ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

Іменем України

18 червня 2019 року

м. Харків

справа № 642/5966/18

провадження № 22-ц/818/3317/19

Харківський апеляційний суд у складі:

Головуючого: Маміної О.В.

суддів: Кругової С.С., Пилипчук Н.П.,

за участю секретаря - Сізонової О.О.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі - Служба будівельно-монтажних робіт і цивільних споруд Регіональної філії «Південної залізниці» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», Комунальне підприємство «Харківське міське бюро технічної інвентаризації», Харківська міська рада, Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради,

треті особи - Головне територіальне управління юстиції у Харківській області, ОСОБА_2 , ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну за позовом ОСОБА_1 до Служби будівельно-монтажних робіт і цивільних споруд Регіональної філії «Південної залізниці» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», Комунального підприємства «Харківське міське бюро технічної інвентаризації», Харківської міської ради, Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради, треті особи: Головне територіальне управління юстиції у Харківській області, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання незаконними рішення та бездіяльності органу місцевого самоврядування та органу приватизації, зобов`язання вчинити певні дії з внесення змін та видачі нових дійсних правовстановлюючих документів за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 26 квітня 2019 року, постановлене під головуванням судді Проценко Л.Г., в залі суду в місті Харкові (повний текст судового рішення складено 02 травня 2019 року), -

в с т а н о в и в :

У жовтні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Служби будівельно-монтажних робіт і цивільних споруд Регіональної філії «Південної залізниці» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», Комунального підприємства «Харківське міське бюро технічної інвентаризації», Харківської міської ради, Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради, треті особи: Головне територіальне управління юстиції у Харківській області, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання незаконними рішення та бездіяльності органу місцевого самоврядування та органу приватизації, зобов`язання вчинити певні дії з внесення змін та видачі нових дійсних правовстановлюючих документів.

Рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 26 квітня 2019 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги у повному обсязі.

Посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права; вказує, що судом першої інстанції не в повному обсязі встановлено дані, які зафіксовані у технічному паспорті на квартиру АДРЕСА_1 . Вважає, що органом приватизації виготовлено підроблене Свідоцтво про право власності від 27.03.2000 року та технічний паспорт на вказану квартиру. Правовстановлюючі документи на квартиру АДРЕСА_1 містять розбіжності. ОСОБА_1 вважає, що його права, як власника зазначеної квартири, порушуються відповідачами, тому заявлені ним вимоги підлягають задоволенню.

Відзиву на апеляційну скаргу не надано.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України - в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що на даний час у Державному реєстрі прав власності на нерухоме майно містяться достовірні відомості, про те, що ОСОБА_1 є єдиним власником квартири АДРЕСА_1 . Тому право власності на цю квартиру не є порушеним, оспорюваним або не визнаним. Всі інші позовні вимоги, у тому числі про визнання незаконними дій та бездіяльності посадових осіб, є похідними і також не підлягають задоволенню.

Такі висновки суду першої інстанції відповідають вимогам закону та фактичним обставинам справи.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є власником квартири за адресою: АДРЕСА_1 ( а.с. 67-72 т.1). Позивач зареєстрований за вказаною адресою ( а.с. 47-48 т.1).

Відповідно довідки про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб, сформованої 23.10.2018 року , у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрована одна особа ОСОБА_1 , датою його реєстрації є 09.06.1987 року ( а.с. 74 т.1).

Згідно акту обстеження житлових умов (без дати виготовлення, на бланку із поміткою 198…р.») в квартирі АДРЕСА_1 проживали ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_1 (т.2 а.с. 136).

ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 займалися оформленням ордерів на заселення житлової площі та зобов`язалися після отримання житлової площі за адресою: АДРЕСА_3 , звільнити квартиру та виписатися з квартири АДРЕСА_1 . За вказаною адресою залишився проживати ОСОБА_1 (т.2 а.с. 137-138).

У паспортах батьків ОСОБА_1 - ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , є відмітка про колишню реєстрацію в квартирі АДРЕСА_1 . (т.2 а.с. 139-152).

ІНФОРМАЦІЯ_1 мати позивача, ОСОБА_4 , померла (т.2 а.с. 153).

Згідно свідоцтва про право власності на житло, виданого 27.03.2000 року Харківською дистанцією цивільних споруд Південної залізниці, технічного паспорту та договору про участь у витратах на утримання будинку та будинкової території, довідки про склад зареєстрованих у житловому приміщенні та забезпеченість житловою площею від 09.10.2015 року, ОСОБА_1 є єдиним власником квартири АДРЕСА_1 .

