільнення, що є порушенням норм матеріального закону.

Непроведення із вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у встановлені законом строки є підставою для відповідальності, передбаченої ст.177 КЗпП України, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Рішенням Рахівського районного суду від 11 січня 2019 р. у задоволенні позову відмовлено.

ОСОБА_1 просить скасувати це рішення, а позовну заяву задовольнити в повному обсязі. Доводить про неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, та невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи. Доводи апеляційної скарги є аналогічні доводам позовної заяви. Позивач указує, що судом першої інстанції не було враховано пояснення її чоловіка про те, що ОСОБА_1 неодноразово зверталася за отриманням трудової книжки, однак отримувала від відповідача відмову.

Письмового відзиву на апеляційну скаргу до суду не надходило.

Суд виходив із недоведеності та необґрунтованості позовних вимог.

Згідно зположеннями ст. 367 ч.1 ЦПК суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Апеляційний суд погоджується із висновками суду першої інстанції через їх відповідність установленим обставинам, що мають значення для справи, належно оціненим доказам, нормам процесуального та матеріального права.

Неоспореною обставиною є те, що 24.01.2018 р. наказом №36 Рахівської районної лікарні позивача було звільнено з посади фельдшер-лаборанта клініко-діагностичної лабораторії Рахівської районної лікарні у зв`язку зі систематичним невиконанням працівником без поважних причин обов`язків, покладених на неї правилами трудового розпорядку, з 25 січня 2018 р., на підставі п.3 ч.1 ст.40 КЗпП України (а.с.14).

Позивач обґрунтовує свої позицію щодо захисту своїх порушених прав наступними письмовими доказами:

-претензією, адресованою до Рахівської районної лікарні щодо невиплати їй заробітної плати за весь час затримки видачі трудової книжки (а.с.6); Рахівська районна лікарня відмовила позивачу у такій виплаті (а.с.7);

-відповідь департаменту охорони здоров`я адресована позивачу про те, що при її звільненні були допущені порушення термінів видачі трудової книжки та проведення повного розрахунку. За ці порушення до головного бухгалтера застосовано адміністративне стягнення (а.с.9);

-відповідь Міністерства соціальної політики України від 03.08.2018 р., адресована позиву (а.с.10-11).

Відповідачем на спростування доводів позовної заяви також було подано низку доказів, зокрема:

-лист, адресований позивачу про те, що вона не з`явилася отримати трудову книжку у день звільнення. Відтак, просили її з`явитися за отриманням трудової книжки (а.с.25);

-чек із відділення поштового зв`язку від 26.01.2018 р., який підтверджує переказ ОСОБА_1 4 777,54 грн. (а.с.26) і доказ отримання указаного переказу (а.с.27);

-акт про те, що позивач була ознайомлена із наказом про звільнення і була повідомлена про необхідність з`явитися 25 січня 2018 р. у відділ кадрів і касу Рахівської районної лікарні для отримання трудової книжки та повного розрахунку (а.с.28).

У частині першій статті 47 КЗпП України передбачено, що власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Відповідно до частини четвертої статті 235 КЗпП України у разі затримки видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові виплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу.

Аналіз указаного положення закону свідчить про те, що для його застосування необхідна наявність таких складових: затримка у видачі трудової книжки та вина власника або уповноваженого ним органу у цій затримці.

Суд першої інстанції на підставі належним чином оцінених доказів дійшов правильного висновку про те, що відповідачем, як роботодавцем позивача, після її звільнення неодноразово вчинялися дії,спрямовані на отримання позивачем трудової книжки. Крім того, позивачем не заперечувався факт того, що з дня її звільнення і до моменту отримання трудової книжки на руки (12.03.2018 р.) вона за отриманням трудової книжки не зверталася, отже, вина відповідача у затримці видачі ОСОБА_1 трудової книжки відсутня.

Зворотного позивачем не доведено.

Зміст апеляційної скарги повністю дублює зміст позовної заяви, відтак у тексті апеляційної скарги відсутні які-небудь доводи на спростовування висновків суду першої інстанції.

Єдиним доводом позивача є те, що судом першої інстанції не було враховано пояснення її чоловіка про те, що ОСОБА_1 неодноразово зверталася за отриманням трудової книжки, однак отримувала від відповідача відмову.

Із цього приводу колегія суддів зауважує, що в матеріалах справи відсутні відомості про те, що чоловік позивача взагалі давав які не будь пояснення у суді першої інстанції.

Матеріалами справи достовірно встановлено, що затримка у видачі трудової книжки відбулася саме з вини позивача, зворотного ОСОБА_1 не доведено, а тому доводи апеляційної скарги не заслуговують на увагу.

Отже, за наслідками розгляду апеляційної скарги та згідно з положеннями ст. 376 ЦПК суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, оскільки вважає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильного застосування норм матеріального права, не встановлено.

Керуючись п.2 ч.1 ст. 374, ст.ст. 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення. 2.Рішення Рахівського районного суду від 11 січня 2019 року залишити без змін. 3.Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів із дня складення повного судового рішення шляхом подачі скарги безпосередньо до Верховного Суду. 4.Повне судове рішення складено 31 травня 2019 р.

Судді: