Справа № 344/7019/19
Провадження № 4-с/344/108/19
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 червня 2019 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючої судді Домбровської Г.В.,

при секретарі судового засідання Стефанець Г.Я.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області цивільну справу за скаргою ОСОБА_1 про визнання неправомірними дій державного виконавця, скасування постанови про повернення виконавчого документа стягувачу, зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (надалі також «Скаржник») звернувся до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області зі скаргою, в якій просив визнати неправомірними дії державного виконавця щодо винесення постанови про повернення виконавчого документа стягувачу; визнати незаконною та скасувати постанову від 03 квітня 2019 року про повернення виконавчого документа стягувачу у виконавчому провадженні №54279757; зобов`язати державного виконавця здійснювати виконання рішення суду

Як вбачається зі змісту скарги ОСОБА_1 , скаржник покликається на незаконність дій державного виконавця у виконавчому провадженні щодо виконання виконавчого листа Івано-Франківського міського суду №344/4037/2016 від 02.09.2016 року, невжиття ним всіх передбачених законом заходів щодо виконання судового рішення, що, в свою чергу, за висновком скаржника, свідчить про передчасність та незаконність постанови заступника начальника Косівського районного відділу ДВС Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області Сіреджука І.О. від 03.04.2019 року про повернення виконавчого документа стягувачу.

Представником скаржника подано до суду заяву про розгляд скарги без його участі, в якій він просив задовольнити скаргу в повному обсязі.

Заступник начальника Косівського районного відділу ДВС Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області Сіреджук І.О. в судове засідання не з`явився, про дату та час судового засідання повідомлявся належним чином, подав письмові заперечення на скаргу з копіями матеріалів виконавчого провадження.

Боржник у виконавчому провадженні до суду не з`явився, про причини неявки не сповістив, про дату та час судового засідання повідомлявся належним чином.

На підставі положень частини 2 статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Проаналізувавши викладені в скарзі доводи скаржника, Судом встановлено наступне.

30 травня 2016 року Івано-Франківським міським судом Івано-Франківської області винесено рішення №344/4037/16-ц, яким стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики в сумі 134252,97 грн., а також судовий збір в сумі 1349,91 грн.

Вищевказане судове рішення набрало законної сили, у зв`язку з чим 02.09.2016 року Івано-Франківським міським судом Івано-Франківської області на виконання даного рішення було видано Виконавчий лист №344/4037/2016.

Відповідно до частин 1,2 статті 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до частини 5 статті 124 і частини 3 статті 129 Конституції України судові рішення є обов`язковими до виконання на всій території України, а обов`язковість рішень суду визнається однією з основних засад судочинства.

Обов`язковість судових рішень гарантується згідно з практикою Європейського суду з прав людини, зокрема, статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод: право на судовий захист було б примарним, якби правова система держави дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове судове рішення залишалося недіючим на шкоду одній зі сторін.

Відповідно до цього принципу постанова або ухвала суду, що набрали законної сили, є обов`язковими для всіх суб`єктів правовідносин, яких у той чи інший спосіб стосується судове рішення.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначено Законом України «Про виконавче провадження» (в редакції, чинній станом на час звернення стягувача із заявою про відкриття виконавчого провадження та винесення оскаржуваної постанови про повернення виконавчого документа).

На виконання Виконавчого листа Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області №344/4037/2016 від 02.09.2016 року, стягувачем до Косівського районного відділу ДВС було подано заяву про відкриття виконавчого провадження, на підставі якої державним виконавцем було відкрито виконавче провадження з примусового виконання даного судового наказу (Постанова про відкриття виконавчого провадження ВП №54279606 від 17.07.2017 року).

Відповідно до статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції закону, чинній станом на час відкриття виконавчого провадження) виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виконавець зобов`язаний:

1) здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом;

2) надавати сторонам виконавчого провадження, їхнім представникам та прокурору як учаснику виконавчого провадження можливість ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження;

3) розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання;

4) заявляти в установленому порядку про самовідвід за наявності обставин, передбачених цим Законом;

5) роз`яснювати сторонам та іншим учасникам виконавчого провадження їхні права та обов`язки.

3. Виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право:

1) проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону;

2) проводити перевірку виконання юридичними особами незалежно від форми власності, фізичними особами, фізичними особами - підприємцями рішень стосовно працюючих у них боржників;

3) з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від державних органів, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, посадових осіб, сторін та інших учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, в тому числі конфіденційну;

4) за наявності вмотивованого рішення суду про примусове проникнення до житла чи іншого володіння фізичної особи безперешкодно входити на земельні ділянки, до житлових та інших приміщень боржника - фізичної особи, особи, в якої перебуває майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, проводити в них огляд, у разі потреби примусово відкривати їх в установленому порядку із залученням працівників поліції, опечатувати такі приміщення, арештовувати, опечатувати та вилучати належне боржникові майно, яке там перебуває та на яке згідно із законом можливо звернути стягнення. Примусове проникнення на земельні ділянки, до житлових та інших приміщень у зв`язку з примусовим виконанням рішення суду про виселення боржника та вселення стягувача і рішення про усунення перешкод у користуванні приміщенням (житлом) здійснюється виключно на підставі такого рішення суду;

5) безперешкодно входити на земельні ділянки, до приміщень, сховищ, іншого володіння боржника - юридичної особи, проводити їх огляд, примусово відкривати та опечатувати їх;

6) накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку;

7) накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають у касах, на рахунках у банках, інших фінансових установах та органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів (крім коштів на рахунках платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, коштів на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом), на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей;

8) здійснювати реєстрацію обтяжень майна в процесі та у зв`язку з виконавчим провадженням;

9) використовувати за згодою власника приміщення для тимчасового зберігання вилученого майна, а також транспортні засоби стягувача або боржника за їхньою згодою для перевезення майна;

10) звертатися до суду або органу, який видав виконавчий документ, із заявою (поданням) про роз`яснення рішення, про видачу дубліката виконавчого документа у випадках, передбачених цим Законом, до суду, який видав виконавчий документ, - із заявою (поданням) про встановлення чи зміну порядку і способу виконання рішення, про відстрочку чи розстрочку виконання рішення;

11) приймати рішення про відстрочку та розстрочку виконання рішення (крім судових рішень), за наявності письмової заяви стягувача;

12) звертатися до суду з поданням про розшук дитини, про постановлення вмотивованого рішення про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної або іншої особи, в якої перебуває дитина, стосовно якої складено виконавчий документ про її відібрання;

13) звертатися до суду з поданням про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної або іншої особи, в якої перебуває майно боржника чи майно та кошти, що належать боржникові від інших осіб;

14) викликати фізичних осіб, посадових осіб з приводу виконавчих документів, що перебувають у виконавчому провадженні.

У разі якщо боржник без поважних причин не з`явився за викликом виконавця, виконавець має право звернутися до суду щодо застосування до нього приводу;

15) залучати в установленому порядку понятих, працівників поліції, інших осіб, а також експертів, спеціалістів, а для проведення оцінки майна - суб`єктів оціночної діяльності - суб`єктів господарювання;

16) накладати стягнення у вигляді штрафу на фізичних, юридичних та посадових осіб у випадках, передбачених законом;

17) застосовувати під час примусового виконання рішень фото- і кінозйомку, відеозапис;

18) вимагати від матеріально відповідальних і посадових осіб боржників - юридичних осіб або боржників - фізичних осіб надання пояснень за фактами невиконання рішень або законних вимог виконавця чи іншого порушення вимог законодавства про виконавче провадження;

19) у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів;

20) залучати в разі потреби до проведення чи організації виконавчих дій суб`єктів господарювання, у тому числі на платній основі, за рахунок авансового внеску стягувача;

21) отримувати від банківських та інших фінансових установ інформацію про наявність рахунків та/або стан рахунків боржника, рух коштів та операції за рахунками боржника, а також інформацію про договори боржника про зберігання цінностей або надання боржнику в майновий найм (оренду) індивідуального банківського сейфа, що охороняється банком;

22) здійснювати інші повноваження, передбачені цим Законом.

Вимоги виконавця щодо виконання рішень є обов`язковими на всій території України. Невиконання законних вимог виконавця тягне за собою відповідальність, передбачену законом.

Залучення для проведення виконавчих дій працівників поліції здійснюється за вмотивованою постановою виконавця, яка надсилається керівнику територіального органу поліції за місцем проведення відповідної виконавчої дії. У залученні поліції для проведення виконавчих дій може бути відмовлено лише з підстав залучення особового складу даного територіального органу поліції до припинення групового порушення громадської безпеки і порядку чи масових заворушень, а також для подолання наслідків масштабних аварій чи інших масштабних надзвичайних ситуацій.

Під час виконання рішень виконавець має право на безпосередній доступ до інформації про боржників, їхнє майно, доходи та кошти, у тому числі конфіденційної, яка міститься в державних базах даних і реєстрах, у тому числі електронних. Порядок доступу до такої інформації з баз даних та реєстрів встановлюється Міністерством юстиції України разом із державними органами, які забезпечують їх ведення.

Відповідно до статті 10 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції закону, чинній станом на час відкриття виконавчого провадження) Заходами примусового виконання рішень є:

1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами;

2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника;

3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні;

4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем;

5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Підстави повернення виконавчого документа стягувачу визначено статтею 37 Закону України «Про виконавче провадження» (чинний станом на час винесення оскаржуваної постанови про повернення виконавчого документа стягувачу).

