КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
провадження 22-ц/824/2619/2019 доповідач: Сліпченко О.І.
ПОСТАНОВА

Іменем України

28 травня 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах: головуючого Сліпченка О.І., Сушко Л.П., Сержанюка А.С.

за участю секретаря: Пітенко І.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Печерського районного суду міста Києва від 25 серпня 2016 року, у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Заслухавши доповідь судді Апеляційного суду, вислухавши учасників процесу, перевіривши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги, суд,-

ВСТАНОВИВ:

В серпні 2015 року Публічне акціонерне товариство "Укрсоцбанк" (правонаступником якого являється Акціонерне товариство "Укрсоцбанк", далі АТ "Укрсоцбанк" та/або Банк) звернулось з вищевказаним позовом.

В обґрунтування позовних вимог зазначило, що 21 березня 2008 року між Банком та ОСОБА_2 укладено Договір про надання відновлювальної кредитної лінії, відповідно до умов якого Позивач надав Відповідачу грошові кошти (кредит) в розмірі 490 000,00 Євро, зі сплатою 12,3 процентів річних та кінцевим терміном погашення заборгованості не пізніше 20 березня 2023 року.

В подальшому між Банком та ОСОБА_2 було укладено Додаткову угоду від 08 грудня 2008 року до Кредитного договору, Договір від 29 травня 2009 року про внесення змін до Договору кредиту, Додаткову угоду про внесення змін від 24 червня 2009 року до Кредитного договору.

Посилаючись на те, що ОСОБА_2 порушила умови договору щодо повернення кредитних коштів, Банк просив суд стягнути суму заборгованості за кредитним договором у розмірі 10 997 058,79 грн.

Заочним рішення Печерського районного суду міста Києва від 25 серпня 2016 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь Банку заборгованість за Договором про надання відновлювальної кредитної лінії від 21 березня 2008 року у розмірі 10 997 058 грн. 79 коп.

Не погоджуючись з вказаним заочним рішенням, ОСОБА_2 звернулась з апеляційною скаргою, оскільки ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 15 серпня 2018 року заяву про перегляд заочного рішення залишено без задоволення.

Посилається на те, що судом першої інстанції при ухваленні заочного рішення було порушено норми матеріального та процесуального права. Зазначає, що заочним рішенням Шевченківського районного суду м.Києва від 11 грудня 2013 року в рахунок часткового погашення заборгованості за Договором про надання відновлювальної кредитної лінії від 21 березня 2008 року звернуто стягнення на предмет іпотеки, шляхом визнання за ПАТ «Укрсоцбанк» права власності на квартиру, а тому на думку апелянта Банк втратив право вимагати погашення заборгованості за Кредитним договором.

Крім того, посилається на те, що позивач при зверненні із позовною заявою пропустив строки позовної давності, оскільки відлік строку бере початок з грудня 2008 року, коли в позичальника виникла прострочена заборгованість. Зауважує, що в разі обчислення строку позовної давності з дати вимоги Банку 04 квітня 2013, то нарахування процентів та пені з 05 травня 2013 року є незаконним, оскільки в кредитодавця припинилось право нараховувати проценти за кредитом.

Також апелянт зазначає, що Банком нараховано надмірні штрафні санкції, чим було порушено принцип рівності сторін договору.

В наданих представником Банку поясненнях зазначено, що під час перевірки розрахунків заборгованості, Банком виявлено арифметичну помилку, та з урахуванням виправлення зазначеної помилки заборгованість складає 9 815 837, 68 грн., а тому позивач вважає, що оскаржуване рішення підлягає зміні в частині розміру заборгованості.

В судовому засіданні сторони підтримали свої позиції.

Апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з огляду на наступне.

Згідно вимог ст. 263 ЦПК України, - судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин(фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами;

1) письмовими, речовими і електронними доказами;

2) висновками експертів

3) показань свідків.

Згідно зі ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення відповідає не в повній мірі.

Задовольняючи позов, місцевий суд виходив з того, що знайшла своє підтвердження та обставина, що відповідачем порушено передбачений договором порядок погашення заборгованості, а відповідач не надав належних доказів на підтвердження її погашення.

