18.10.2019
Провадження № 2/201/3509/2019
У Х В А Л А

про залишення позовної заяви без руху

18 жовтня 2019 року суддя Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська - Наумова О.С., ознайомившись з матеріалами позовної заяви ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк», Державного реєстратора Комунального підприємства «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської обласної ради Дворецької Юлії Олексіївни про визнання протиправним і скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень,

В С Т А Н О В И Л А :

16 жовтня 2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до ПАТ «Укрсоцбанк», Державного реєстратора КП «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської обласної ради Дворецької Ю.О. про визнання протиправним і скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, яка в провадження судді Наумової О.С. була передана 17 жовтня 2019 року.

Ознайомившись із матеріалами позовної заяви, на підставі ст. ст. 175, 177, 185 ЦПК України, вважаю за можливе залишити її без руху з наступних підстав.

Так, відповідно до ч. 4 ст. 177 ЦПК України, до позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Згідно з ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» позивач має надати доказ про сплату судового збору у справах немайнового характеру в розмірі 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня календарного року, в якому відповідна заява подається до суду.

Згідно з Законом України «Про державний бюджет на 2019 рік» прожитковий мінімум для працездатних осіб станом на 01 січня 2019 року встановлений у розмірі 1921,00 грн.

Відповідно судовий збір має становити 768,40 грн. за вимогу немайнового характеру.

Згідно з ч. 2 ст. 9 Закону України «Про судовий збір» суд перед відкриттям провадження у справі перевіряє зарахування судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України.

В позовній заяві ОСОБА_1 посилається норми Закону України «Про захист прав споживачів», відповідно до яких споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, що пов`язані з порушенням їх прав, у зв`язку з чим просить звільнити її від сплати судового збору за подання даного позову до суду.

Вирішуючи заявлену вимогу про звільнення позивача від сплати судового збору суддя дійшов наступного висновку.

Із пункту 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів» №5 від 12 квітня 1996 року вбачається, що позовна заява про захист прав споживача повинна містити відомості, зокрема, про те, яке право споживача, передбачено Законом України «Про захист прав споживача», порушено; коли і в чому це виявилося; про способи захисту, які належить вжити суду; про розмір сум, щодо яких заявлено вимоги, з відповідними розрахунками і обґрунтуванням; про докази, що підтверджують позов.

Відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками та продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності регулюються Законом «Про захист прав споживачів» від 12 травня 1991 року № 1023-XII. Цим Законом установлено права споживачів, а також визначено механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів.

Пунктом 22 статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів» визначено, що споживач це фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

Відповідно до Закону України «Про захист прав споживачів» послуга - діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб.

Отже, Закон України «Про захист прав споживачів» регулює відносини, які виникають між споживачами і виробниками, виконавцями, продавцями під час продажу товарів (виконанні робіт, наданні послуг), встановлює права споживачів на придбання товарів (робіт, послуг) належної якості та безпечних для життя і здоров`я, а також визначає механізм захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів.

У зв`язку з цим, застосування Закону України «Про захист прав споживачів» до даних правовідносин, можливе лише в тому разі, якщо предметом і підставою позову є питання надання інформації споживачеві про умови, процедури виконання договору та інше, тобто ті, які передують укладенню договору (в даному випадку, кредитного та іпотечного договорів). Після укладення договору між сторонами виникають інші правовідносини, які регулюються відповідними Законами (Цивільний кодекс України, Законом України «Про іпотеку», Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», тощо).

Тобто, права особи як споживача охоплюються і мають місце на стадії придбання, замовлення, використання або реалізації наміру придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, а коли така продукція вже придбана, замовлена або використовується, то діють правила і норми відповідних договірних правовідносин.

Європейський суд з прав людини вказав, що інтереси справедливого здійснення правосуддя можуть виправдовувати накладення фінансових обмежень на доступ особи до суду. Положення п. 1 ст. 6 Конвенції про виконання зобов`язання забезпечити ефективне право доступу до суду не означає просто відсутність втручання, але й може вимагати вчинення позитивних дій у різноманітних формах з боку держави. Вимога про сплату державного мита є стримуючою мірою для потенційних позивачів від пред`явлення безрозсудних і необґрунтованих позовів. (п. 111 рішення ЄСПЛ від 20 лютого 2014 року у справі «Шишков проти Росії» («Shishkov v. Russia»)).

Враховуючи вищенаведене, на правовідносини, що виникають з приводу визнання протиправним і скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, норми Закону України «Про захист прав споживачів» не поширюється. Тому, посилання позивачки на положення Закону України «Про захист прав споживачів» не є обґрунтованим. При таких обставинах, позивач не звільнена від сплати судового збору за подання вказаного позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

За цих обставин і згідно з ч. 1 ст. 185 ЦПК України позовну заяву належить залишити без руху та надати позивачу термін на усунення недоліків.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. ст. ст. 151, 175, 177, 185, 260, 261 ЦПК України, суддя,

У Х В А Л И Л А:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про звільнення від сплати судового збору, відмовити.

Позовну заяву ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк», Державного реєстратора Комунального підприємства «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської обласної ради Дворецької Юлії Олексіївни про визнання протиправним і скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, залишити без руху.

Надати позивачу строк на усунення недоліків - протягом 07 днів з дня отримання цієї копії ухвали суду.

Повідомити позивача про те, що в разі невиконання цієї ухвали суду в установлений судом строк, позовна заява буде вважатись не поданою до суду й повернута.

Ухвала суду в порядку окремого провадження оскарженню не підлягає.

Суддя О.С. Наумова