Провадження № 2/219/549/2019
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
06 травня 2019 року м. Бахмут Донецької області
Артемівський міськрайонний суд Донецької області у складі:
головуючого судді Хомченко Л.І.,
секретар Скорубо Ю.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Бахмут Донецької області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору міни дійсним та визнання права власності на квартиру,
ОСОБА_1 (далі за текстом позивач) звернулася до Артемівського міськрайонного суду Донецької області з позовною заявою до ОСОБА_2 (далі за текстом відповідач) про визнання договору міни дійсним та визнання права власності на квартиру, зазначивши, що 31.03.1999 між нею та відповідачем був укладений біржовий контракт № 311-Н (договір міни квартири) в Артемівській філії Донецької товарної біржі.
За вказаним біржовим контрактом позивач з відповідачем здійснили обмін квартирами, а саме: відповідач отримала квартиру по АДРЕСА_1 , яка належала позивачу на підставі свідоцтва про право власності на житло, а позивач отримала квартиру по АДРЕСА_2 , яка належала відповідачу на підставі договору дарування.
При укладанні договору сторони здійснили оцінку квартир та домовились, що обмін здійснюється без доплати. Після укладення договору сторони припинили реєстрацію свого місця мешкання в квартирах, які до обміну належали їм.
На підставі біржового контракту (договору міни квартири) позивач здійснила реєстрацію свого права власності на квартиру в Артемівському бюро технічної інвентаризації - № запису № 6-2675 від 31.03.1999.
В п. 7 вказаного біржового контракту зазначено, що угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. Угода вважається укладеною з моменту її реєстрації на біржі. (Закон України про товарну біржу № 1956-ХІІ від 10.12.1991 розділ VI, стаття 15).
Після укладення вказаного договору, вона постійно проживала у вказаній квартирі, несла всі витрати з її утримання, що також підтверджує передачу квартири і дійсність укладання угоди.
На даний момент вона вирішила розпорядитися квартирою, але при зверненні до нотаріуса їй було роз`яснено про необхідність встановлення в судовому порядку права власності на дану квартиру.
У зв`язку з викладеним просить суд визнати дійсним біржовий контракт № 311-Н (договір міни квартири), укладений в Артемівській філії Донецької товарної біржі 31.03.1999 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 ; визнати за ОСОБА_1 право власності на квартиру АДРЕСА_3 .
Позивач в судовому засіданні не з`явилась, надала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримує у повному обсязі.
Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином.
Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступне.
Згідно з паспортом серії НОМЕР_1 (а.с.5) позивач зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , з 14 травня 1999 року. Реєстрація позивача у вищевказаній квартирі також підтверджується довідкою Часовоярської міської ради (а.с.8).
31 березня 1999 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 було укладено біржовий контракт № 311-Н (договір міни квартири), за яким сторони здійснили обмін квартирами, а саме: відповідач отримала квартиру по АДРЕСА_1 , яка належала позивачу на підставі свідоцтва про право власності на житло, а позивач отримала квартиру по АДРЕСА_2 , яка належала відповідачу на підставі договору дарування (а.с.6).
Згідно з технічним паспортом (а.с.7) позивач зареєструвала своє право власності в Комунальному підприємстві-бюро технічної інвентаризації м. Артемівськ.
Рішенням Часовоярської міської ради від 03.12.2015 року № 6/73-639 про перейменування вулиць, провулків (а.с.9) вулиця АДРЕСА_4 , перейменована на АДРЕСА_5 .

Відповідно до ст.227 ЦК України (в редакції 1963 року, який відповідно до п.4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, підлягає застосуванню до даних правовідносин), яка діяла на час укладання спірного договору, договір купівлі продажу жилого будинку (квартири) повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією із сторін є громадянин.

Проте, в порушення вищевказаних вимог оформлення обумовленого договору купівлі продажу житлового будинку в нотаріальному порядку не відбулося.

Згідно ст.47 ЦК України (в редакції 1963 року) нотаріальне посвідчення угод обов`язкове лише в випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченим ч.2 ст.48 цього кодексу.

У п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 28.04.1978 року №3 «Про судову практику в справах про визнання угод недійсними» із змінами та доповненнями роз`яснено, що з підстав недодержання нотаріальної форми визнаються недійсними тільки угоди, які відповідно до чинного законодавства підлягають обов`язковому нотаріальному посвідченню, зокрема договори довічного утримання, застави, купівлі продажу (у тому числі при придбанні на товарних біржах).

Частиною 2 ст.47 ЦК України (в редакції 1963 року) передбачено, що якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна з сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним.

Аналогічну норму закріплено законодавцем в частині 2 статті 220 чинного ЦК України.

При цьому, вказана норма може застосовуватись лише за наявності таких необхідних умов: одна зі сторін має повністю або частково виконати угоду; інша сторона має ухилятись від нотаріального оформлення угоди; має існувати вимога сторони, яка виконала свої обов`язки. Відсутність хоча б однієї з цих умов унеможливлює визнання договору купівлі-продажу житла з недотриманням нотаріальної форми дійсним.

Разом з тим, згідно з ч. 2 ст. 15 Закону України «Про товарну біржу», угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню.

Позивач на теперішній час не має можливості реалізувати свої права, оскільки договір купівлі-продажу не був нотаріально посвідчений.

Окрім того, відповідно до матеріалів справи та змісту вказаного вище договору вбачається, що сторони узгодили та виконали всі його суттєві умови, в тому числі й ціну, право власності за позивачем на це майно зареєстровано в БТІ м. Артемівська, проте у зв`язку з невиконанням вимог щодо нотаріального посвідчення вказаного договору, позивач позбавлений можливості розпорядження вказаним майном, тобто здійснення всіх прав як власника.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

У відповідності до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності також і у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Враховуючи вимоги ст.ст.15, 16 ЦК України, та встановивши узгодження та виконання всіх суттєвих умов договору, що посвідчення вказаного договору нині в нотаріальному порядку неможливе, суд вважає, що цивільне право позивача підлягає захисту шляхом визнання дійсним вищевказаного договору міни квартири, та визнати за позивачем права власності на квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 .

Керуючись ст. ст. 4,5,6, 12,13, 77-81, 258-259, 263-265, 273, 280-282 ЦПК України, ст. 47, 227 ЦК України (в редакції 1963 року), суд

ВИРІШИВ:

Визнати дійсним біржовий контракт № 311-Н (договір міни квартири), укладений в Артемівській філії Донецької товарної біржи 31.03.1999 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_5 ) ОСОБА_6 ою Володимирівною.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на квартиру АДРЕСА_3 .

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Донецької області протягом 30 днів з часу його проголошення через Артемівський міськрайонний суд Донецької області

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача протягом 30 днів з часу його проголошення.

Суддя Л.І.Хомченко