Постанова

Іменем України

05 червня 2019 року

м. Київ

справа № 316/1736/16-ц

провадження № 61-39312св18

Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Кузнєцова В. О. (суддя-доповідач), Жданової В. С., Ігнатенка В. М.,

учасники справи:

позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна»,

відповідачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Енергодарського міського суду м. Енергодар Запорізької області від 26 липня 2017 року у складі головуючого судді Капустинського М. В. та постанову Апеляційного суду Запорізької області від 17 травня 2018 року у складі колегії суддів: Воробйової І. А., Бєлки В. Ю., Онищенка Е. А.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У листопаді 2016 року Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» (далі - ТОВ «ОТП Факторинг Україна») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором та звернення стягнення на предмет іпотеки.

Позов мотивовано тим, що 19 жовтня 2007 року між Закритим акціонерним товариством «ОТП Банк» (далі - ЗАТ «ОТП Банк»), правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк» (далі - ПАТ «ОТП Банк»), та ОСОБА_4 укладено кредитний договір, згідно з яким останній надано кредит у розмірі 143 000 доларів США на придбання нерухомого майна, з плаваючою процентною ставкою (фіксований відсоток 3,99 % + FIDR - процентна ставка по строкових депозитах фізичних осіб у валюті кредиту, що розміщені в банку на строк 336 днів з виплатою процентів після закінчення строку дії депозитного договору) та кінцевою датою повернення кредиту - 19 жовтня 2022 року.

У забезпечення виконання зобов`язань за вказаним кредитним договором, між ЗАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_2 19 жовтня 2007 року укладено договір поруки, згідно з яким останній поручається перед банком за виконання ОСОБА_4 зобов`язань за кредитним договором від 19 жовтня 2007 року.

Крім того, 19 жовтня 2007 року між ЗАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_4 для забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором укладено два договори іпотеки, згідно з якими остання передала в іпотеку банку квартиру № 3 та квартиру АДРЕСА_2 .

30 жовтня 2013 року між ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «ОТП Факторинг Україна» укладено договір відступлення прав вимоги, згідно з яким останньому передано право вимоги за кредитними договорами та договорами забезпечення, в тому числі за кредитним договором та договором іпотеки, укладеними 19 жовтня 2007 року між ЗАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_5 .

Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно власником нежилого приміщення АДРЕСА_3 є ОСОБА_3 , на підставі договору купівлі-продажу від 20 серпня 2016 року. Позивач зазначає, що предмет іпотеки - двокімнатна квартира АДРЕСА_3 та вищевказане нежиле приміщення є одним і тим самим об`єктом нерухомості.

У зв`язку з неналежним виконанням позичальником умов кредитного договору виникла заборгованість за кредитом, розмір якої станом на 07 жовтня 2016 року складає 3 216 022,72 грн, з яких: заборгованість за тілом кредиту - 116 923,43 доларів США, що еквівалентно 3 027 018,99 грн; заборгованість за процентами - 7 300,57 доларів США, що еквівалентно 189 003,73 грн.

Ураховуючи викладене ТОВ «ОТП Факторинг Україна» просило стягнути солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_2 заборгованість за кредитним договором у розмірі 3 216 022,72 грн, а також в рахунок погашення заборгованості звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме: нежиле приміщення, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 , що належить на праві власності ОСОБА_3 шляхом проведення прилюдних торгів за початковою ціною 175 025 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Енергодарського міського суду Запорізької області від 26 липня 2017 року позов ТОВ «ОТП Факторинг Україна» задоволено. Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_2 заборгованість за кредитним договором від 19 жовтня 2007 року в розмірі 3 216 022,72 грн. Звернуто стягнення на предмет іпотеки: нерухоме майно - нежиле приміщення, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 та належить на праві власності ОСОБА_3 , в рахунок погашення загальної заборгованості перед ТОВ «ОТП Факторинг Україна» за кредитним договором від 19 жовтня 2007 року в розмірі 3 216 022,72 грн, шляхом проведення прилюдних торгів за початковою ціною в розмірі 1 175 025 грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що наявна заборгованість за кредитним договором, розмір якої підтверджено матеріалами справи та належним розрахунком, який відповідачами не спростовано, підлягає стягненню солідарно як з боржника, так і з поручителя. Крім того, у зв`язку з неналежним виконанням позичальником своїх зобов`язань за кредитним договором, у кредитора виникло право задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. При цьому судом зазначено, що до ОСОБА_3 , відповідно до частини другої статті 23 Закону України «Про іпотеку», перейшло право власності на предмет іпотеки та він набув статусу іпотекодавця і має всі його права та несе всі його обов`язки за іпотечним договором.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Постановою Апеляційного суду Запорізької області від 17 травня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишено без задоволення, рішення Енергодарського міського суду Запорізької області від 26 липня 2017 року залишено без змін.