Так, виконавчий документ повертається стягувачу, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними (пункт 2 частини 1 статті 37 Закону України «Про виконавче провадження»).

Постановою заступника начальника Косівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області від 03.04.2019 року про повернення виконавчого документа стягувачу повернуто стягувачу Виконавчий лист №344/4037/2016 від 02.09.2016 року.

Як випливає зі змісту вищевказаної постанови, підставою для повернення виконавчого документа стягувачеві став висновок державного виконавця про те, що боржник відсутній, майно боржника, на яке можна було б звернути стягнення, не виявлено.

Стягувач у вищевказаних виконавчих провадженнях, Волков Б.Р., вважає вищевказану постанову протиправною та просить її скасувати, а також визнати відповідні дії державного виконавця неправомірними.

Враховуючи вищевикладене, Суд вважає за необхідне звернути увагу на наступне.

Як встановлено Судом зі змісту наданих державним викнавцем копій матеріалів виконавчого провадження, в ході виконавчого провадження за вищевказаним виконавчим листом державним виконавцем направлено запити у реєструючі органи щодо наявності у боржника майна, на що отримано відповідні про відсутність у боржника будь-якого майна та доходів.

Крім того, дежавним виконавцем здійснювалися заходи щодо встановлення місцезнаходження боржника, у зв`язку з чим тримано інформацію від родичів боржника про перебування його за кордоном.

Вищевказані обставини стали підставою для повернення виконавчого листа стягувачу.

В той же час, Суд звертає увагу на те, що обовязковість виконання судового рішення є однією із гарантій справедливого судочинства. Манове право вимоги за рішенням суду захищається Протоколом першим до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. А тому, здійснюючи виконавче провадження, державний виконавець зобовязаний вчиняти весь обсяг наданих йому законом про виконавче провадження дій з метою виконання рішення суду належним чином.

Так, статтею 36 Закону України «Про виконавче провадження» врегульовано порядок розшуку боржника, його майна, розшуку дитини за виконавчим документом про відібрання дитини.

Зокрема, у разі відсутності відомостей про місце проживання, перебування боржника - фізичної особи, а також дитини за виконавчими документами про відібрання дитини виконавець звертається до суду з поданням про винесення ухвали про розшук боржника або дитини.

Розшук боржника - юридичної особи, майна боржника організовує виконавець шляхом подання запитів до відповідних органів, установ або проведення перевірки інформації про майно чи доходи боржника, що міститься в базах даних і реєстрах, та перевірки майнового стану боржника за місцем проживання (перебування) або його місцезнаходженням (ч.ч.1-2 ст. 36 Закону України «Про виконавче провадження»).

З матеріалів виконавчого провадження Судом встановлено, що державний виконавець звертався до суду з поданням про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України, однак, зважаючи на неможливість встановлення місцезнаходження боржника, не скористався правом щодо оголошення його в розшук з метою виконання судового рішення, яке набрало законної сили.

За таких обставин Суд не вбачає підстав для висновку про правомірність оскаржуваної постанови про повернення виконавчого документа стягувачу, оскільки державний виконавець не скористався всім обсягом наданий йому законом повноважень щодо належного викнання судового рішення.

Відповідно до ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Згідно з ч.3 ст. 451 ЦПК України якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Враховуючи вищевикладене, Суд приходить до висновку про передчасність постанови заступника начальника Косівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області від 03.04.2019 року про повернення виконавчого документа стягувачу, а тому знаходить підстави для її скасування.

Вимогу скарги щодо визнання протиправними дій державного викнавця Суд вважає безпідставною, оскільки результатом відповдних дій стало конкретне рішення державного виконавц, яке за висновком Суду підлягає скасуванню, і такий спосіб захисту порушених прав стягувача у виконавчом провадження Суд вважає належним та повним.

Відтак, в задоволенні вимоги про визнання протиправними дій державного виконавця суд вважає за необхідне відмовити.

Вимога скарги щодо зобов`язання державного виконавця здійснювати рішення суду не підлягає задоволенню, оскільки такі дії (щодо виконання рішення суду) є автоматичним наслідком після скасування постанови про поверенння виконавчого документа стягувачу.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 4, 18, 37 Закону України «Про виконавче провадження», ст. ст.259, 447-453 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В :

Скаргу ОСОБА_1 про визнання неправомірними дій державного виконавця, скасування постанови про повернення виконавчого документа стягувачу, зобов`язання вчинити дії, задовольнити частково.

Скасувати Постанову заступника начальника Косівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області від 03.04.2019 року про повернення виконавчого документа стягувачу у виконавчому провадженні ВП №54279606.

В задоволенні решти вимог скарги відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала може бути оскаржена до Івано-Франківського Апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги на ухвалу суду через Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення. Учасник справи, якому ухвала не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому ухвали суду.

Повний текст ухвали суду складено та підписано 10.06.2019 р.

Суддя Домбровська Г.В.