ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/997/19 Справа № 205/8820/13-ц Суддя у 1-й інстанції - Остапенко Н.Г. Суддя у 2-й інстанції - Єлізаренко І. А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 травня 2019 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді Єлізаренко І.А.,

суддів Красвітної Т.П., Свистунової О.В.,

за участю секретаря Черкас Є.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "УкрСиббанк" на рішення Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 04 червня 2018 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства "УкрСиббанк" до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення суми заборгованості за договором про надання споживчого кредиту, процентів, нарахованих за користування кредитом та пені,-

В С Т А Н О В И Л А:

У жовтні 2013 року ПАТ «УкрСиббанк» звернулися до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про стягнення суми заборгованості за договором про надання споживчого кредиту, процентів, нарахованих за користування кредитом та пені.

В обґрунтування позовних вимог ПАТ «УкрСиббанк» посилалися на те, що 11 червня 2008 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 був укладений договір про надання споживчого кредиту № 0, відповідно до умов якого останній отримав кредит в розмірі 7 150 доларів США у порядку та на умовах зазначених у кредитному договорі, строком користування до 11 червня 2019 року. З метою забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором, 11 червня 2008 року між банком та ОСОБА_6 було укладено договір поруки за № 0/П1, за яким поручитель зобов`язався відповідати перед банком за виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором. Також у забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором, 11 червня 2008 року між позивачем та ОСОБА_7 було укладено договір поруки за №0/П, за яким поручитель зобов`язався відповідати перед банком за виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором. 05 січня 2009 року між банком та позичальником ОСОБА_1 було укладено Додаткову угоду № 2 до Договору № 0 від 11 червня 2008 року. Відповідно до вказаної угоди банк та ОСОБА_1 , досягли згоди, що банк зобов`язується надати останньому кредит у формі кредитної лінії з лімітом, встановленим у базовій валюті, що дорівнює 60 775 грн., а відповідач зобов`язався повернути наданий кредит у повному обсязі не пізніше 11 червня 2019 року згідно з графіком погашення кредиту. Розмір процентної ставки за користування кредитом встановлюється у розмірі 30% річних, за користування кредитними коштами понад встановлений договором строк, позивач автоматично нараховує проценти на прострочену суму основного боргу за процентною ставкою в розмірі збільшеному вдвічі від ставки визначеної за користування кредитом. Банк свої зобов`язання виконав, кредит надав, але відповідач ОСОБА_1 належним чином своїх зобов`язаннь не виконував, допустивши прострочення повернення кредиту, внаслідок чого станом на 23 квітня 2013 року утворилась заборгованість в розмірі 154 644,06 грн., яка складається із: заборгованості за кредитом в розмірі 60 775,00 грн., заборгованості по сплаті відсотків за користування кредитом в розмірі 93 869, 06 грн., пені в розмірі 15 360,87 грн., яка складається з пені за прострочення сплати кредиту у сумі 3 331,90 грн., пені за прострочення сплати процентів - 12 028,97 грн. Оскільки, відповідачі добровільно здійснювати погашення заборгованості не бажають, ПАТ «УкрСиббанк» просили суд стягнути з відповідачів солідарно на свою користь суму заборгованості в розмірі 154 644,06 грн. та судові витрати в сумі 1 700,04 грн.

Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 04 червня 2018 року у задоволенні позовних вимог ПАТ «УкрСиббанк» було відмовлено (а.с.155-161).

З таким рішенням не погодилися ПАТ «УкрСиббанк», звернулися до суду з апеляційною скаргою, в якій просили рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги банку у повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої норм матеріального та процесуального права.

У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідачів просила апеляційну скаргу ПАТ «УкрСиббанк» залишити без задоволення, рішення суду залишити без змін, посилаючись на його законність та обгрунтованість.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст.12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ч.1 ст. 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, 11 червня 2008 року між АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк», та ОСОБА_1 був укладений договір про надання споживчого кредиту № 0. Відповідно до умов кредитного договору № 0 ОСОБА_1 отримав кредит в розмірі 7150 доларів США, що еквівалентно 34 688,23 грн. за курсом НБУ на день укладення договору, у порядку та на умовах зазначених у кредитному договорі, строком користування до 11 червня 2019 року (а.с. 5-11).

