П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

3 червня 2019 року місто Київ

справа № 752/25465/17

провадження: 22-ц/824/7437/2019

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача - Шкоріної О.І., суддів - Поливач Л.Д., Стрижеус А.М..

сторони:

позивач - Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк»

відповідач - ОСОБА_1

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк»

на рішення Голосіївського районного суду м.Києва від 21 лютого 2019 року, ухвалене у складі судді Шевченко Т.М.,

у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И В :

У грудні 2017 року позивач ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом до відповідачки ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що відповідно до укладеного договору від 22 грудня 2011 року ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 3900 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 20,40 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Відповідач не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору. У зв`язку з зазначеними порушеннями зобов`язань за кредитним договором відповідач станом на 30 вересня 2017 року має заборгованість у розмірі 113788 грн.32 коп., яка складається із: заборгованості за кредитом в сумі 4349 грн.60 коп., заборгованості за відсотками за користування кредитом в сумі 99119 грн.03 коп., заборгованості за пенею та комісією в сумі 4425 грн.01 коп., а також штрафи в сумі 500 грн. (фіксована складова) і 5394 грн.68 коп. ( процентна складова).

Посилаючись на зазначені обставини, позивач на підставі ст.ст.509, 525, 526, 527, 530, ч.1 ст. 598, 599, 610, ч.2 ст.615, 629, 1050, 1054 ЦК України просив позов задовольнити.

Рішенням Голосіївського районного суду м.Києва від 21 лютого 2019 року у задоволенні позову Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, представник АТ КБ «Приватбанк» - Крилова О.Л. подала апеляційну скаргу, в якій просила скасувати рішення Голосіївського районного суду м.Києва від 21 лютого 2019 року та ухвалити нове рішення, яким позов АТ КБ «Приватбанк» задовольнити, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, невідповідність висновків суду встановленим обставинам. Зокрема, представник посилався на те, що суд першої інстанції не з`ясував строк дії картки та дійшов передчасного висновку про відсутність підстав для задоволення позову. Суд першої інстанції вирішив спір без врахування правових висновків висловлених Верховним Судом у справі № 591/8058/15-ц від 1 березня 2018 року, у справі № 743/150/17 від 27 лютого 2019 року.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідачка ОСОБА_1 просила апеляційну скаргу позивача залишити без задоволення, рішення Голосіївського районного суду м.Києва від 21 лютого 2019 року залишити без змін, посилаючись на те, що рішення ухвалено з дотриманням всіх вимог матеріального та процесуального права.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 6 травня 2019 року в складі колегії суддів справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Справу розглянуто в порядку ст. 369 ЦПК України без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого у справі судового рішення, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Судом установлено, що ОСОБА_1 отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту в розмірі 3900 грн. на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 20,40 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом відповідно до укладеного договору від 22 грудня 2011 року.

Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами складає між нею та банком договір про надання банківських послуг. Також, підтвердила, що ознайомилася та згодна з Умовами та правилами надання банківських послуг, Тарифами банку, які були надані їй для ознайомлення в письмовому вигляді. Своїм підписом засвідчила, що зобов`язуєтья виконувати вимоги Умов та правил надання банківських послуг, а також регулярно ознайомлюватися з їх змінами на сайті Приватбанку.

Пунктом 1.12 Умов та правил надання банківських послуг передбачено, що договір діє на протязі 12 місяців з моменту підписання. Якщо на протязі цього строку жодна із сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично лонгується на той самий строк.

ПАТ КБ «Приватбанк» свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі та надав відповідачу кредитні кошти в межах кредитного ліміту.

Факт отримання платіжної картки, грошових коштів стороною відповідача не оспорюється, які і не спростовується факт користування отриманими в кредит коштами і внесення платежів на погашення заборгованості.

У зв`язку з неналежним виконанням ОСОБА_1 своїх зобов`язань за кредитним договором, утворилася заборгованість, яка станом на 30 вересня 2017 року становить 113788 грн.32 коп., що складається із: заборгованості за кредитом в сумі 4349 грн.60 коп., заборгованості за відсотками за користування кредитом в сумі 99119 грн.03 коп., заборгованістю за пенею та комісією в сумі 4425 грн.01 коп., а також штрафи в сумі 500 грн. (фіксована складова) і 5394 грн.68 коп. (процентна складова).

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що останнє погашення кредиту відбулося 22 грудня 2011 року, а до суду позивач АТ КБ «Приватбанк» звернувся у грудні 2017 року, тобто з пропуском строку позовної давності, що згідно з ч.4 ст.267 ЦК України є підставою для відмови в задоволенні позову.

Проте, повністю з такими висновками суду першої інстанції погодитися не можна, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно з ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст.ст.526, 530, 610, ч.1 ст.612 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

20 червня 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою, в якій просила застосувати загальну та спеціальну позовну давність до вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» і відмовити у задоволенні позову, посилаючись на те, що з наданого позивачем розрахунку заборгованість починається з 22 грудня 2011 року, тобто саме тоді у позивача виникло право на звернення до суду.

Відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст.257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Зокрема, частина друга ст.258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до ст.253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 ст.261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Згідно зі ст.266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давніть спливла і до додаткової вимоги.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (ч.4 ст.267 ЦК України).

