Ухвала

18 березня 2019 року

м. Київ

справа № 750/7235/18

провадження № 61-3813ск19

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Ступак О. В., вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою Чернігівської міської ради на рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 29 жовтня 2018 року та постанову Чернігівського апеляційного суду від 04 лютого 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Чернігівської міської ради, Управління житлово-комунального господарства Чернігівської міської ради про визнання бездіяльності протиправною та стягнення коштів,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Чернігівської міської ради, Управління житлово-комунального господарства Чернігівської міської ради про визнання бездіяльності протиправною та стягнення коштів, в якому, уточнивши позовні вимоги, просила визнати протиправною бездіяльність Чернігівської міської ради та Управління житлово-комунального господарства Чернігівської міської ради щодо нездійснення компенсації додаткових витрат на оплату житлово-комунальних послуг, наданих КП «Чернігівводоканал» і ПАТ «Облтеплокомуненерго», які перевищують соціальні нормативи, встановлені постановою Кабінету Міністрів України від 06 серпня 2014 року № 409 «Про встановлення додаткових державних соціальних стандартів у сфері житлово-комунального обслуговування»; стягнути з відповідачів на свою користь 4 258,64 грн в якості компенсації додаткових витрат на оплату житлово-комунальних послуг, які нараховані на підставі рішень виконавчого комітету Чернігівської міської ради від 14 квітня 2014 року № 112 та від 20 квітня 2017 року № 181 і фактично сплачено за період з 01 листопада 2016 року по 27 березня 2017 року включно.

В обґрунтування позову ОСОБА_1 зазначила, що рішеннями виконавчого комітету Чернігівської міської ради від 14 квітня 2014 року № 112 та від 20 квітня 2017 року № 181 затверджено норми витрат води, які перевищують нормативи, встановлені постановою Кабінету Міністрів України від 06 серпня 2014 року № 409 «Про встановлення додаткових державних соціальних стандартів у сфері житлово-комунального обслуговування», що потягнуло за собою додаткове нарахування позивачу за період з 01 листопада 2016 року по 27 березня 2017 року включно 1 540,11 грн за послуги, надані КП «Чернігівводоканал», і 2 718,53 грн за послуги, надані ПАТ «Облтеплокомуненерго», а всього 4 258,64 грн. Посилаючись на положення пункту 31 вищевказаної постанови Кабінету Міністрів України, яким передбачено компенсацію за рахунок місцевих бюджетів громадянам, які мають субсидію на оплату житлово-комунальних послуг, витрат на оплату житлово-комунальних послуг, що перевищують соціальні нормативи, позивач просила стягнути понесені витрати з відповідачів.

Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 29 жовтня 2018 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність Чернігівської міської ради щодо нездійснення компенсації ОСОБА_1 додаткових витрат у сумі 4 258,64 грн на оплату житлово-комунальних послуг, наданих КП «Чернігівводоканал» і ПАТ «Облтеплокомуненерго», які перевищують соціальні нормативи, встановлені постановою Кабінету Міністрів України від 06 серпня 2014 року № 409 «Про встановлення додаткових державних соціальних стандартів у сфері житлово-комунального обслуговування». Зобов'язано Чернігівську міську раду протягом одного місяця від дня набрання цим рішенням законної сили, ухвалити рішення про виділення Управлінню житлово-комунального господарства Чернігівської міської ради з місцевого бюджету 258,64 грн для компенсації ОСОБА_1 додаткових витрат на оплату житлово-комунальних послуг. Зобов'язано Управління житлово-комунального господарства Чернігівської міської ради виплатити ОСОБА_1. 4 258,64 грн в якості компенсації додаткових витрат на оплату житлово-комунальних послуг - протягом 5 банківських днів від дня їх фактичного надходження з місцевого бюджету. У задоволенні решти вимог позову ОСОБА_1 відмовлено.

Постановою Чернігівського апеляційного суду від 04 лютого 2019 року рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 29 жовтня 2018 року змінено. Викладено його резолютивну частину в такій редакції: «Позов задовольнити частково. Визнати протиправною бездіяльність Чернігівської міської ради щодо нездійснення компенсації ОСОБА_1 додаткових витрат у сумі 4 042,34 грн на оплату житлово-комунальних послуг, наданих КП «Чернігівводоканал» і ПАТ «Облтеплокомуненерго», які перевищують соціальні нормативи, встановлені постановою Кабінету Міністрів України від 06 серпня 2014 року № 409 «Про встановлення додаткових державних соціальних стандартів у сфері житлово-комунального обслуговування». Зобов'язано Чернігівську міську раду протягом одного місяця від дня набрання цим рішенням законної сили, ухвалити рішення про виділення Управлінню житлово-комунального господарства Чернігівської міської ради з місцевого бюджету 4 042,34 грн для компенсації ОСОБА_1 додаткових витрат на оплату житлово-комунальних послуг. Зобов'язано Управління житлово-комунального господарства Чернігівської міської ради виплатити ОСОБА_1 4 042,34 грн в якості компенсації додаткових витрат на оплату житлово-комунальних послуг - протягом 5 банківських днів від дня їх фактичного надходження з місцевого бюджету. У задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

18 лютого 2018 року Чернігівська міська рада звернулася до Верховного Суду із касаційною скаргою на рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 29 жовтня 2018 року та постанову Чернігівського апеляційного суду від 04 лютого 2019 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржувані судові рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до неї відмовити.

Верховний Суд дійшов висновку, що відсутні підстави для відкриття касаційного провадження з огляду на таке.

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Відповідно до пунктів 1 та 2 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п'ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Верховний Суд вважає, що ця справа є малозначною в силу своїх властивостей, при цьому враховує характер правовідносин у яких виник спір, предмет та ціну позову.

Крім того, при визначенні справи малознаною Верховний Суд враховує рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року № R (95) 5, згідно яких державам-членам необхідно вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Посилання заявника на те, що ця касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, як на наявність підстави, передбаченої підпунктом «а» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, Верховний Суд вважає є безпідставними, оскільки вони належним чином не обґрунтовані.

Формальне посилання у касаційній скарзі на випадки передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України без наведення відповідного обґрунтування, не може бути підставою для висновків суду касаційної інстанції, що у цій справі наявні обставини, за яких рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню.

Зазначення судом апеляційної інстанції у постанові про можливість її оскарження до суду касаційної інстанції не змінює характер, предмет та ціну позову у даній справі, та не спростовує наявність у Верховного Суду повноважень на визнання справи малозначною, оскільки частина шоста статті 19 ЦПК України розміщена у загальних положеннях цього Кодексу, то вона поширюються й на касаційне провадження.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

З урахуванням наведеного, оскільки заявник подав касаційну скаргу на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню, а обставини, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, необґрунтовані, то відсутні підстави для відкриття касаційного провадження у справі.

Керуючись статтями 19, 389, 394 ЦПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Чернігівської міської ради на рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 29 жовтня 2018 року та постанову Чернігівського апеляційного суду від 04 лютого 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Чернігівської міської ради, Управління житлово-комунального господарства Чернігівської міської ради про визнання бездіяльності протиправною та стягнення коштів відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя О. В. Ступак