У відповідності до умов зазначеного кредитного договору погашення кредиту повинно здійснюватися відповідачем щомісячно, згідно графіку погашення кредиту, визначеного в Додатку № 1 до кредитного договору.

Пунктом 1.3.1 розділу 1 кредитного договору № 0 встановлено, що за користування кредитними коштами протягом перших 30 календарних днів, рахуючи з дати видачі кредиту, процентна ставка встановлюється в розмірі 14 % річних.

Крім того, згідно пункту 4.1 договору за прострочення повернення кредиту, відповідач зобов`язаний сплатити банку пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми простроченого платежу за кожний день прострочення.

З метою забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором, 11 червня 2008 року між АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк», та ОСОБА_6 було укладено договір поруки за № 0/П1, за яким поручитель зобов`язався відповідати перед банком за виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором (а.с. 33-35).

Також у забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором, 11 червня 2008 року між АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк», та ОСОБА_7 було укладено договір поруки за № 0/П, за яким поручитель зобов`язався відповідати перед банком за виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором (а.с. 30-32).

05 січня 2009 року між банком та позичальником ОСОБА_1 було укладено Додаткову угоду № 2 до Договору № 0 від 11.06.2008. Відповідно до вказаної угоди позивач та ОСОБА_1 , досягли згоди, що банк зобов`язується надати Хачатряну А.М. кредит у формі кредитної лінії з лімітом кредитної лінії, встановленим у базовій валюті, що дорівнює 60 775 грн., відповідач зобов`язався повернути наданий кредит у повному обсязі не пізніше 11 червня 2019 року, згідно з графіком погашення кредиту. Розмір процентної ставки за користування кредитом встановлюється у розмірі 30% річних, за користування кредитними коштами понад встановлений договором строк, позивач автоматично нараховує проценти на прострочену суму основного боргу за процентною ставкою в розмірі збільшеному вдвічі від ставки визначеної за користування кредитом (а.с. 20-22).

Поручитель - відповідач ОСОБА_7 10 грудня 2010 року змінив прізвище з « ОСОБА_8 » на « ОСОБА_9 », що підтверджується свідоцтвом про зміну імені серії НОМЕР_1 (а.с. 84).

Поручитель - відповідач ОСОБА_6 10 грудня 2010 року змінив прізвище з « ОСОБА_8 » на « ОСОБА_9 », що підтверджується свідоцтвом про зміну імені серії НОМЕР_2 (а.с. 119).

У зв`язку з невиконанням позичальником ОСОБА_1 зобов`язань за кредитним договором станом на 23 квітня 2013 року утворилася заборгованість перед банком, яка складається із: заборгованості за кредитом в розмірі 60 775,00 грн., заборгованості по сплаті відсотків за користування кредитом в розмірі 93 869,06 грн. та пені в розмірі 15 360,87 грн., яка складається з пені за прострочення сплати кредиту 3 331,90 грн., пені за прострочення сплати процентів 12 028,97 грн. Сума вказаних складових заборгованості становить 170004,93 грн., однак, звертаючись з позовною заявою, банк зазначив, що загальний борг за кредитом становить 154 644,06 грн., які і просив стягнути солідарно з відповідачів (а.с. 4).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ПАТ «УкрСиббанк», суд першої інстанції посилався на те, що банком пропущено строки позовної давності на звернення до суду, однак погодитися з такими висновками суду не можливо, оскільки суд дійшов них через неповне з"ясування обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права, що відповідно до ст. 376 ЦПК України, є підставою для скасування рішення суду та ухвалення нового рішення.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Визначення поняття зобов`язання міститься у частині перші статті 509 ЦК України.

Відповідно до цієї норми зобов`язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (статті 611 ЦК України).

Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк.