Згідно з довідкою АТ КБ «ПриватБанк» клієнт ОСОБА_1 згідно кредитного договору б/н від 22 грудня 2011 року отримала картку НОМЕР_3, зі строком дії картки до останнього дня 07.2015 року ( а.с.76).

Кредитна картка діє в межах визначеного нею строку. За договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (ст.257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст.261 ЦК України).

Банк звернувся до суду з вимогами про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитом 4 грудня 2017 року.

Зважаючи на викладене та враховуючи, що строк дії картки закінчився 31 липня 2015 року, а з позовом банк звернувся 4 грудня 2017 року, тобто в межах позовної давності з часу закінчення строку дії картки, висновок суду першої інстанції про пропуск банком позовної давності суперечить положенням ст.256, ч.ч. 1 та 5 ст.261, ч.4 ст.267 ЦК України.

За таких обставин строк позовної давності, про застосування якого заявлено відповідачем, щодо вимог про стягнення заборгованості за кредитом не сплив, а тому з відповідачки ОСОБА_1 на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за кредитом у сумі 4349 грн.60 коп. Крім того, в межах трирічного строку позовної давності за основною вимогою підлягає стягненню заборгованість за відсотками за користування кредитом за три роки перед зверненням кредитора до суду з позовом , тобто за період з січня по липень 2015 року в сумі 442 грн.44 коп. ( 4349 грн.60 коп. х 20,40 % : 100 %: 365 х182 днів).

Розраховуючи заборгованість за відсотками, суд виходить із розміру відсотків, які були погоджені сторонами договору в момент його укладення.

Матеріали справи не містять згоди ОСОБА_1 на збільшення відсоткової ставки за кредитом з 1 вересня 2014 року - до 34,8 %, з 1 квітня 2015 року - до 43,20 %. Крім того, в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження повідомлення відповідача про наміри банку збільшити відсоткову ставку.

За таких обставин відсутні підстави для нарахування процентів за користування кредитними коштами у зміненому розмірі, який не погоджений з позичальником.

Що стосується позовних вимог про стягнення заборгованості за пенею і комісією в сумі 4425 грн.01 коп. та штрафів в загальній сумі 5894 грн. 68 коп., то в цій частині слід зазначити наступне.

Умовами і правилами надання банківських послуг, які є складовою частиною укладеного між сторонами договору, передбачено право кредитора у разі прострочення позичальником виконання зобов`язань нарахування пені та штрафу.

Відповідно до положень ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно зі ст.61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Ураховуючи, що відповідно до ст.549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення-строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором, свідчить про недотримання положень, закріплених у ст.61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Відповідний правовий висновок викладено Верховним Судом України у постанові від 21 жовтня 2015 року у справі 6-2003цс15.

Зважаючи на викладене, та враховуючи, що розмір штрафу у його фіксованій частині та процентній складовій в сумі 739 грн.60 коп. (500 грн. + 239 грн.60 коп. (4349 грн.60 коп. + 442 грн.44 коп.) х 5 % : 100%) є меншим за розмір заборгованості по пені в сумі 4425 грн.01 коп., то обґрунтованими є вимоги позивача про стягнення штрафу.

Разом з тим, оскільки банк звернувся до суду зі спливом одного року після закінчення строку дії картки, то наявні підстави для застосовування спеціальної позовної давності до вимог про стягнення штрафу і відмови у задоволенні цих вимог.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що подана АТ КБ «Приватбанк» апеляційна скарга на рішення Голосіївського районного суду м.Києва від 21 лютого 2019 року підлягає частковому задоволенню, відповідно рішення суду першої інстанції скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Відповідно до ст.141 ЦПК України сплачений позивачем судовий збір як при поданні позову до суду першої інстанції, так і поданні апеляційної скарги підлягає стягненню з відповідача.

Оскільки позивачем при зверненні до суду з позовом сплачено судовий збір у розмірі 1706 грн.82 коп., та за подання апеляційної скарги в сумі 2560 грн.23 коп., розмір якого згідно вимог Закону України «Про судовий збір» визначений як мінімальний для сплати юридичною особою при зверненні до суду, то понесені позивачем судові витрати у вигляді сплаченого судового збору, навіть з урахуванням часткового задоволення позову, підлягають відшкодуванню з відповідача саме в зазначеному розмірі.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 374, 376, 381-384, 390 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» - задовольнити частково

Рішення Голосіївського районного суду м.Києва від 21 лютого 2019 року - скасувати і ухвалити нове судове рішення наступного змісту.

Позовні вимоги Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН: НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) на користь Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» (, рах. № НОМЕР_2 , МФО № 305299) заборгованість за кредитним договором № б/н від 22 грудня 2011 року за тілом кредиту в сумі 4349 грн.60 коп., за нарахованими відсотками в сумі 442 грн. 44 коп., а всього 4792 грн. 04 коп.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН: НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) на користь Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» (, рах. № НОМЕР_2 , МФО № 305299) понесені судові витрати у вигляді сплаченого судового збору в загальному розмірі 4267 грн. 05 коп.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя-доповідач: О.І. Шкоріна

Судді: Л.Д.Поливач

А.М. Стрижеус