Залишаючи рішення суду першої інстанції без змін, суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції, який всебічно та повно з`ясував дійсні обставини справи, перевірив доводи та заперечення сторін, дослідив надані сторонами докази, унаслідок чого ухвалив законне і обґрунтоване рішення про задоволення позову.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та узагальнення її доводів

У липні 2018 року ОСОБА_3 подав до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення апеляційного суду скасувати, рішення суду першої інстанції змінити та відмовити в позові в частині звернення стягнення на предмет іпотеки.

Касаційна скарга мотивована тим, що суди не дослідили питання щодо відповідності придбаного ним майна, оскільки ОСОБА_4 передала в іпотеку банку дві житлові квартири № 3 (загально площею 50 кв. м) та АДРЕСА_6 , а ОСОБА_3 придбав у ОСОБА_4 нежиле приміщення № 3 (загальною площею 129,1 кв. м.) по АДРЕСА_7 , яке відповідно до інформації Державного реєстру прав на нерухоме майно не є предметом іпотеки. Крім того, суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, одночасно стягнув суму боргу з боржника та звернув стягнення на предмет іпотеки, що належить майновому поручителю, в рахунок погашення зазначеного боргу, що призведе до подвійного стягнення на користь кредитора однієї й тієї ж суми заборгованості одночасно як з боржника, так і з майнового поручителя. Також поза увагою судів залишилось те, що згідно інформації з Державного реєстру іпотек іпотекодержателем виступає ПАТ «ОТП Банк», а ТОВ «ОТП Факторинг Україна» є іншою юридичною особою, яка не має підтверджених у встановленому законом порядку повноважень іпотекодержателя. Звертаючи стягнення на предмет іпотеки, суди не визначили ціну предмета іпотеки в порядку передбаченому законом, оскільки звіт про оцінку майна, доданий позивачем, складений 02 квітня 2014 року, тобто більше ніж за два роки до звернення до суду з указаним позовом.

Ухвалою Верховного Суду від 16 липня 2018 року відкрито касаційне провадження у вказаній справі та надано строк для надання відзиву.

Узагальнений виклад позиції інших учасників справи

У поданому відзиві, ПАТ «ОТП Факторинг Україна» просить касаційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення, а оскаржувані рішення суду першої та апеляційної інстанції, які є законними і обґрунтованими залишити без змін.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду дійшла висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, а рішення судів першої та апеляційної інстанцій - без змін.

Фактичні обставини справи

Суди встановили, що 19 жовтня 2007 року між Закритим акціонерним товариством «ОТП Банк» (далі - ЗАТ «ОТП Банк»), правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк» (далі - ПАТ «ОТП Банк»), та ОСОБА_4 укладено кредитний договір, згідно з яким останній надано кредит у розмірі 143 000 доларів США на придбання нерухомого майна, з плаваючою процентною ставкою (фіксований відсоток 3,99 % + FIDR - процентна ставка по строкових депозитах фізичних осіб у валюті кредиту, що розміщені в банку на строк 336 днів з виплатою процентів після закінчення строку дії депозитного договору) та кінцевою датою повернення кредиту - 19 жовтня 2022 року.

У забезпечення виконання зобов`язань за вказаним кредитним договором, між ЗАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_2 19 жовтня 2007 року укладено договір поруки, згідно з яким останній поручився перед банком за виконання ОСОБА_4 зобов`язань за кредитним договором від 19 жовтня 2007 року.

19 жовтня 2007 року між ЗАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_4 для забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором укладено договір іпотеки № PML-200/743/2007/1, згідно з яким остання передала в іпотеку банку трикімнатну квартиру АДРЕСА_2 , а також договір іпотеки № PML-200/743/2007/2, згідно з яким остання передала в іпотеку банку двокімнатну квартиру АДРЕСА_3 .

30 жовтня 2013 року між ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «ОТП Факторинг Україна» укладено договір відступлення прав вимоги, згідно з яким ПАТ «ОТП Банк» передав право вимоги ТОВ «ОТП Факторинг Україна» за кредитними договорами та договорами забезпечення, в тому числі за кредитним договором та договором іпотеки, укладеними 19 жовтня 2007 року між ЗАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_4

В подальшому предмет іпотеки було відчужено ОСОБА_3 на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу від 20 серпня 2016 року.

Згідно з розрахунком, наданим ТОВ «ОТП Факторинг Україна» у зв`язку неналежним виконанням позичальником умов кредитного договору виникла заборгованість за кредитом, розмір якої станом на 07 жовтня 2016 року складає 3 216 022,72 грн, з яких: заборгованість за тілом кредиту - 116 923,43 доларів США, що еквівалентно 3 027 018,99 грн; заборгованість за процентами - 7 300,57 доларів США, що еквівалентно 189 003,73 грн.

