Провадження № 22ц -812/1741/19
О К Р Е М А Д У М К А
судді судової палати в цивільних справах Миколаївського апеляційного суду Царюк Л.М. стосовно постанови колегії суддів цієї палати у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості
13 грудня 2018 року АТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернулося до суду з позовом, у якому зазначало, що 05 травня 2014 року між ним та відповідачем ОСОБА_1 укладено договір про надання банківських послуг шляхом підписання відповідачкою анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг.
Позивач зазначав, що за умовами вказаного договору позичальник отримала кредит у розмірі 5 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. Своїм підписом у заяві відповідач підтвердила, що підписана нею заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua складає договір про надання банківських послуг.
Відповідач взяті на себе зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконувала, унаслідок чого станом на 06 грудня 2018 року утворилася заборгованість у розмірі 13 504 грн. 34 коп., з яких: 1 737 грн. 46 коп. - заборгованість за тілом кредиту; 5 418 грн. 13 коп. нараховано відсотків за користування кредитом; 5 229 грн. 50 коп. нараховано пені; 500 грн. штраф (фіксована частина); 619 грн. штраф (процентна складова).
Посилаючись на викладене, АТ КБ «ПРИВАТБАНК» просило суд стягнути з відповідача вказану суму заборгованості за вказаним кредитним договором від 05 травня 2014 року.
Заочним рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 13 серпня 2019 року позов АТ КБ «ПРИВАТБАНК» задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованість за кредитним договором від 05 травня 2014 року у розмірі 1 737 грн. 46 коп. та судовий збір в сумі 226 грн. 70 коп. В іншій частині позову відмовлено.
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що ОСОБА_1 взяті на себе зобов`язання за кредитним договором виконувала не в повному обсязі, внаслідок чого утворилася заборгованість за простроченим тілом кредиту у розмірі 1 737 грн. 46 коп. У анкеті-заяві позичальника відсутні умови про сплату відсотків по кредиту, встановлення відповідальності у вигляді пені, штрафів за порушення зобов`язання. Умови та Правила не є складовою укладеного між сторонами кредитного договору, оскільки наданий суду примірник не містить підпису відповідача. Ухвалюючи рішення, суд керувався правовим висновком, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17.

В апеляційній скарзі Банк просив скасувати оскаржене рішення районного суду в частині відмови в задоволенні позовних вимог щодо стягнення відсотків та задовольнити ці вимоги, в іншій частині рішення залишити без змін.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовано тим, що між Банком та відповідачем було укладено кредитний договір у формі договору приєднання, про що свідчить анкета-заява, підписана відповідачем. Крім того, звертає увагу на те, що заборгованість складається із заборгованості за тілом кредиту у розмірі 1 737 грн. 46 коп., яку стягнув районний суд та заборгованості за відсотками по кредиту у розмірі 5 418 грн. 13 коп., у стягненні яких районним судом було відмовлено. При цьому скаржник посилається на ст. 1054 ЦК України, згідно якої за кредитним договором банк або інша кредитна організація (кредитор) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки, а також ст. 49 Закону України «Про банки і банківську діяльність», згідно якої надання безпроцентних кредитів забороняється за винятком передбачених Законом випадків.

Таким чином, кредитний договір є двостороннім та оплатним, де оплатою за користування кредиту є сплата відсотків.

Крім того, скаржник вказує, що відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом, розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

До того ж, за думкою скаржника, не може бути взята до уваги позиція Верховного Суду, висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 про те, що без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та Правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком витяг із Тарифів та витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки вони достовірно не підтверджують вказаних обставин, оскільки вказана позиція висловлена в конкретній справі за інших правовідносин сторін, коли відповідачем заперечувалися такі умови договору як погоджені сторонами у належній спосіб.

Саме по собі посилання на не ознайомлення з Умовами та Правилами надання банківських послуг не може бути підставою для визнання неукладеними кредитних правовідносин такий висновок Верховного Суду, викладений в постанові від 28 березня 2019 року по справі № 428/2873/17.

Постановою колегії суддів судової палати в цивільних справах Миколаївського апеляційного суду від 17 березня 2019 року апеляційна скарга Банку задоволена частково. Рішення суду першої інстанції змінено в частині стягнення тіла кредиту, збільшено цей розмір з 1 737 грн. 46 коп. до 2 657 грн. 03 коп. В іншій частині рішення районного суду залишено без змін.

Погоджуюсь з висновками колегії суддів щодо рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог Банку про стягнення з ОСОБА_1 процентів за користування кредитними коштами, виходячи з правової позиції, викладеної в постанові Великої Палати Верховного Суду у справі № 342/180/17 від 03 липня 2019 року (далі Постанова ВП ВС).

Проте, маю окрему думку щодо обрахування розміру суми отриманих коштів, які підлягають стягненню з відповідача.

Колегія суддів не погодилася з розрахунком заборгованості за тілом кредиту, наданим Банком до суду першої інстанції та змінюючи рішення суду першої інстанції в цій частині виходила з розрахунку заборгованості за тілом кредиту, наданим позивачем при розгляді справи апеляційним судом, обрахованим із застосуванням процентів, які відповідають обліковій ставці НБУ, погоджуючись, що розмір заборгованості за тілом кредиту складає 2 657 грн. 03 коп., розрахованим із застосуванням облікової ставки НБУ.

За такого, колегія дійшла висновку, що наявні правові підстави для стягнення в примусовому порядку з боржника суми непогашеного кредиту в розмірі 2 657 грн. 03 коп.

З таким висновком колегії суддів не погоджуюсь з огляду на таке.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямова на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України).

За ч. 1 ст. 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

У договорах за участю фізичної особи споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів ( ч. 2 ст. 627 ЦК України).

Приписами ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти ( ч. 1 ст. 1048 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

В Постанові ВП ВС з огляду на положення Закону України «Про захист прав споживачів», Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи захисту інтересів споживачів» прийняті 09 квітня 1985 року № 39/248 на 106-му пленарному засіданні Генеральної Асамблеї ООН та рішення Конституційного Суду України у справі № 1-12/2013 від 11 липня 2013 року та основні засади цивільного законодавства Велика Палата Верховного Суду зауважила, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору.

Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з позичальником АТ КБ «ПРИВАТБАНК» дотрималося вимог, передбачених ч. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк.

Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору, зокрема розмір та порядок сплати процентів.

Отже в договорі між позикодавцем та позичальником повинні обговорюватися умови щодо розміру та порядку сплати процентів, у разі не встановлення розміру процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України (ст. 1048 ЦК України).

Як встановлено судом першої інстанції ні розмір процентів, ні порядок їх сплати договором між сторонами не визначені, а тому вважати, що запропонований Банком в своїх розрахунках та наданий апеляційному суду, порядок сплати процентів є домовленістю сторін, а розмір цих процентів визначено на рівні облікової ставки Національного банку України, є припущенням, на яких відповідно до цивільно-процесуального законодавства не може ґрунтуватися судове рішення.

Більш того, вважаю, що стягнення з відповідача нарахованого Банком та наданого до апеляційного суду розрахунку тіла кредиту за визначений період з урахуванням процентної ставки на рівні облікової ставки Національного банку України не охоплювалося позовними вимогами Банку.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом ( ч. 3 ст. 12 ЦПК України).

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч. 4 ст. 12 ЦПК України).

При зверненні до суду Банк у позові зазначив матеріально-правову вимогу до відповідача, що випливає зі спірних правовідносин (предмет позову), а також зазначив підстави позову, якими є обставини (юридичні факти), з наявністю яких або відсутністю яких закон пов`язує виникнення чи припинення матеріально-правових відносин між сторонами.

В позовній заяві Банк зазначав як підставу позову укладення між сторонами кредитного договору, а саме підписання відповідачем анкети-заяви та ознайомлення з Умовами та Правилами надання банківських послуг та Тарифами Банку, де визначаються розмір процентної ставки, порядок сплати процентів, пеня та штрафи за неналежне виконання зобов`язань.

Саме з цими обставинами була ознайомлена відповідач, отримавши на свою адресу копію позовної заяви та додатки до неї.

Саме ці обставини досліджував суд першої інстанції та відповідно до цих обставин розглянув спір.

Будь-яких юридичних фактів, пов`язаних із застосуванням до спірних правовідносин положень ч. 1 ст. 1048 ЦК України та посилань на такі факти в частині обрахувань заборгованості за тілом кредиту та розміру процентів на рівні облікової ставки Національного банку України позовна заява не містить.

За приписами ч. 3 ст. 49 ЦПК України підстави позову можуть бути змінені протягом розгляду справи. При цьому позивач замість указаних юридичних фактів посилається на інші, що обґрунтовують ту саму вимогу, але не повинен виходити за межі спірного матеріально-правового правовідношення. Між тим, АТ КБ «ПРИВАТБАНК» таким правом позивача щодо зміни підстав позову не скористалося.

Отже розрахунок суми заборгованості визначено судом першої інстанції відповідно до заявлених позовних вимог, наданих позивачем та досліджених районним судом доказів.

За такого, вважаю, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права та застосуванням правових висновків Верховного Суду, а тому підлягає залишенню без змін.

Суддя Миколаївського апеляційного суду Л. Царюк

17 жовтня 2019 року