У свідоцтві про право власності на житло є строки: дійсно належить на праві приватної спільної (сумісної або часткової) власності ОСОБА_1 та членам його сім`ї». При цьому щодо членів сім`ї стоїть прочерк та кругла печатка, а слова «приватної, спільної (сумісної або часткової)» не містять викреслень. Такі ж відомості є і на штампі на зворотньому боці свідоцтва. Техпаспорт на вказану квартиру також містить строку «…на праві приватної спільної (сумісної або часткової) власності…» без викреслень. (т.2 а.с. 154, 155-156, 157, 159).

Як на підставу позовних вимог, ОСОБА_1 посилався на те, що свідоцтво про право власності на квартиру за адресою АДРЕСА_1 , а також технічний паспорт на вказану квартиру є підробленими, а саме: в 2001-2002 роках його свідоцтво про право власності на квартиру за адресою АДРЕСА_1 було таємно вилучене та підмінено на інше таке саме підроблене свідоцтво, зроблене заднім числом під тією ж датою 23.03.2000 року і під тим же самим номером №3249, підписане заднім числом керівником органу приватизації Харківської дистанції цивільних споруд.

Позивач зазначає, що у підробленому свідоцтві про право власності на житло на першій сторінці містяться завідомо неправдиві відомості про те, що дана квартира «дійсно належить на праві… спільної (сумісної або часткової) власності гр. ОСОБА_1 та членам його сім`ї». Хоча фактично дана квартира належить на праві приватної власності лише гр. ОСОБА_1 Позивач вважає, що у свідоцтві про право власності необхідно було викреслити слова «спільної (сумісної або часткової)» і «та членам його сім`ї».

У підробленому підміненому свідоцтві на право власності на житло на 2-й сторінці також містяться завідомо неправдиві відомості про те, що «квартира АДРЕСА_1 зареєстрована (ий) Харківською дистанцією цивільних споруд Південної залізниці на праві… спільної (сумісної або часткової) власності…».

У підробленому підміненому технічному паспорті на квартиру на сторінці 2 містяться завідомо неправдиві відомості про те що «квартира АДРЕСА_1 зареєстрована (ий) Харківською дистанцією цивільних споруд Південної залізниці на праві… спільної (сумісної або часткової) власності…» «Квартира… спільного заселення». Тобто з технічного паспорту необхідно викреслити слова «спільної (сумісної або часткової)».

У підробленому штампі КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» на вказаному свідоцтві про право власності на квартиру містяться завідомо неправдиві відомості про те, що «за цим свідоцтвом квартира АДРЕСА_1 зареєстрована у Комунальному підприємстві «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» на праві приватної спільної (сумісної або часткової) власності за ОСОБА_1 та записано у реєстрову книгу за №В-54259 04.04.2000р.»

Позивач вважає, що з тексту свідоцтва про право власності на квартиру та технічного паспорту незрозуміло, що саме він, ОСОБА_1 , є єдиним власником вказаної квартири, або являється співвласником, адже непотрібні відомості на документах не викреслено. Текст свідоцтва та технічного паспорту складено навмисно так, щоб його зміст можна було б тлумачити багатозначно. З тексту даних документів витікає, що в наявності може бути інше свідоцтво про право спільної (сумісної або часткової) власності на вказану квартиру за іншими членами сім`ї.

ОСОБА_1 вказує, що його правовстановлюючі документи було замінено на підроблені для того, щоб в подальшому члени його сім`ї змогли в судовому порядку відібрати належну йому квартиру.

З урахуванням уточнених позовних вимог позивач просив суд:

1. Визнати незаконним рішення в.о. начальника Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна виконавчого комітету ХМР Клемчук Т.Ю. №1555 від 10.02.2016р. про відмову позивачу у внесенні змін у видане свідоцтво про право власності на житло - квартиру АДРЕСА_1 від 27.03.2000р. та у видачі позивачу повторного свідоцтва про право власності на житло - квартиру АДРЕСА_1 без зазначених помилок.

Визнати незаконною бездіяльність Харківської міської ради та Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна виконавчого комітету ХМР щодо невнесення змін у видане свідоцтво про право власності на житло - квартиру АДРЕСА_1 від 27.03.2000р. та щодо невидачі позивачу повторного свідоцтва про право власності на житло - квартиру АДРЕСА_1 без зазначених помилок.

2. Визнати незаконним рішення в.о. начальника структурного підрозділу «Служби будівельно-монтажних робіт і цивільних споруд» регіональної філії «Південна залізниця» ПАТ «Українська залізниця» Чумаченько О.Б. №БМЕС-01/15/10/288 від 16.02.2016р. про відмову позивачу у внесенні змін у видане свідоцтво про право власності на житло - квартиру АДРЕСА_1 від 27.03.2000р. та у видачі позивачу повторного свідоцтва про право власності на житло - квартиру АДРЕСА_1 і повторного технічного паспорту без зазначених помилок.

Визнати незаконною бездіяльність правонаступника органу приватизації - структурного підрозділу «Служби будівельно-монтажних робіт і цивільних споруд» регіональної філії «Південна залізниця» ПАТ «Українська залізниця» щодо невнесення змін у видане свідоцтво про право власності на житло - квартиру АДРЕСА_1 від 27.03.2000р. та щодо невидачі позивачу повторного свідоцтва про право власності на житло - квартиру АДРЕСА_1 і повторного технічного паспорту на квартиру без зазначених помилок.

3. Визнати незаконним рішення директора КП «Харківське міське БТІ» Оберемка О.М. №269 від 25.07.2016р. про відмову позивачу у внесенні змін у штамп КП «Харківське міське БТІ» на виданому свідоцтві про право власності на житло - квартиру АДРЕСА_1 від 27.03.2000р. в частині визначення виду права власності (викреслити непотрібне «спільна (сумісна або часткова)»), і у виданий технічний паспорт на квартиру та про відмову у проставленні у виданому свідоцтві про право власності на житло - квартиру АДРЕСА_1 нового штампу КП «ХМБТІ» та у видачі йому повторного технічного паспорту на квартиру з викресленням непотрібних зазначених невірних відомостей.

Визнати незаконною бездіяльність КП «Харківське міське БТІ», щодо невнесення змін у штамп КП «Харківське міське БТІ» на виданому свідоцтві про право власності на житло - квартиру АДРЕСА_1 від 27.03.2000р. в частині визначення виду права власності (викреслити непотрібне «спільна (сумісна або часткова)»), і у виданий технічний паспорт на квартиру та у непроставленні у видане свідоцтво про право власності на житло - квартиру АДРЕСА_1 нового повторного штампу КП «ХМБТІ» та у невидачі йому повторного технічного паспорту на квартиру з викресленням непотрібних зазначених невірних відомостей.

4. Зобов`язати відповідача правонаступника органу приватизації Харківської дистанції цивільних споруд Південної залізниці - Службу будівельно-монтажних робіт і цивільних споруд Регіональної філії «Південна залізниця» ПАТ «Українська залізниця» та відповідача Харківську міську раду, та відповідача Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна виконавчого комітету ХМР вчинити дії щодо внесення змін у видане свідоцтво про право власності на житло - квартиру АДРЕСА_1 від 27.03.2000р. в частині визначення виду права власності, та в частині визначення суб`єктів права власності (викреслити непотрібне «та членів його сім`ї») та в частині визначення виду права власності (викреслити непотрібне «спільна (сумісна або часткова)»), та видати позивачу нове дійсне свідоцтво про право власності на житло - квартиру АДРЕСА_1 з викресленням непотрібних відомостей.

Зобов`язати відповідачів - органи місцевого самоврядування Харківську міську раду, Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна виконавчого комітету ХМР вчинити дії щодо надання доручення відповідачу КП «ХМ БТІ» та відповідачу - правонаступнику органу приватизації Харківської дистанції цивільних споруд Південної залізниці - Службу будівельно-монтажних робіт і цивільних споруд Регіональної філії «Південна залізниця» ПАТ «Українська залізниця» здійснити необхідні підготовчі заходи для видачі дубліката свідоцтва про право власності на житло - квартиру АДРЕСА_1 з викресленням непотрібних зазначених невірних відомостей.

5. Зобов`язати відповідача КП «Харківське міське Бюро технічної інвентаризації» вчинити дії щодо внесення змін у штамп КП «ХМБТІ» на виданому свідоцтві про право власності на житло - квартиру АДРЕСА_1 від 27.03.2000р. в частині визначення виду права власності (викреслити непотрібне «спільна (сумісна або часткова)») та проставити у видане свідоцтво про право власності на житло - квартиру АДРЕСА_1 від 27.03.2000р. новий штамп КП «ХМБТІ» з викресленням непотрібних зазначених невірних відомостей.

6. Зобов`язати відповідача правонаступника органу приватизації Харківської дистанції цивільних споруд Південної залізниці - «Службу будівельно-монтажних робіт і цивільних споруд» регіональної філії «Південна залізниця» ПАТ «Українська залізниця» та відповідача КП «ХМБТІ» вчинити дії щодо внесення змін у виданий технічний паспорт на квартиру АДРЕСА_1 в частині визначення суб`єкта права власності (викреслити непотрібне «квартира … спільного заселення») та в частині визначення виду права власності (викреслити непотрібне «спільна (сумісна або часткова)») та видати новий дійсний технічний паспорт на вказану квартиру із викресленням невірних відомостей.

Зобов`язати відповідачів - органи місцевого самоврядування Харківську міську раду, Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна виконавчого комітету ХМР вчинити дії щодо надання доручення відповідачу КП «ХМ БТІ» та відповідачу - правонаступнику органу приватизації Харківської дистанції цивільних споруд Південної залізниці - Службу будівельно-монтажних робіт і цивільних споруд Регіональної філії «Південна залізниця» ПАТ «Українська залізниця» здійснити необхідні підготовчі заходи для видачі дубліката технічного паспорту на квартиру АДРЕСА_1 з викресленням непотрібних зазначених невірних відомостей та видати дублікат даного технічного паспорта з ви кресленням зазначених невірних відомостей.

Конституцією України (ст.41) та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.ст.316, 317, 319, 321 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ч. 1ст. 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб.

Оскільки право власності є абсолютним правом, яке включає право володіння, користування та розпорядження майном, якого ніхто не може бути позбавлений, крім випадків, передбачених законом, то власник житла має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, згідно з положеннями ст. 391 ЦК України.

Згідно до частини 1 статті 182 ЦК України, право власності на інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

Відповідно до ст. 393 ЦК України, правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується. Власник майна, права якого порушені внаслідок видання правового акта органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, має право вимагати відновлення того становища, яке існувало до видання цього акта. У разі неможливості відновлення попереднього становища власник має право на відшкодування майнової та моральної шкоди.

Матеріали справи свідчать про те, що наразі єдиним власником квартири АДРЕСА_1 є ОСОБА_1 .

04 травня 2001 року згідно договору купівлі-продажу ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 продали належну їм квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_6 . (т.2 а.с. 160).

18 травня 2001 року ОСОБА_4 , ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу придбали 31/100 частину житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_7 . (т.2 а.с. 161).

21 липня 2001 року ОСОБА_1 надавав доручення та 29 липня 2005 року довіреність ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на управління належною йому квартирою АДРЕСА_1 (т. 2 , а.с. 163-164).

21 липня 2017 року державним нотаріусом Першої Харківської державної нотаріальної контори скасована довіреність ОСОБА_1 від 29.07.2005 року - яку він видавав на ім`я ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на право управління квартирою АДРЕСА_1 . (т.2 а.с. 170-171).

В довідці про склад зареєстрованих у житловому приміщенні та забезпеченність житловою площею за жовтень 2015 року зазначено, що у квартирі за адресою АДРЕСА_1 , зареєстрована одна особа - її власник ОСОБА_1 (т.2 а.с. 162).

Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 11.01.2016 року власником 2-кімнатної квартири АДРЕСА_1 є ОСОБА_1 .

За заявою ОСОБА_1 до Реєстру щодо вказаної квартири було внесено зміни, а саме зазначено номер свідоцтва про право власності: «НОМЕР_1 » (т.2 а.с. 167-169).

Згідно матеріалам інвентаризаційної справи на квартиру АДРЕСА_1 , єдиним власником квартири є ОСОБА_1 (т.1 а.с. 122-131).

За заявами ОСОБА_1 , йому було надано копії інвентаризаційної справи на належну йому квартиру АДРЕСА_1 (т.2 а.с. 174). В томі 2 на аркушах справи 175-210 є ксерокопія інвентаризаційної справи на квартиру АДРЕСА_1 , з якої вбачається, що єдиним власником цього нерухомого майна є ОСОБА_1

На час реєстрації права власності ОСОБА_1 на вказану у позові квартиру у 2000 році діяла Інструкція про порядок державної реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна, що перебувають у власності юридичних та фізичних осіб, затвердженої наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики № 121 від 09.06.1998р. і зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 26.06.1998 за № 399/2839. