Провадження № 2/201/1192/2019
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2019 року Жовтневий районний суд

м. Дніпропетровська

у складі: головуючого судді Федоріщева С.С.,

при секретарі Разумняк К.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради про усунення перешкод в користуванні власністю, шляхом зняття з реєстраційного обліку,-

ВСТАНОВИВ:

До Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська 19 листопада 2018 року надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради про усунення перешкод в користуванні власністю, шляхом зняття з реєстраційного обліку.

У поданому позові позивач просить визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме квартирою, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

В обґрунтування своїх позовних вимог ОСОБА_1 посилалася на те, що вона є власником квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1, на підставі реєстраційного посвідчення від 03 грудня 1992 року. У вказаній квартирі зареєстрований її син ОСОБА_2, який у 2011 році виїхав з указаної квартири та не проживає там. Реєстрація відповідача у вказаній квартирі порушує права позивача.

Позивач через канцелярію суду подала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала у повному обсязі,.

Відповідач також надав суду заяву в якій не заперечував проти задоволення позову та просив розглядати справу без його участі.

Від представника третьої особи до суду надійшла заява з проханням розглядати справу без його участі, у якій він просив суд ухвалити рішення відповідно до чинного законодавства.

У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України за відсутності всіх осіб, які беруть участь у справі, суд проводить розгляд цивільної справи без фіксування технічними засобами, за наявними у справі матеріалами.

Дослідивши та оцінивши надані докази, у їх сукупності з увагою на їх належність, допустимість та достатність, проаналізувавши доводи, які викладені в позовній заяві і співставивши їх з матеріалами справи, суд встановив наступні обставини та відповідні до них правовідносини.

Як встановлено у ході розгляду справи ОСОБА_1 на підставі реєстраційного посвідчення від 03 грудня 1992 року, належить квартира, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 5).

Згідно із відомостями адресно-довідкового підрозділу ГУДМС УДМС України в Дніпропетровській області за адресою: АДРЕСА_1, зареєстрований ОСОБА_2 (а.с. 20).

Проте відповідач за вказаною адресою не проживає з 2015 року.

Факт відсутності відповідача за адресою реєстрації місця проживання підтверджується актом про не проживання останнього, підписаним сусідами позивачів (а.с. 10).

Приписами ст. 321 ЦК України встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно з ч.1 ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Згідно вимог ст. 319 ЦК України визначено здійснення права власності, а саме власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Крім того, за нормами міжнародного права, зокрема ст. 1 Протоколу 1 Конвенції про захист прав і основних свобод людини: «Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як у громадських інтересах і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права».

Права власника жилого будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК Української РСР, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сімї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом.

Статтею 72 ЖК Української РСР передбачено, що визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Відповідно до п. 34 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист прав власності та інших речових прав» передбачено, що усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (наприклад, статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР; стаття 405 ЦК), а саме: від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою.

Відповідно до ст. 7 Закону України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть, тобто зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою.

Виходячи з того, що вищезазначений Закон є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов'язані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення ст. 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов'язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання.

Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою.

Таким чином, вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (ст. ст. 71, 72, 116, 156 ЖК України, ст. 405 ЦК України).

Саме таку правову позицію висловила колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у рішенні від 16 січня 2012 року у справі № 6-57цс11.

Таким чином, відповідач без поважних причин понад шість місяців не проживає в квартирі, що розташована за адресоюАДРЕСА_1, де право власності належить позивачу на підставі реєстраційного посвідчення.

З урахуванням викладеного суд дійшов до висновку, що вимоги позивача про визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням за указаною адресою, підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. 4, 12, 13, 76-81, 89, 141, 263-265 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради про усунення перешкод в користуванні власністю, шляхом зняття з реєстраційного обліку задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_1) таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме квартирою, що розташована за адресою АДРЕСА_1.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Відповідач має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд, якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Заочне рішення суду може бути оскаржене позивачем протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення шляхом подання апеляційної скарги до Дніпровського апеляційного суду через Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська.

Суддя С.С. Федоріщев