Колегія суддів погоджується з таким висновком з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено, що 21 березня 2008 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку "Укрсоцбанк" та ОСОБА_2 укладено Договір про надання відновлювальної кредитної лінії №10-29/5889, відповідно до умовякого Банк надав Відповідачу у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти, окремими частинами, в межах максимального ліміту заборгованості в сумі 490 000,00 Євро зі сплатою 12,3 процентів річних та кінцевим терміном погашення заборгованості до 20.03.2023 року.

В забезпечення виконання вищезазначеного договору між ПАТ "Укрсоцбанк" та ОСОБА_3 , який виступає майновим поручителем ОСОБА_2 , укладено Іпотечний договір №02-10/978 від 21.03.2008 року, згідно якого ОСОБА_3 передано в іпотеку п`ятикімнатну квартиру АДРЕСА_1 .

08 грудня 2008 року між Банком та ОСОБА_2 укладено Додаткову угоду №1 до Договору про надання відновлювальної кредитної лінії №10-29/5889 від 21 березня 2008 року, сторони змінили п. 1.1.1 статті 1 Кредитного договору та виклали в іншій редакції, а саме: "Надання Кредиту буде здійснюватися окремими траншами, зі сплатою 13,5% процентів річних, в межах максимального ліміту заборгованості до 468 216 Євро з наступним зниженням максимального ліміту заборгованості починаючи з 10 липня 2009 року, кожного 10 числа місяця ліміт зменшується на 2 838 Євро та кінцевим терміном повернення заборгованості за Кредитом до 20.03.2023 року.

29 травня 2009 року між Позивачем та ОСОБА_2 укладено Договір б/н про внесення змін до Договору про надання відновлювальної кредитної лінії №10-29/5889 від 21 березня 2008 року, сторони дійшли згоди щодо внесення змін в порядок погашення відсотків, а саме: "Сплата процентів що були нараховані та прострочені за користування кредитними коштами в період з 01 жовтня 2008 року по 31 травня 2009 року у розмірі 37 449,47 Євро, здійснюється в термін до 10 серпня 2009 року включно".

24 червня 2009 року укладено Додаткову угоду б/н про внесення змін до Договору про надання відновлювальної кредитної лінії №10-29/5889 від 21 березня 2008 року, сторони внесли зміни щодо умов кредитування, виклавши абзац п. 1.1., п.п. 1.1.1. п. 1.1. Договору в новій редакції, а саме: "Надання кредиту буде здійснюватися окремими частинами, зі сплатою 13,5 % річних, в межах максимального ліміту заборгованості в сумі 510 786,89 Євро".

Пунктом 3 Додаткової угоди про внесення змін від 24 червня 2009 року "Сторони домовились, що у разі порушення Позичальником строків сплати процентів, визначених п. 2.5. Договору, та/або Кредиту як в повному обсязі, так і частково, більш ніж на 30 календарних днів, Кредитор має право вимагати право дострокового погашення кредиту, нарахованих процентів та можливих штрафних санкцій в повному обсязі шляхом направлення відповідного повідомлення Позичальнику, а Позичальник у свою чергу, зобов`язується достроково погасити в повному обсязі Кредит, нараховані проценти та можливі штрафні санкції протягом 30 календарних днів з дати одержання вищезазначеного письмового повідомлення Кредитора".

Крім того, додатковою угодою від 24 червня 2009 року встановлено новий графік погашення основної заборгованості, згідно якого перший платіж ОСОБА_2 повинна була б сплатити не раніше січня 2011 року.

11 грудня 2013 року заочним рішенням Шевченківського районного суду м. Києва у справі №761/17649/13-ц позов ПАТ "Укрсоцбанк" задоволено, в рахунок часткового погашення заборгованості ОСОБА_2 за Договором про надання відновлювальної кредитної лінії №10-29/5889 від 21 березня 2008 року у розмірі 8 650 000,00 грн., звернуто стягнення на предмет іпотеки, шляхом визнання за ПАТ "Укрсоцбанк" права власності на п`ятикімнатну квартиру АДРЕСА_2 .

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).

Договір є обовязковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків (ч. 1 ст. 626 ЦК України).

Визначення поняття зобовязання міститься у ч. 1 ст. 509 ЦК України.

Відповідно до цієї норми зобовязання це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно з нормою ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України).

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк.

При цьому в законодавстві визначаються різні поняття як "строк дії договору", так і "строк (термін) виконання зобов`язання" (ст.ст. 530, 631 ЦК України).

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події (ч. 1 ст. 530 ЦК України).

Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у ст. 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу (ч. 2 ст. 1050 ЦК України).

Наявність заборгованості ОСОБА_2 перед Банком підтверджується матеріалами справи та з огляду на вищенаведене місцевий суд правильно прийшов до висновку про те, що наявна заборгованість підлягає стягненню.

Твердження відповідача про те, що Банк втратив право вимагати погашення заборгованості після звернення стягнення на предмет іпотеки не заслуговують на увагу, оскільки положення статті 36 ЗУ «Про іпотеку, на які посилається апелянт, не поширюються на правовідносини, що виникли у даному випадку між сторонами. Зобов`язання за договором позики не припинилося в силу його невиконання, а вартості набутого позикодавцем у власність предмета іпотеки не вистачило на погашення боргу у повному обсязі, тому кредитор за приписами ст. 591 ЦК України та ч. 7 ст. 47 Закону України «Про іпотеку», має право на стягнення суми, що не вистачає для погашення цієї заборгованості.

Твердження ОСОБА_2 про те, що не підлягає стягненню заборгованість, яка утворилась із відсотків за користування кредитними коштами та пенею після вимоги банку про повернення заборгованості 05 травня 2013 колегія суддів відхиляє, оскільки Банк звернувся з позовом про стягнення спірної заборгованості в серпні 2016 року, із розрахунком станом на серпень 2015 року. Таким чином вимоги про стягнення відсотків та пені нарахованих після звернення до суду, щодо стягнення спірної заборгованості Банк не заявляв.

Доводи апеляційної скарги, щодо надмірності штрафних санкцій кредитного договору укладеного між сторонами не підтверджуються матеріалами справи, оскільки нарахування здійснено відповідно до умов договору. Відповідач не вказує, які саме умови договору вважає несправедливими та такими, що привели до дисбалансу договірних прав та обов`язків, а також зашкодили йому, як споживачу.

Твердження відповідача, щодо неналежності наданих Банком виписок по рахункам не заслуговують на увагу, оскільки під час судового засідання представник ОСОБА_2 погодився з тим, що наявна в зазначених виписках інформація відповідає дійсності.

Колегія суддів зазначає, що доводи апеляційної скарги, щодо пропуску позивачем строків позовної давності не заслуговують на увагу з огляду на наступне.

За змістом ч.1 ст.261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Тобто позовна давність застосовується лише за наявності порушеного права особи.

Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено ч.2 ст.1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу.

Перебіг позовної давності за вимогами кредитора, які випливають з порушення боржником умов договору (графіка погашення кредиту) про погашення боргу частинами (щомісячними платежами) починається стосовно кожної окремої частини від дня, коли відбулося це порушення.

Оскільки відповідачем 26 червня 2009 року було підписано додаткову угоду, якою остання визнала свою заборгованість та погодилась на новий графік погашення заборгованості, у відповідності до якого повинна була здійснити перший платіж не раніше січня 2011 року.

Відповідно до п. 1.1. зазначеної додаткової угоди надання кредиту здійснюватиметься окремими частинами, надалі за текстом кожна частина окремо - «транш», а у сукупності - «транші», зі сплатою 13,5 процентів річних, в межах максимального ліміту заборгованості за графіком, де визначено дату, а саме січень 2011 року, коли потрібно сплатити перший відповідний «транш», який включає в себе тіло кредиту та відсотки за користування.

Таким чином, сторони договору погодили, що попри те, що відповідач продовжував користуватись кредитними коштами, датою повернення кредиту та нарахованих відсотків за користування починається з січня 2011 року.

Твердження апелянта, щодо необхідності сплачувати відсотки за користування кредитом в період з 24 червня 2009 року по січень 2011 року не передбачено умовами додаткової угоди, згідно якої погоджено новий графік погашення заборгованості.

Відповідно п. 4.4. Кредитного договору, передбачено,що у разі невиконання Позичальником обов`язків, визначених п.п. 3.3.7, 3.3.8 цього Договору, протягом більше ніж 90 календарних днів, строк користування кредитом вважається таким, що сплив, та відповідно Позичальник зобов`язаний протягом одного робочого дня погасити кредит в повному обсязі.

Таким чином, строк позовної давності необхідно розраховувати з початку квітня 2011 року.

Банк звернувся в липні 2013 року з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки, скориставшись судовим захистом свого права.

Оскільки вартості предмету іпотеки не вистачило на покриття розміру заборгованості Банк був вимушений звернутись до суду з новим позовом, яким просить стягнути заборгованість, яка залишилась після звернення стягнення на предмет іпотеки та нарахована після у відповідності до кредитного договору.

Як було зазначено у постанові Верховного Суду від 14 листопада 2018 року(справа № 423/1642/15-ц) у випадку пред`явлення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки, як і у випадку пред`явлення кредитором позову до боржника про стягнення кредитної заборгованості, кредитор заявляє про порушення боржником права кредитора на належне виконання основного зобов`язання, у зв`язку з чим кредитор просить суд захистити це право.

Отже, звернення до суду із позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки або із позовом про стягнення грошового боргу спрямовані на захист права кредитора на належне виконання боржником основного зобов`язання.

Відповідно до ч. 2 ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач.

Аналіз зазначеної норми права указує про те, що у разі визнання боргу чи пред`явлення особою позову до боржника позовна давність переривається.

Оскільки Банком було пред`явлено позов про звернення стягнення на предмет іпотеки, яким позивач хотів покрити всю наявну заборгованість відповідача надавши суду розрахунок заборгованості до 22 квітня 2013 року, строк позовної давності на стягнення заборгованості, нараховану до зазначеної дати, було перервано.

Заборгованість яку просив стягнути Банк після 22 квітня 2013 року нарахована в межах строку позовної давності.

Крім того, вищезазначене повністю збігається з позицією Великої Палати Верховного Суду в постанові від 24 квітня 2019 року у справі №523/10225/15-ц, де зазначено, що позовна давність шляхом пред`явлення позову переривається саме на ту частину вимог (право на яку має позивач), що визначена ним у його позовній заяві.

Таким чином, доводи апелянта, щодо необхідності застосування наслідків спливу строків позовної давності колегія суддів відхиляє.

З огляду на вищезазначене, доводи апеляційної скарги не заслуговують на увагу, але оскільки в ході розгляду справи було виявлено арифметичну помилку в розрахунку наявної заборгованості відповідача перед Банком рішення суду першої інстанції підлягає зміні в частині розміру стягнутої заборгованості, а саме із суми 10 997 058 грн. 79 коп. на 9 815 837 грн. 68 коп.

Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а у разі задоволення позову - на відповідача.

Позивачем було сплачено 3654 грн. при подачі позову, відповідачем 5481 грн. при подачі апеляційної скарги, тобто загальний розмір судового збору складає 9 135 грн. Оскільки позовні вимоги Банку задоволено частково, судовий збір, який підлягає стягненню з відповідача складає 2 672 грн. 80 коп. з урахування сплаченого судового збору останнім в суді апеляційної інстанції.

Відповідно до ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, розглядаючи правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, та прийшов до обґрунтованого висновку про задоволення позову, однак припустився помилки в дослідженні доказів, а саме розрахунку заборгованості, що привело до неповного з`ясування обставин справи, а тому судове рішення у відповідності до вимог ст. 376 ЦПК України підлягає скасуванню в частині розміру стягнутої заборгованості та ухваленню нового судового рішення.

Керуючись ст.ст.367, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Заочне рішення Печерського районного суду міста Києва від 25 серпня 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства «Укрсоцбанк» () заборгованість за договором про надання відновлювальної кредитної лінії №10-29/5889 від 21 березня 2008 року у розмірі 9 815 837 (дев`ять мільйонів вісімсот п`ятнадцять тисяч вісімсот тридцять сім) грн. 68 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства «Укрсоцбанк» () судовий збір у розмірі 2672 (дві тисячі шістсот сімдесят дві) грн. 80 коп.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий

Судді: