Справа №521/6195/18
Провадження №2/521/466/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 лютого 2019 року місто Одеса

Малиновський районний суд міста Одеси в складі:

головуючий суддя - Плавич І.В.,

секретар судового засідання - Коваль Т.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

У провадженні вказаного складу суду знаходилася на розгляді цивільна справа за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

В обґрунтування позову представник ПАТ КБ «Приватбанк» вказує, що 08 серпня 2013 року між ПАТ КБ «Приватбанк» - з однієї сторони, та ОСОБА_2 . - з іншої сторони, був укладений кредитний договір №б/н, відповідно до умов якого банк надає позичальникові кредит у розмірі 16 000,00 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом згідно із умовами договору.

ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_2 помер.

Як зазначає представник банку, не зважаючи на взяті на себе зобов`язання, ОСОБА_2 в порушення умов укладеного договору суму кредиту не повернув та проценти не сплатив.

Представник позивача вказує, що ОСОБА_1 постійно проживала із померлим, а тому є, на думку позивача його спадкоємцем, у зв`язку з чим представник ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся із даним позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості у загальному розмірі 15 623,99 гривень.

Відповідач ОСОБА_1 скористались правом подачі відзиву на позовну заяву та, заперечуючи проти заявлених позовних вимог, просила суд відмовити у задоволені позову, посилаючись на те, що при видачі банком картки ОСОБА_2 , померлому ІНФОРМАЦІЯ_1 року, було встановлено кредитний ліміт 0,00 гривень, крім того, померлий не був повідомлений належним чином про умови кредитування, також стороною позивача не надано доказів на підтвердження того, що на картковий рахунок ОСОБА_2 було переведено кредитні грошові кошти. Позивач звертаючись до відповідача із даним позовом не надав доказів на підтвердження того, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 проживали однією сім`єю на момент отримання кредиту, а тому ОСОБА_1 не є спадкоємцем та правонаступником у кредитних зобов`язаннях ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

Представником ПАТ КБ «Приватбанк» було надано до суду відповідь на відзив, у якій сторона посилалась на те, що спадкоємці ОСОБА_2 , у тому числі і ОСОБА_1 , мали право звернутись до органів нотаріату із заявою про відмову від прийняття спадщини у строк, передбачений законом, проте, вказаного здійснено не було. Також, представник ПАТ КБ «Приватбанк» звертала увагу суду, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 проживали однією сім`єю на момент видачі кредиту, посилаючись на відомості із паспортних документів ОСОБА_2 та ОСОБА_1 Також, сторона позивача вказувала на те, що ОСОБА_2 було ознайомлено, зокрема, із умовами надання кредиту та відсотковою ставкою. У зв`язку із викладеним сторона позивача просила суд задовольнити позов.

Представник ПАТ КБ «Приватбанк» у відкрите судове засідання не з`явилася, але від особи надійшла заява про підтримання позову ПАТ КБ «Приватбанк» у повному обсязі та розгляд справи за відсутності сторони в порядку ст. 211 ч.3 ЦПК України.

Відповідач ОСОБА_1 у відкрите судове засідання не з`явилася, але від особи надійшла заява, у якій сторона просила суд відмовити у задоволенні позову та розглядати справу за відсутності сторони в порядку ст. 211 ч.3 ЦПК України.

Вивчивши наявні матеріали справи, установивши фактичні обставини спору, дослідивши зібрані докази у їх сукупності, надавши правовідносинам, що виникли між сторонами у справі, належну правову оцінку, суд доходить наступного висновку.

Під час розгляду справи судом було встановлено, що 08 серпня 2013 року між ПАТ КБ «Приватбанк» - з однієї сторони, та ОСОБА_2 . - з іншої сторони, був укладений кредитний договір №б/н, відповідно до умов якого банк надає позичальникові кредит у розмірі 16 000,00 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом згідно із умовами договору.

ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_2 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 , виданим відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції 24 грудня 2014 року.

Проте, як свідчить представник банку, в порушення вимог кредитного договору, ОСОБА_2 , померлий ІНФОРМАЦІЯ_1 року, умови договору не виконав, кредит не повернув, проценти не сплатив у встановлені сторонами строки на умовах, визначених кредитним договором кредиту.

Надаючи виниклим між сторонами по справі належну правову оцінку, суд зазначає, що згідно із ст. 509 ч.ч.1,2 ЦК України, за якою зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. При цьому, зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно із ст. 11 ч.1, ч.2 п.1 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Як встановлює ст. 626 ч.1 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Щодо ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

У силу ст. 1054 ч.ч.1,2 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно із ст. 1055 ч.ч.1,2 ЦК України, кредитний договір укладається у письмовій формі.

Відповідно до положень ст. 1054 ч.2 ЦК України, судом звернуто увагу на наступне. Згідно із ст. 1046 ч.1 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до положень ст. 1049 ч.ч.1,3 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Відповідно до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Як вказує ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із ст. 530 ч.1 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

У силу ст. 536 ч.ч.1,2 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Представник ПАТ КБ «Приватбанк» вказувала, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 проживали однією сім`єю на момент видачі кредиту.

Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Дійсно, згідно із ст. 1268 ч. 3 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Проте, судом звернуто увагу, що відповідно до заочного рішення Малиновського районного суду м. Одеси від04 жовтня 2012 року шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було розірвано.

Як вбачається із матеріалів справи, вказане рішення набрало законної сили у встановленому законом порядку.

Як вбачається із паспортного документу ОСОБА_1 серії НОМЕР_2 , виданого Малиновським РВ ОМУ УМВС України в одеській області 28 липня 2003 року, остання зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

Разом з тим, відповідно до акту від 10 грудня 2012 року, складеного комісією у складі Суркової Г.Ф., Головчук С.В., Бейбутян К . В., посвідченого КП ЖКС «Черьомушки» Одеської міської ради, ОСОБА_2 з 05 червня 2012 року за адресою: АДРЕСА_1 , не проживав, особисті речі за адресою відсутні.

Відповідно до постанови про закриття кримінального провадження СВ Малиновського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області від 27 грудня 2014 року згідно із повідомленням «102» ОСОБА_2. ІНФОРМАЦІЯ_1 року покінчив життя самогубством за адресою: АДРЕСА_2 .

Згідно із листом Малиновської державної нотаріальної контори у місті Одесі Головного територіального управління юстиції в Одеській області №875/01-14/г від 18 грудня 2018 року ОСОБА_1 не проживала на момент смерті із ОСОБА_2 , а тому не є його спадкоємцем.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених ЦПК України випадках (ст. 13 ЦПК України).

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ст. 16 ЦК України). Однак, за загальним правилом, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень та доказування не може ґрунтуватись на припущеннях (ст. 12 ч.3, ст. 81 ч.1,6 ЦПК України).

У параграфі 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» («Seryavin and Others v. Ukraine», заява №4909/04), Європейський суд з прав людини зазначив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» («Ruiz Torija v. Spain»), заява №18390/91, п. 29). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії» («Suominen v. Finland», заява №37801/97, п. 36). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» («Hirvisaari v. Finland», заява №49684/99, п. 30).

З урахуванням даних норм закону та на підставі встановлених фактів по справі суд дійшов висновку, що стороною позивача не надано належних доказів, що ОСОБА_2 на момент отримання кредитних коштів зі сторони позивача проживав разом із ОСОБА_1 , що остання є спадкоємцем ОСОБА_2 , а тому суд вбачає доцільним відмовити у задоволенні позову ПАТ КБ «Приватбанк».

Згідно зі ст. 141 ч.ч.1,2 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Таким чином, у зв`язку із висновком суду про відмову в позові, понесені судові витрати покладаються на позивача ПАТ КБ «Приватбанк» та відшкодуванню за рахунок відповідача не підлягають.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 12, 13, 19, 76, 81, 141, 258, 259, 263, 264, 265, 268, п.п. 8, 15.5 розділу ХІІІ ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

У задоволенні вимог Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Приватбанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Одеського апеляційного суду через Малиновський районний суд м. Одеси протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повні відомості про сторін згідно із статтею 265 ч.5 п.4:

Позивач: ПАТ КБ «Приватбанк» - місцезнаходження: 01001, м. Київ, вул. Грушевського, 1Д, .

Відповідач: ОСОБА_1 - ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_3 , паспорт серії НОМЕР_2 , виданий Малиновським РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області 28 липня 2003 року.

Суддя: І.В. Плавич