ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 травня 2019 року

м. Харків

Справа № 642/2543/14-ц

Провадження № 22-ц/818/1973/19

Харківський апеляційний суд в складі судової колегії судової палати у цивільних справах:

головуючого: Овсяннікової А.І.

суддів: Коваленко І.П., Сащенко І.С.

при секретарі - Чабан А.В.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1

відповідач ОСОБА_2

треті особи: Публічне акціонерне товариство «Альфа-Банк»

Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк»

розглянув у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу №642/2543/14-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи: Публічне акціонерне товариство «Альфа-Банк», Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» про поділ спільного майна подружжя, за апеляційними скаргами ОСОБА_1 в особі його представника ОСОБА_3 та ОСОБА_2 на рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 04 лютого 2019 року, ухвалене суддею Ольховським Є.Б.,-

ВСТАНОВИВ:

У березні 2014 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про встановлення режиму окремого проживання та поділ спільного майна подружжя.

В обґрунтування позову зазначає, що з 31 серпня 1996 року він перебуває у зареєстрованому шлюбу з ОСОБА_2

Від шлюбу мають сина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Під час перебування у шлюбі придбано: 08 грудня 2006 року квартиру АДРЕСА_1 ; 30 листопада 2006 року - автомобіль марки «SKODA FABIA» 2006 року випуску; 28 листопада 2008 року - автомобіль марки «FORD SCORPIO», 1985 року випуску.

Також зазначає щодо укладення на користь подружжя кредитних договорів 15 жовтня 2013 року -з ПАТ «Альфа Банк» на загальну суму 27185 грн. 6о коп., 29 жовтня 2013 року - з ПАТ «Дельта Банк» на загальну суму 25000 грн.

Просить в порядку розподілу спільного майна подружжя визнати за ним та ОСОБА_2 право власності по 1/2 частині квартири АДРЕСА_1 , визнати за ОСОБА_2 право власності на легкові автомобілі: марки «SKODA FABIA», реєстраційний номер НОМЕР_1 ринковою вартістю 133500,00 грн. та марки «FORD SCORPIO», реєстраційний номер НОМЕР_2 , ринковою вартістю 70 000 грн. та стягнути на його користь вартість 1/2 їх частин, відповідно: 66750,00 грн. та 35000,00 грн., а всього 101750,00 грн.; сСтягнути з відповідача на його користь 1/2 частину сплачених станом на 10.12.2014 року грошових коштів за кредитними договорами № 500421641 від 15.10.2013 року та № 011-20523-291013 від 29.10.2013 року, що складає 8793, 25 грн. та зобов`язати сплатити 1/2 частину залишку суми боргу на користь ПАТ «Дельта-Банк» за кредитним договором № 500421641 від 15.10.2013 року в розмірі 6618,98 грн. та за кредитним договором № 011-20523-291013 від 29.10.2013 року в розмірі 10680, 58 грн., а всього 17299,56 грн.

ОСОБА_2 позов не визнала. У вересні 2014 року подала зустрічний позов.

Під час перебування у шлюбі ними придбано квартиру АДРЕСА_1 , речі побутового та домашнього вжитку - 20 предметів, автомобілі ВАЗ 21099L1 (2004), , ДНЗ НОМЕР_3 ,, та ь CHEVROLET NIVA 21230, ДНЗ НОМЕР_4 ,, які було продано без її згоди за 60000 грн та 70000,00 грн. відповідно.

Вважає, що квартира має бути поділена з відступленням від рівності часток. На її утриманні залишився неповнолітній син, а зараз ще й малолітня донька, аліменти за рішенням суду ОСОБА_1 не сплачує, а встановлений судом розмір аліментів є недостатнім для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування, а тому їй має бути виділено 69/100 частин спірної квартири.

Зазначила, що автомобіль «SKODA FABIA» їй подарував ОСОБА_1 , а автомобіль «FORD SCORPIO» їй подарував її батько. Всі речі побутового та домашнього вжитку, які підлягають поділу, були придбані за спільні сімейні кошти та підлягають поділу за варіантом, який зазначено у її зустрічному позові.

Просить визнати за нею право приватної власності на 69/100 частин квартири АДРЕСА_1 , виділивши їй разом із повнолітнім сином ОСОБА_7 та малолітньою донькою ОСОБА_8 житлові кімнати № 5 (10,7 кв.м.) і № 6 (16,5 кв.м.), з правом користуватися допоміжними приміщеннями: кухнею, вбиральнею (сполученою з ванною), коридором площею 11,0 кв.м.; визнати за ОСОБА_1 право приватної власності на 31/100 частину цієї квартири, виділивши йому житлову кімнату № 2 (12,1 кв.м.), що складає 12,1 кв.м. житлової площі, з правом користуватися допоміжними приміщеннями; стягнути 65000 грн. у якості компенсації за продані автомобілі, визнати за нею право приватної власності на предмети домашнього вжитку, а саме на: телевізор «Philips», один DVD - програвач «Philips», мікрохвильову піч «Bosh», посудомийну машину «Bosh», холодильник «LG», одну шафу-купе, диван-канапе, ліжко полуторне, електром`ясорубку, кондиціонер «Chigo», а всього на суму 20845 грн.; визнати ОСОБА_1 право приватної власності на предмети домашнього вжитку, а саме на: два телевізори «Soni», один DVD - програвач «Philips», одну шафу-купе, пральну машину, ліжко двоспальне, апарат для приготування кофе «De Longhi», кондиціонер «LG», кухонний гарнітур, водонагрівач об`ємом 80 літрів, а всього на суму 17595 грн. та стягнути судовий збір.

Рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 28.05.2015 року позовні вимоги ОСОБА_1 та позовні вимоги ОСОБА_2 за зустрічним позовом задоволено частково.

Рішенням апеляційного суду Харківської області від 17 грудня 2015 року рішення суду змінено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 26 жовтня 2016 року рішення судів першої та апеляційної інстанції в частині первісних позовних вимог щодо стягнення з відповідача грошових коштів за кредитними договорами залишено без змін, в іншій частині судові рішення судів першої та апеляційної інстанції скасовані та справа направлена на новий розгляд до суду першої інстанції.

При новому розгляді справи ОСОБА_1 уточнив позовні вимоги.

Зазначає, що квартира та автомобілі не належить до спільної сумісної власності подружжя, оскільки хоча були придбані на ім`я ОСОБА_2 , але за його особисті грошові кошти, які він отримав від продажу 17 листопада 2004 року та 29 листопада 2006 року належного йому на праві особистої приватної власності нерухомого майна.

До спільної сумісної власності подружжя не належать та не підлягають поділу придбані протягом 2006-2008 років за його особисті кошти речі побутового та домашнього вжитку, а саме: телевізор «Philips», DVD-програвач «Philips» марки DVD R3305, DVD-програвач «Philips» марки DVР 5168, вбудований в стіну кондиціонер «LG», ліжко двоспальне, електром`ясорубку, вмонтований в систему водопостачання водонагрівач об`ємом 80 літрів та вбудований в кухні кухонний гарнітур.

Враховуючи, що ОСОБА_2 у 2014 році незаконно продала транспортні засоби без його дозволу за 170300 грн., вважає, що вартість автомобілів має бути йому компенсовано повністю, оскільки це його особисте майно.

Просить визнати за ним право власності на: квартиру АДРЕСА_1 ; телевізор «Philips», 2006 року придбання, вартістю 4800 грн.; DVD-програвач «Philips» марки DVD R3305, 2008 року придбання, вартістю 225 грн.; DVD-програвач «Philips» марки DVР 5168, 2008 року придбання, вартістю 225 грн.; вбудований в стіну кондиціонер «LG», 2006 року придбання, вартістю 2050 грн.; ліжко двоспальне, 2006 року придбання, вартістю 1750 грн.; електром`ясорубку, 2007 року придбання, вартістю 880 грн.; вмонтований в систему водопостачання водонагрівач об`ємом 80 літрів, 2007 року придбання, вартістю 1600 грн.; вбудований в кухні кухонний гарнітур, 2006 року придбання, вартістю 3000 грн.; апарат для приготування кофе «De Longhi», 2011 року придбання, вартістю 2750 грн.; вбудовану в коридорі шафу-купе (дзеркальна), 2005 року придбання, вартістю 2550 грн.; вбудовану в спальні шафу-купе, 2010 року придбання, вартістю 1950 грн.; вбудований в стіну кондиціонер «Chigo», 2010 року придбання, вартістю 3000 грн.; пральну машину 2010 року придбання, вартістю 2150 грн.; стягнути компенсацію у вигляді різниці вартості майна побутового та домашнього вжитку, яке підлягає поділу, у розмірі 890 грн. вартість проданих відповідачем автомобілів марки «SKODA FABIA», 2006 року випуску, червоного кольору, державний номерний знак НОМЕР_1 , кузов № НОМЕР_5 , та марки «FORD SCORPIO», 1985 року випуску, синього кольору, державний номерний знак НОМЕР_2 , кузов № НОМЕР_6 , в розмірі 170300 грн., судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 2994,17 грн. за подання позовної заяви, у вигляді судового збору за подання заяви про забезпечення позову у розмірі 121,80 грн., у вигляді судового збору за подання заяви про забезпечення доказів у розмірі 243,60 грн. та у вигляді витрат на правову допомогу у розмірі 10000 грн., а всього судових витрат на загальну суму 13359,57 грн.

Рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 04 лютого 2019 року позовні вимоги ОСОБА_1 - задоволено частково.

В порядку поділу майна подружжя визнано за ОСОБА_1 право власності на:

квартиру АДРЕСА_1 ;

телевізор «Philips», вартістю 4800 грн.;

DVD-програвач «Philips» марки DVD R3305, вартістю 225 грн.;

DVD-програвач «Philips» марки DVР 5168, вартістю 225 грн.;

вбудований в стіну кондиціонер «LG», вартістю 2050 грн.;

ліжко двоспальне, вартістю 1750 грн.;

електром`ясорубку, вартістю 880 грн.;

вмонтований в систему водопостачання водонагрівач об`ємом 80 літрів, вартістю 1600 грн.;

вбудований в кухні кухонний гарнітур, вартістю 3000 грн.;

апарат для приготування кофе «De Longhi», артістю 2750 грн.;

вбудовану в коридорі шафу-купе (дзеркальна), вартістю 2550 грн.;

вбудовану в спальні шафу-купе, вартістю 1950 грн.;

вбудований в стіну кондиціонер «Chigo», року придбання, вартістю 2010 3000 грн.;

пральну машину, вартістю 2150 грн..

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 компенсацію у вигляді різниці вартості майна побутового та домашнього вжитку, яке підлягає поділу, у розмірі 890 грн.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 2994,17 грн. за подання позовної заяви за подання заяви про забезпечення позову у розмірі 121,80 грн. за подання заяви про забезпечення доказів у розмірі 243,60 грн., витрат на правову допомогу у розмірі 10000 грн., а всього судових витрат на загальну суму 13359,57 грн.

В іншій частині позову - відмовлено.

Зустрічний позов ОСОБА_2 задоволено частково.

В порядку поділу майна подружжя визнано за ОСОБА_2 право власності на:

телевізор «Soni» чорного кольору, вартістю 730 грн.;

телевізор «Soni» сірого кольору, вартістю 1090 грн.;

мікрохвильова піч «Bosh», вартістю 1140 грн.;

посудомийна машина «Bosh», вартістю 2000 грн.;

холодильник «LG», вартістю 3700 грн.;

диван-канапе, вартістю 900 грн.;

ліжко полуторне, вартістю 1950 грн.

В іншій частині позову - відмовлено.

Рішення мотивовано тим, що спірна квартира придбана позивачем за особисті грошові кошти, отримані від продажу у 2004 році належної йому квартири та продажу у листопаді 2006 року будинку, а тому розподілу не підлягає.

Речі побутового та домашнього вжитку на загальну суму 14530 грн., які протягом 2006-2008 років були придбані за особисті грошові кошти ОСОБА_1 не є спільною сумісною власністю подружжя та не підлягають поділу між подружжям.

Інші речі домашнього та побутового вжитку підлягають розподілу зі стягненням з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 компенсацію у розмірі 890 грн.

Автомобілі «SkodaFabia» і «FordScorpio» поділу не підлягають, оскільки є особистою приватною власністю ОСОБА_2 , якій подаровані ці авто.

Транспортні засоби «ВАЗ-21099 LI», та «CHEVROLET NIVA 21230» продані за згодою ОСОБА_2 ще під час перебування сторін у шлюбі, а тому підстав для стягнення компенсації немає.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 в особі свого представника ОСОБА_3 просить рішення в частині відмови в задоволенні його позовних вимог про стягнення з ОСОБА_2 на його користь вартості незаконно проданих автомобілів марки «SKODA FABIA» та «FORD SCORPIO» в розмірі 170300 грн. скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги в цій частині в повному обсязі.

Відповідачкою не надано доказів, що транспортні засоби отримано нею в дар.

Спірні автомобілі належали йому, оскільки були придбані за кошти, отримані від продажу його особистого нерухомого майна.

Відповідачкою незаконно проведення відчуження його майна та отримано кошти, які нею привласнені.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 в особі свого представника ОСОБА_9 просить рішення суду змінити; позовні вимоги ОСОБА_1 , - задовольнити частково; її зустрічний позов задовольнити у повному обсязі.

Зазначає, що будинок, який придбав ОСОБА_1 у 2004 році, було зруйновано та за сімейні кошти побудовані новий житловий будинок з прибудовами.

За кошти, набуті від продажу нового будинку придбана спірна квартира, а тому вона є спільною сумісною власністю подружжя.

наявні підстави відступити від принципу рівності часток подружжя, оскільки вона виховує двох дітей, у ОСОБА_1 наявна заборгованість по сплаті аліментів на сина, а також тим, що він витрачав спільні кошти проти сімейних інтересів, вчиняючи злочин та спричиняючи шкоду іншим особам, яку за сімейні кошти відшкодовував.

Висновки суду, що реалізація автомобілів «CHEVROLET NIVA 21230» та «ВАЗ-21099LI», відбулась за її згодою під час оформлення генеральної довіреності ще у 2007 році є помилковими, оскільки транспортні засоби продано саме у 2014 році без її згоди.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі свого представника ОСОБА_3 просить апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Підстав для визначення частки у розмірі 69/100 частин у спірній квартирі немає. ОСОБА_7 - їх син- є дорослою особою, разом з ОСОБА_2 не проживає та на її утриманні не перебуває, оскільки є працездатною особою та фактично працює . Перебування на утриманні у ОСОБА_2 малолітньої доньки, яка народилася від іншого чоловіка в іншому шлюбі, не повинно враховуватися при визначенні частки у майні подружжя.

Автомобілі BA3 та CHEVROLET NIVA продані подружжям під час перебування у шлюбі ще у 2007 році за взаємною згодою на підставі нотаріально оформлених довіреностей та від продажу цих автомобілів подружжям були отримані у 2007 році грошові кошти, які витрачено на утримання родини, купівлю побутової техніки, меблів та іншого майна в інтересах сім`ї.

Позові вимоги ОСОБА_2 про розподіл побутових речей взагалі є безпідставними, оскільки не містять жодного обґрунтування, чому за нею необхідно визнати право власності саме на майно, яке зазначено в її позовній заяві.

З позовом до ОСОБА_1 про стягнення аліментів до суду звертався безпосередньо повнолітній ОСОБА_7 та ОСОБА_2 не була стороною у спорі,а тому наявність боргу також не має враховуватись при визначенні частки у майні.

Факт притягнення його до кримінальної відповідальності не свідчить, що він не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї та не є підставою для зменшення частки.

ОСОБА_2 не додала доказів того, що нерухоме майно, яке належало йому на праві власності за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат, доказів, що вона своєю працею або коштами брала участь в триманні цього нерухомого майна не надано.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 просить апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Покази свідків, що спірна квартири придбана виключно за кошти позивача не є належним доказом, оскільки свідки є спорідненими особами ОСОБА_1 ,

Автомобіль "Skoda Fabia є її приватною власністю як подарований їй чоловіком, а тому поділу не підлягає.

Автомобіль CHEVROLET NIVA було продано без її згоди 19 липня 2014 року у той час, коли подружжя вже з вересня 2013 року припинило спільні шлюбні стосунки, а тому згоди на його відчуження вона не надавала.

З наданням генеральної довіреності не пов`язується перехід права власності на транспортний засіб,а тому видача такої довіреності у 2007 році не є згодою на відчуження майна.

Колегія суддів, вислухав суддю - доповідача, пояснення з`явившихся осіб, дослідив матеріали справи та обговорив доводи апеляційної скарги вважає, що скарги підлягають задоволенню частково.

Як встановлено судом і підтверджується матеріалами справи з 31 серпня 1996 року по 01 вересня 2014 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі. Фактично шлюбні відносини між сторонами припинені у вересні 2013 року.

Від шлюбу мають сина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно до договору купівлі-продажу від 08 грудня 2006 року ОСОБА_2 придбала, а ОСОБА_10 продав квартиру АДРЕСА_1 . Продаж вчинено за 202000 грн.

За правилом статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно зі статтею 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Відповідно до частини першої статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час придбання зазначеного майна. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Отже, спірна квартира придбана в період зареєстрованого шлюбу за спільні кошти, а тому за кожним з подружжя слід визначити право власності по 1/2 частини квартири.

Посилання ОСОБА_1 , що квартира /є його особистою приватною власністю, оскільки придбана за його особисті кошти судом апеляційної інстанції не приймається.

Презумпція спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу, може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Як на підставу, що квартира є його особистою власністю ОСОБА_1 зазначає, що 27 березня 2004 року він на підставі договору дарування від свого батька ОСОБА_11 набув у власність квартиру АДРЕСА_4 .

17 листопада 2004 року він продав цю квартиру, за 189000 грн. 07 грудня 2004 року ним за особисті кошти придбано житловий будинок за адресою: в АДРЕСА_5 вартістю 29700 грн. 29 листопада 2006 року за договором купівлі-продажу цей будинок продано за 341445 грн. 08 грудня 2006 року придбано квартиру АДРЕСА_1 , яка оформлена за ОСОБА_2 Вартість придбаного майна становили 202000 грн.

ОСОБА_1 07 грудня 2004 року придбано житловий будинок АДРЕСА_5 житловою площею 8,4 кв. м.

29 листопада 2006 року ОСОБА_1 відчужено житловий будинок літ. «К-2» з надвірними будівлями за цією адресою. Згідно технічного паспорту на земельній ділянці площею 600 кв.м. розташовано житловий будинок з прибудованими літ. «К-2» житловою площею 96,1 кв.м., загальною площею 162,4 кв.м., літня кухня літ. «П», огорожена 1, 3-5, водопровід №2. Вартість нерухомого майна становила 341445 грн.

Вважати, що об`єкти нерухомості, які придбано у 2004 році та відчужено у 2006 році є тотожними -не можна. ОСОБА_1 продано 29 листопада 2006 року інший будинок літ. «К-2» та площею, ніж той, що придбано за особисті кошти.

З часу придбання нерухомого майна площа житлового будинку, розташованого на земельній ділянці збільшилась 8,4 кв. м.(житловий будинок літ. «А-1») до162,4 кв.м.( літ. «К-2»).

Доказів, що такі перебудови вчинено за особисті кошти ОСОБА_1 не надано,а сам факт продажу за 189000 грн. квартири по АДРЕСА_6 також не свідчиьт, що будинок за 29700 грн. придбано з цих коштів.

Жодного доказу цьому не надано.

Навпаки, пред`являючи позов про розподіл майна подружжя ОСОБА_1 неодноразово зазначав, що квартиру придбано за спільні сумісні кошти та просив провести розподіл квартири саме по1/2 частині.

Доказів, що подружжя у 2004 році не могли придбати за 29700 грн. як сумісних коштів житловий будинок по вул. Щорса позивачем не надано.

Враховуючи презумпцію спільного майна подружжя, кошти, отримані від продажу житлового будинку АДРЕСА_5 - 341445 грн. є спільним майном подружжя.

Враховуючи, що квартири придбано за кошти подружжя, отримані від продажу будинку спірне майно є спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_2

Безпідставне посилання і ОСОБА_2 щодо збільшення її частки квартирі.

Відповідно до п. 30 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» при вирішенні спору про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, суд згідно з частинами 2, 3 ст. 70 СК в окремих випадках може відступити від засади рівності часток подружжя, враховуючи обставини, що мають істотне значення для справи, а також інтереси неповнолітніх дітей, непрацездатних повнолітніх дітей (за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування). Під обставинами, що мають істотне значення для справи, потрібно розуміти не тільки випадки, коли один із подружжя не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї, але і випадки коли один із подружжя не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку чи доходу (ч. 1 ст. 60 СК).

Рішення суду повинно містити мотиви та обґрунтування відступу від засади рівності часток подружжя у їхньому спільному майні. Інтереси неповнолітніх дітей, непрацездатних повнолітніх дочки, сина або другого з подружжя, що заслуговують на увагу, можуть враховуватися судом при визначенні способу поділу спільного майна в натурі й у тому разі, коли суд не відступив від засади рівності часток.

Втручання у право власності може бути виправданим згідно зі статтею 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод і буде відповідати усталеній прецедентній практиці Європейського суду з прав людини (рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції», рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства»), якщо воно здійснено: з метою врегулювання спору і врахування права власності іншого співвласника (суспільний інтерес); на підставі закону; з дотриманням вимог співмірності і пропорційності.

Судом апеляційної інстанції не встановлено обставин, передбачених частинами другою, третьою статті 70 СК України, для відступу від засад рівності часток подружжя.

Посилання відповідачки щодо проживання разом з нею двох дітей, що є підставою для збільшення її частки судом не приймається.

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є повнолітньою особою. Доказів у відповідності до ст. 81 ЦПК України щодо його непрацездатності та перебуванні на утриманні ОСОБА_2 не надано. Батьком другої дитини не є ОСОБА_1 а тому дані обставини не є підставою для збільшення її частки у спільному майні.

Щодо заборгованості по аліментам, то як пояснив представник позивача в суді апеляційної інстанції, то було 2 позови про стягнення аліментів. Перший позов було пред`явлено ОСОБА_2 та наразі виконавче провадження закрито у зв`язку з досягненням дитиною повноліття. Другий позов про стягнення аліментів було пред`явлено саме ОСОБА_7 , а не ОСОБА_2 в його інтересах. Аліменти стягуються за рішенням суду саме на його користь та він є одержувачем цих сум, а не відповідач.

За матеріалів справи вбачається, що рішенням Ленінського районного суду м.Харкова від 06 березня 2018 року з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_7 аліменти у розмірі 400 грн. на період навчання до досягнення ним 23 років.

Враховуючи, що відповідач не є одержувачем аліментів, то доводи щодо недостатності коштів на утримання дитини, наявності заборгованості по аліментам та збільшення частки у спільному майні до 69/100 частин є безпідставними.

Крім того, розмір заборгованості з аліментів не є значним та не впливає на розмір часток сторін у праві власності на нерухомість.

Посилання ОСОБА_2 , що під час спільного проживання ОСОБА_1 витрачав спільне майно на шкоду інтересам сім`ї, оскільки 27 листопада 2012 року мала місце ДТП, вироком Ленінським районним судом м. Харкова ОСОБА_1 засуджений за ч. 2 ст. 286 КК України до чотирьох років позбавлення волі та у зв`язку з необхідністю відшкодувати збитки потерпілим, сплатити витрати на проведення експертизи та оплатити послуги адвоката продано автомобіль обґрунтовано відхилено судом першої інстанції та не приймається судовою колегією. Факт продажу майна не свідчить про вчинення дій на шкоду інтересам сім`ї та не є істотною обставиною для збільшення частки відповідача в спільному майні подружжя.

Щодо позовних вимог ОСОБА_2 про виплату 65000 грн. у якості компенсації за продані автомобілі ,то суд зазначає наступне.

В судовому засіданні встановлені та підтверджується матеріалами справи наступні правовідносини між сторонами з цього питання.

04 квітня 2007 року ОСОБА_1 видано довіреність, якою він уповноважив ОСОБА_12 експлуатувати та розпоряджатися належним йому на праві приватної власності автомобілем марки «CHEVROLET NIVA 21230».

В подальшому ОСОБА_12 на підставі довіреності від імені ОСОБА_1 07 листопада 2008 року в порядку передоручення(передовіра) уповноважив керувати транспортним засобом ОСОБА_13 .

24 травня 2014 року ОСОБА_12 зняв автомобіль марки «CHEVROLET NIVA 21230» з обліку та на підставі довідки-рахунку від 19 липня 2014 року зареєстрував вказаний транспортний засіб на своє ім`я.

У нотаріально посвідчені заяві ОСОБА_12 зазначив, що є власником автомобілю «CHEVROLET NIVA 21230», який він 04 квітня 2007 року придбав у ОСОБА_1 у зв`язку з чим приватним нотаріусом Харківського нотаріального округу була посвідчена довіреність за реєстровим № 765. ОСОБА_12 підтвердив, що розрахунок за транспортний засіб проведений з ОСОБА_1 у повному обсязі та з 04 квітня 2007 року він є фактичним власником автомобілю. У зв`язку з сімейними обставинами він не встиг перереєструвати даний транспортний засіб на своє ім`я до закінчення строку дії вищевказаної довіреності, у зв`язку з чим 23 травня 2014 року приватним нотаріусом посвідчено нову довіреність. Протягом травня-липня 2014 року ним були в установленому порядку проведені відповідні дії для перереєстрації автомобілю в органах ДАЇ та його ім`я та отримано 19 липня 2014 року свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу. З 04.04.2007 року по теперішній час жодних претензій з боку ОСОБА_1 та його дружини ОСОБА_2 ( ОСОБА_2 ) відносно автомобілю до нього не надходило.

03 листопада 2007 року ОСОБА_1 видано довіреність, якою він уповноважив ОСОБА_14 користуватися, експлуатувати, керувати та розпоряджатися належним йому на праві приватної власності автомобілем марки «ВАЗ-21099LI», 2004 року випуску, ДНЗ НОМЕР_3 .

У нотаріально посвідчений заяві від 04 квітня 2015 року ОСОБА_14 зазначає, що 03 листопада 2007 року він придбав у ОСОБА_1 за особисті грошові кошти даний автомобіль у зв`язку з чим приватним нотаріусом посвідчено довіреність на його ім`я. Розрахунок за транспортний засіб був проведений з ОСОБА_1 у повному обсязі. З 03 листопада 2007 року по теперішній час жодних претензій з боку ОСОБА_1 та його дружини ОСОБА_2 ( ОСОБА_2 ) щодо автомобілю до нього не надходило.

Довіреності від 04 квітня 2007 року та від 03 листопада 2007 року, на підставі яких транспорті засоби у 2007 році передані ОСОБА_12 та ОСОБА_14 , протягом їх дії не скасовувалися та відповідачкою не оскаржувались. З позовами про визнання довіреностей недійсними ОСОБА_2 не зверталась, заяви до правоохоронних органів щодо незаконності вибуття майна з володіння подружжя чи підробки довіреностей не подано не було.

Отже, вважати, що майно відчужено за відсутності згоди відповідачки -не можна.

За таких обставин позовні вимоги ОСОБА_2 про стягнення 65000 грн. задоволенню не підлягають.

Обґрунтовуючи позовні вимоги про стягнення з ОСОБА_2 170300 грн. ОСОБА_1 зазначає, що автомобілі SKODA «FABIA» та FORD «SCORPIO» незважаючи на те, що зареєстровані на ім`я відповідачки, придбані ним за особисті кошти, а тому йому має бути відшкодована повна вартість цих транспортних засобів.

Заперечуючи про стягнення компенсації вартості цих транспортних засобів ОСОБА_2 зазначає, що ці автомобілі є особистим майном, оскільки були подаровані їй: автомобіль FORD SCORPIO» її батьком, а SKODA «FABIA», -її чоловіком.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Сторонами не надано доказів, що спірні автомобілі є особистою приватною власністю: договорів дарування тощо.

Згідно Постанови Кабінету Міністрів України від 7 вересня 1998 р. N 1388 «Про затвердження Правил державної реєстрації та обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, конструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів та мотоколясок»( у редакції на час реєстрації ТЗ) Правомірність придбання транспортних засобів, вузлів і агрегатів, які мають ідентифікаційні номери, підтверджується документами, скріпленими підписом відповідної посадової особи і печаткою, виданими суб`єктами підприємницької діяльності, які реалізують транспортні засоби та видають довідки-рахунки, митними органами, судами, нотаріусами, органами соціального захисту населення, підприємствами-виробниками транспортних засобів та підрозділами ДАІ, а також угодами, укладеними на товарних біржах.

Такими документами можуть бути: довідка-рахунок за формою згідно з додатком №1 до цих Правил, видана суб`єктом підприємницької діяльності, який реалізує транспортний засіб;

договори, в тому числі угоди, укладені на товарних біржах, та інші посвідчені в установленому порядку документи, що встановлюють право власності на транспортний засіб;

З довідки УДАІ ГУМВС України вбачається, що автомобіль «FORD SCORPIO» зареєстровано за ОСОБА_2 на підставі довідки рахунку №МОЛ 761841 від 04 грудні 2002 року, МРЕВ, технологічні операції - реєстрація ТЗ, придбаного на товарній біржі; автомобіль «SKODA FABIA» на підставі довідки рахунку №ЄГП345461, акт прийому- передачі №МВЧ821306, МРЕВ, технологічні операції - реєстрація ТЗ, придбаного на товарній біржі

За таких обставин вважати, що автомобілі зареєстровано за відповідачкою саме внаслідок укладення договорів дарування, а не договорів купівлі-продажу -не можна.

Позивач категорично заперечує вчинення такого правочину як дарування цього транспортного засобу. ОСОБА_2 доказів укладення такого правочину у встановленій законом формі не надано.

В суді апеляційної інстанцій представником позивача зазначено, що автомобілі придбано за решту коштів, які залишились після продажу будинку та купівлі спірної квартири, а тому автомобілі є особистою власністю ОСОБА_1 .

Між тим, як вже було зазначено, кошти з продажу будинку є спільною сумісною власністю подружжя, а тому підстав вважати автомобіль особистим майном позивача не можна.

За таких обставин автомобілі «SKODA FABIA» та «FORD SCORPIO» є спільною сумісною власністю подружжя.

Згідно довідки рахунку №ВІА579438 15 серпня 2014 року «FORD SCORPIO» вартістю 80300 грн .перереєстровано на ОСОБА_15 Автомобіль «SKODA FABIA» вартістю 90000 грн. перереєстровано 26 листопада 2014 року на підставі Довідки-рахунку №ВІА825745 на ОСОБА_16

З рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 01 вересня 2014 року, яким розірвано шлюб між сторонами, встановлено, що фактично шлюбні відносини між сторонами припинені у вересні 2013 року.

Автомобілі продано ОСОБА_2 у 2014 року, тобто, після припинення шлюбних відносин. Доказів щодо наявності згоди ОСОБА_1 на відчуження майна та отримання коштів з продажу цих транспортних засобів -розписка про отримання коштів тощо - відповідачем не надано.

За таких обставин з ОСОБА_2 підлягає стягненню 1/2 частина вартості цих автомобілів, а саме (90000+80300)/2= 85150 грн.

Що стосується поділу іншого майна подружжя, а саме предметів побутового вжитку, то доказів, що спірне майно придано за особисті кошти позивача не надано, а тому поділу підлягають 20 предметів/речей загальною вартістю 38840 грн. Тобто, частка кожного становить 19225 грн.

ОСОБА_1 обґрунтовуючи позовні вимоги, вважає, що протягом 2006-2008 років за особисті кошти ним придбано наступні речі побутового та домашнього вжитку на загальну суму 14530 грн., а саме: телевізор «Philips», 2006 року придбання, вартістю 4800 грн.; DVD-програвач «Philips» марки DVD R3305, 2008 року придбання, вартістю 225 грн.; DVD-програвач «Philips» марки DVР 5168, 2008 року придбання, вартістю 225 грн.; вбудований в стіну кондиціонер «LG», 2006 року придбання, вартістю 2050 грн.; ліжко двоспальне, 2006 року придбання, вартістю 1750 грн.; електром`ясорубку, 2007 року придбання, вартістю 880 грн.; вмонтований в систему водопостачання водонагрівач об`ємом 80 літрів, 2007 року придбання, вартістю 1600 грн., та вбудований в кухні кухонний гарнітур, 2006 року придбання, вартістю 3000 грн.

ОСОБА_2 просить визнати за нею право власності на: телевізор "Philips"; один DVD-програвач DVD- "Philips"; мікрохвильову піч "Bosh"; посудомийну машину "Bosh"; холодильник "LG"; одну шкафу-купе; диван-канапе; ліжко полуторне; електром`ясорубку; кондиціонер "Chigo", а всього на суму 20845 грн., за ОСОБА_1 - два телевізори "Sony"; один DVD-програвач DVD- "Philips"; одну шафу- пральну машину; ліжко двуспальне; апарат для приготування кофе "De'Longhi"; кондиціонер "LG"; кухонний гарнітур; водонагрівач об`ємом 80 літрів, - а всього на суму 17595 грн.

Враховуючи принцип рівності часток подружжя, засади розумності на справедливості, обсяг майна суд вважає можливим провести розподіл майна наступним чином:

визнати за ОСОБА_1 право власності на: телевізор «Sony» чорного кольору, 1999 року придбання, вартістю 730 грн.; телевізор «Sony» сірого кольору, 2000 року придбання, вартістю 1090 грн.; вбудований в кухні кухонний гарнітур, 2006 року придбання, вартістю 3000 грн.; вмонтований в систему водопостачання водонагрівач об`ємом 80 літрів, 2007 року придбання, вартістю 1600 грн.; DVD-програвач «Philips» марки DVD R3305, 2008 року придбання, вартістю 225 грн.; вбудований в стіну кондиціонер «Chigo», 2010 року придбання, вартістю 3000 грн.; ліжко двоспальне, 2006 року придбання, вартістю 1750 грн.; апарат для приготування кофе «De Longhi», 2011 року придбання, вартістю 2750 грн.; вбудовану в спальні шафу-купе, 2010 року придбання, вартістю 1950 грн. пральну машину, 2010 року придбання, вартістю 2150 грн. електром`ясорубку, 2007 року придбання, вартістю 880 грн.; а всього на суму 19125 грн.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на: телевізор «Philips», 2006 року придбання, вартістю 4800 грн.; DVD-програвач «Philips» марки DVР 5168, 2008 року придбання, вартістю 225 грн.; мікрохвильова піч «Bosh», 2010 року придбання, вартістю 1140 грн.; посудомийна машина «Bosh», 2011 року придбання, вартістю 2000 грн.; вбудовану в коридорі шафу-купе (дзеркальна), 2005 року придбання, вартістю 2550 грн.; холодильник «LG», 2012 року придбання, вартістю 3700 грн.; диван-канапе, 2011 року придбання, вартістю 900 грн.; ліжко полуторне, 2011 року придбання, вартістю 1950 грн.; вбудований в стіну кондиціонер «LG», 2006 року придбання, вартістю 2050 грн.; а всього на суму 19315 грн.

Враховуючи, що загальний обсяг майна, виділений ОСОБА_2 становить 19315 грн., ОСОБА_1 - 19125 грн., частка у спірному майна прирівнює 19225 грн., то з відповідачки має бути стягнута компенсацію у вигляді різниці вартості майна побутового та домашнього вжитку, яке підлягає поділу, у розмірі 100 грн. /

Що стосується стягнення витрат на правничу допомогу, то суд виходить з наступного.

Згідно ст. 15, 133, 137 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою.

Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу;

Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

Згідно правил пункту 2 частини другої статті 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача.

Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських послуг (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхньої вартості, виходячи з конкретних обставин справи.

До суду на підтвердження витрат на правничу допомогу ОСОБА_1 надано наступні документи: копії Договору про надання правової допомоги від 23 липня 2015 року; розрахунок витрат на правову допомогу згідно з договором від 17 квітня 2018 року з зазначенням дій, вчинених адвокатом, Додаткову угоду до Договору від 23 липня 2015 року, яким встановлено гонорар адвоката у розмірі 10000 грн., квитанція №0386588 від 23 липня 2015 року, Свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю №982 виданого 23 квітня 2006 року.

Обсяги правової допомоги, наданої адвокатом клієнту визначено у Розрахунку витрат на правову допомогу за Договором від 23 липня 2015 року про надання правової допомоги від 17 квітня 2018 року , відповідно до якого адвокатом здійснено наступні дії з зазначенням кількості годин та вартості 1 години: надання консультації, обговорення проблемних питань захисту законних прав, вивчення первинних документів, вивчення судвоої практики, вивчення та аналіз справи, участь у судових засіданнях тощо. Загальний обсяг робіт визначено у 25133 грн. 10 коп.

Враховуючи, що позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково, то витрати у сумі 10000 грн. підлягають стягненню з відповідача на корить позивача.

Враховуючи часткове задоволення позову ОСОБА_2 на її користь підлягає стягненню 6593 грн. 62 коп.

Між тим, ОСОБА_1 є інвалідом ІІ групи, а тому судові витрати мають бути компенсовані за рахунок держави.

Що стосується позовних вимог ОСОБА_2 про визначення порядку користування квартирою та виділення їй із сином та доньою в користування житлові кімнати № 5 та № 6 площею 10,7 кв.м. та 16 , 5 кв. відповідно, що складає 27, 2 кв.м. житлової площі, а ОСОБА_1 виділити в користування житлову кімнату № 2 , що складає 12, 1 кв.м. житлової площі, а допоміжні приміщення: кухню, вбиральню з ванною кімнатою та коридор залишити в загальному користуванні, то ці вимоги задоовленню не підлягають.

Відповідно до ст. 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності.

ОСОБА_2 ставить питання про виділ їй житлових приміщень, які б відповідали 69/100 частинам будинку, а ОСОБА_1 - 31/100 частин.

Між тим, наразі судом визнано право власності по 1/2 частин спірної квартири за кожним з подружжя. Право власності сторонами відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" не зареєстровано.

Вирішення питання про виділ частки у майні є передчасним.

ОСОБА_2 не позбавлена можливості звернутись до суду з окремим позовом щодо виділу у натурі частки із майна після проведння відповідної реєстрації у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

За таких обставин рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 та ОСОБА_2

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 ч.1 п.2,376, 381-384 ЦПК України,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі його представника ОСОБА_3 -задовольнити частково.

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 -задовольнити частково.

Рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 04 лютого 2019 року - скасувати.

Ухвалити нове рішення.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя -задовольнити частково.

Зустрічні позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи: Публічне акціонерне товариство «Альфа-Банк», Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» про розподіл майна подружжя - задовольнити частково.

В порядку поділу спільного майна подружжя визнати за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 за кожним по 1/2 частини квартири АДРЕСА_1 , яка зареєстрована за ОСОБА_2 .

Визнати за ОСОБА_1 право власності на:

телевізор «Sony» чорного кольору, 1999 року придбання, вартістю 730 грн.;

телевізор «Sony» сірого кольору, 2000 року придбання, вартістю 1090 грн.;

вбудований в кухні кухонний гарнітур, 2006 року придбання, вартістю 3000 грн.;

вмонтований в систему водопостачання водонагрівач об`ємом 80 літрів, 2007 року придбання, вартістю 1600 грн.;

DVD-програвач «Philips» марки DVD R3305, 2008 року придбання, вартістю 225 грн.;

вбудований в стіну кондиціонер «Chigo», 2010 року придбання, вартістю 3000 грн.;

ліжко двоспальне, 2006 року придбання, вартістю 1750 грн.;

апарат для приготування кофе «De Longhi», 2011 року придбання, вартістю 2750 грн.;

вбудовану в спальні шафу-купе, 2010 року придбання, вартістю 1950 грн.

пральну машину, 2010 року придбання, вартістю 2150 грн.

електром`ясорубку, 2007 року придбання, вартістю 880 грн.;

а всього на суму 19125 грн.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на:

телевізор «Philips», 2006 року придбання, вартістю 4800 грн.;

DVD-програвач «Philips» марки DVР 5168, 2008 року придбання, вартістю 225 грн.;

мікрохвильова піч «Bosh», 2010 року придбання, вартістю 1140 грн.;

посудомийна машина «Bosh», 2011 року придбання, вартістю 2000 грн.;

вбудовану в коридорі шафу-купе (дзеркальна), 2005 року придбання, вартістю 2550 грн.;

холодильник «LG», 2012 року придбання, вартістю 3700 грн.;

диван-канапе, 2011 року придбання, вартістю 900 грн.;

ліжко полуторне, 2011 року придбання, вартістю 1950 грн.;

вбудований в стіну кондиціонер «LG», 2006 року придбання, вартістю 2050 грн.;

а всього на суму 19315 грн.

В іншій частині позовних вимог ОСОБА_1 - відмовити.

В іншій частині позовних вимог ОСОБА_2 - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 (паспорт НОМЕР_7 , виданий Ленінським РВ у м.Харкові ДМС України в Харківській області 10 жовтня 2014 року, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_8 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , паспорт НОМЕР_9 , виданий Жовтневим РВ ХМУ УМВС України в Харківській області 07 вересня 1999 року, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_10 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) компенсацію у вигляді різниці вартості майна побутового та домашнього вжитку, яке підлягає поділу, у розмірі 100 (сто) грн.

Стягнути з ОСОБА_2 (паспорт НОМЕР_7 , виданий Ленінським РВ у м.Харкові ДМС України в Харківській області 10 жовтня 2014 року, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_8 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , паспорт НОМЕР_9 , виданий Жовтневим РВ ХМУ УМВС України в Харківській області 07 вересня 1999 року, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_10 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) 85150(вісімдесят п`ять тисяч сто п`ятдесят) грн компенсацію вартості автомобілів.

Стягнути з ОСОБА_2 (паспорт НОМЕР_7 , виданий Ленінським РВ у м.Харкові ДМС України в Харківській області 10 жовтня 2014 року, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_8 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , паспорт НОМЕР_9 , виданий Жовтневим РВ ХМУ УМВС України в Харківській області 07 вересня 1999 року, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_10 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) судові витрати у сумі 10000(десять тисяч) грн

Компенсувати за рахунок держави ОСОБА_2 паспорт НОМЕР_7 , виданий Ленінським РВ у м.Харкові ДМС України в Харківській області 10 жовтня 2014 року, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_8 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України судовий збір у сумі 6593 грн. 62 коп.( шість тисяч п`ятсот дев`яносто три гривні шістдесят дві копійки).

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 07 червня 2019 року.

Головуючий - А.І. Овсяннікова

Судді: І.П. Коваленко

І.С. Сащенко