Мотиви з яких виходить Верховний Суд та застосовані норми права

Статтею 1054 ЦК України передбачено що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі статтею 543 ЦК України у разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо.

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником (частина перша статті 553 ЦК України).

У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (частини перша, друга статті 554 ЦК України).

Відповідно до частини першої, третьої статті 33 Закону України «Про іпотеку» в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Порядок реалізації предмета іпотеки за рішенням суду врегульовано статтею 39 Закону України «Про іпотеку», якою передбачено, що в разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначається, зокрема, спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону.

За змістом статті 11 Закону України «Про іпотеку» іпотекодавець (майновий поручитель) несе відповідальність перед іпотекодержателем за невиконання боржником основного зобов`язання в межах вартості предмета іпотеки.

Перехід права власності на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи регулюється статтею 23 Закону України «Про іпотеку», якою передбачено, що у разі переходу права власності на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою. Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця, має всі його права і несе всі його обов`язки за іпотечним договором у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки.

Відтак, іпотека залишається дійсною незалежно від зміни власника майна.

Отже, у разі вибуття заставного майна з власності іпотекодавця, законодавством встановлено механізм захисту прав іпотекодержателя шляхом перенесення всіх прав та обов`язків іпотекодавця на особу, до якої перейшло право власності на майно.

За змістом статті 11 ЦПК України у редакції, чинній на момент вирішення спору судом першої інстанції, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Загальними вимогами процесуального права, закріпленими у статтях 57-60, 131-132, 137, 177, 179, 185, 194, 212-215 ЦПК України у редакції, чинній на момент вирішення спору місцевим судом, визначено обов`язковість установлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доказів, розрахунків, з яких суд виходив при вирішенні позову (дослідження обґрунтованості, наявності доказів, що їх підтверджують).

Суди попередніх інстанцій установили, що нежиле приміщення АДРЕСА_3 , яке належить на праві власності ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу від 20 серпня 2016 року, не є новоствореним об`єктом нерухомого майна, оскільки було створене з двох квартир № 3 та АДРЕСА_2 , які були передані в іпотеку ОСОБА_4

Встановивши, що основне зобов`язання щодо повернення суми кредиту за кредитним договором не виконано суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, відповідно до статей 526, 530, 554 ЦК України дійшов правильного висновку про стягнення заборгованості за цим договором як з боржника, так і з поручителя в солідарному порядку, а також наявності правових підстав для звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів.

Доводи заявника про те, що суди не визначили ціну предмета іпотеки в порядку передбаченому законом, оскільки звіт про оцінку майна, доданий позивачем, складений 02 квітня 2014 року, тобто більше ніж за два роки до звернення до суду з указаним позовом, є безпідставними, оскільки відповідно до статей 19, 57 Закону України «Про виконавче провадження» сторони виконавчого провадження під час здійснення виконавчого провадження не позбавлені можливості заявляти клопотання про визначення вартості майна, тобто визначення іншої ціни предмета іпотеки, ніж буде зазначена в резолютивній частині рішення суду, якщо наприклад така вартість майна змінилася.

Посилання заявника в касаційній скарзі на те, що належне йому на праві власності нежиле приміщення не є предметом іпотеки спростовується матеріалами справи з яких вбачається, що квартири № 3 та АДРЕСА_2 були передані ОСОБА_4 в іпотеку банку, а згодом переобладнані в нежиле приміщення та відчужені ОСОБА_3 .

Аргументи заявника про те, що ТОВ «ОТП Факторинг Україна» є неналежним іпотекодержателем, так як у Державному реєстрі іпотек іпотекодержателем виступає ПАТ «ОТП Банк» є необґрунтованими, оскільки відповідно до договору про відступлення прав вимоги від 30 жовтня 2013 року, який є чинним, ПАТ «ОТП Банк» передало право вимоги ТОВ «ОТП Факторинг Україна» за кредитними та забезпечувальними договорами, в тому числі і за кредитним договором та договором іпотеки від 19 жовтня 2007 року, укладеними між ЗАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_4 , що підтверджується Витягом з додатку № 1 до договору про відступлення права вимоги.

Інші доводи ОСОБА_3 зводяться до переоцінки доказів у справі, що виходить за встановлені статтею 400 ЦПК України межі розгляду справи судом касаційної інстанції та не дають підстав для встановлення неправильного застосування судами норм матеріального та порушення норм процесуального права, не спростовують висновків судів першої та апеляційної інстанцій, викладених у мотивувальних частинах оскаржуваних судових рішень.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення («Серявін та інші проти України» (Seryavin and Others v. Ukraine) від 10 лютого 2010 року, заява №4909/04).

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Енергодарського міського суду м. Енергодар Запорізької області від 26 липня 2017 року та постанову Апеляційного суду Запорізької області від 17 травня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: В. О. Кузнєцов
В. С. Жданова
В. М. Ігнатенко