При цьому в законодавстві визначаються різні поняття як «строк дії договору», так і «строк (термін) виконання зобов`язання» (статті 530, 631 ЦК України).

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події (частина перша статті 530 ЦК України).

Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у статті 1050 ЦК України.

11 червня 2008 року між АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк», та ОСОБА_1 був укладений договір про надання споживчого кредиту № 0. Відповідно до умов кредитного договору № 0 ОСОБА_1 отримав кредит в розмірі 7 150,00 доларів США, що еквівалентно 34 688,23 грн. за курсом НБУ на день укладення договору, у порядку та на умовах зазначених у кредитному договорі, строком користування до 11 червня 2019 року (а.с. 5-11).

У відповідності до умов зазначеного кредитного договору погашення кредиту повинно здійснюватися відповідачем щомісячно, згідно графіку погашення кредиту, визначеного в Додатку № 1 до кредитного договору.

Пунктом 1.3.1 розділу 1 кредитного договору № 0 встановлено, що за користування кредитними коштами протягом перших 30 календарних днів, рахуючи з дати видачі кредиту, процентна ставка встановлюється в розмірі 14 % річних.

Крім того, згідно пункту 4.1 договору за прострочення повернення кредиту, відповідач зобов`язаний сплатити банку пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми простроченого платежу за кожний день прострочення.

Отже, сторони договору погодили строки виконання зобов`язань зі щомісячним погашенням платежів, останній з яких у визначеній сумі підлягав виконанню в строк до 11 червня 2009 року.

Таким чином, погашення кредитної заборгованості та строки сплати чергових платежів визначено місяцями та відповідними числами цих місяців.

Поряд зі встановленням строку дії договору - 11 червня 2019 року сторони встановили і строки виконання боржником окремих зобов`язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов`язання, яке виникло на основі договору.

Строк виконання кожного щомісячного зобов`язання згідно з частиною третьою статті 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку.

Як вбачається із розрахунку заборгованості, наданого банком, позичальник ОСОБА_1 припинив виконувати щомісячні зобов`язання з погашення кредиту - 03 листопада 2009 року (а.с.27).

Із позовними вимогами про стягнення заборгованості за кредитним договором банк звернувся до суду 21 жовтня 2013 року, включивши до позовних вимог всю суму заборгованості, що підтверджується розрахунком заборгованості (а.с.1-4).

В судовому засіданні в суді першої інстанції представником відповідачів було заявлено клопотання про застосування строків позовної давності у даній справі.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку.

Після переривання перебіг позовної давності починається заново (частини перша, третя статті 264 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (статті 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

З урахуванням особливостей конкретних правовідносин початок перебігу позовної давності пов`язаний з певними юридичними фактами та їх оцінкою управомоченою особою.

Так, за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п`ята статті 261 ЦК України).

У зобов`язаннях, в яких строк виконання не встановлено або визначено моментом вимоги кредитора, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку.

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у статтях 252-255 ЦК України.

При цьому початок перебігу позовної давності пов`язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

У справі встановлено, що згідно з умовами п. 1.2.2 кредитного договору позичальник зобов`язаний здійснювати повернення кредиту частинами (щомісячними платежами) в розмірі та в строки, визначені графіком та щомісячно сплачувати проценти за користування кредитом, а також встановлено відповідальність за порушення зобов`язань.

Оскільки умовами договору встановлені окремі самостійні зобов`язання, які деталізують обов`язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу, а відтак і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення.

За умовами договору погашення кредиту повинно здійснюватися позичальником частинами з «1» по «10» число кожного місяця, початок перебігу позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальником кожного з цих зобов`язань.

Таким чином, враховуючи, що строк дії кредитного договору визначено - до 11 червня 2019 року, тобто договір діяв на момент звернення банку до суду, та враховуючи додаткову угоду до договору, якою було визначено суму кредиту - 60 775 грн., колегія суддів приходить до висновку про стягнення з позичальника ОСОБА_1 на користь банку заборгованості за тілом кредиту у розмірі - 60 775 грн.

Стосовно стягнення з позичальника ОСОБА_1 відсотків за користування кредитними коштами та пені слід зазначити наступне.

Як вбачається із розрахунку заборгованості, наданого банком, було здійснено нарахування відсотків за користування кредитними коштами - з 05 січня 2009 року (а.с.26-28). Останній платіж здійснено позичальником 03 листопада 2009 року, а з позовною заявою банк звернувся 21 жовтня 2013 року.

Отже, колегія суддів приходить до висновку про стягнення з позичальника ОСОБА_1 на користь банку відсотків за користування кредитними коштами в межах трирічного строку позовної давності за період - з 21 жовтня 2010 року по 29 березня 2013 року - дата, станом на яку банк просить стягнути заборгованість за кредитним договором, у сумі - 57 433,71 грн. та пені в межах річного строку позовної давності, передбаченого ч.2 ст. 258 ЦК України, який має відраховуватися з 22 квітня 2012 року по 12 квітня 2013 року, згідно наданого банком розрахунку, у розмірі 15 360,87 грн., яка складається з пені за прострочення сплати кредиту 3 331,90 грн., пені за прострочення сплати процентів 12 028,97 грн. Загальний розмір пені, яка підлягає стягненню з позичальника на користь банку становить - 15 360 грн. 87 грн. (а.с.29).

Стосовно позовних вимог банку до поручителів ОСОБА_4 та ОСОБА_5 колегія суддів вважає за необхідне відмовити у задоволенні цих позовних вимог банку з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 553 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.

Статтею 554 ЦК України передбачено, що у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов`язання, а також у разі зміни зобов`язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності (частина 1 статті 559 ЦК України).

Як вбачається з матеріалів справи, банком не було погоджено змін умов до Договору № 0 від 11 червня 2008 року, які затверджені Додатковою угодою №2 від 05 січня 2009 року з поручителями.

Умови Додаткової угоди № 2 від 05 січня 2009 року змінюють умови кредитного договору, істотно збільшують обсяг відповідальності поручителів, а саме: розмір кредитного договору збільшився з 34 688,23 грн. до 60 775,00 грн. та розмір процентної ставки за кредитом збільшився з 14% до 30%.

Зазначена правова позиція викладена в Постанові Верховного Суду України від 21 жовтня 2015 року у справі № 6-1161цс16.

Отже, в силу ч. 1 ст. 559 ЦК України, порука ОСОБА_4 та ОСОБА_5 є припиненою, а тому у задоволенні позовних вимог ПАТ «УкрСиббанк» до поручителів ОСОБА_4 та ОСОБА_5 слід відмовити.

За таких обставин, враховуючи вищевикладене апеляційна скарга ПАТ «УкрСиббанк» підлягає частковому задоволенню, рішення суду скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог ПАТ «УкрСиббанк» до позичальника ОСОБА_1 та відмову у задоволенні позовних вимог ПАТ «УкрСиббанк» до поручителів ОСОБА_4 та ОСОБА_5

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381- 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» - задовольнити частково.

Рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 04 червня 2018 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення суми заборгованості за договором про надання споживчого кредиту, процентів, нарахованих за користування кредитом та пені - скасувати.

Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 про стягнення суми заборгованості за договором про надання споживчого кредиту, процентів, нарахованих за користування кредитом та пені - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_3 ) на користь Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» заборгованість за договором про надання споживчого кредиту № 0 від 11 червня 2008 року, утворилася станом на 23 квітня 2013 року, яка складається із: заборгованості за кредитом у розмірі - 60 775 грн., заборгованості по сплаті відсотків за користування кредитом у розмірі - 57 433 грн. 71 коп., пені у розмірі 15 360 грн. 87 грн. та судовий збір у розмірі 3 339 грн. 23 коп.

В іншій частині позовних вимог Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 - відмовити.

У задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_10 , ОСОБА_11 про стягнення суми заборгованості за договором про надання споживчого кредиту, процентів, нарахованих за користування кредитом та пені - відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя

Судді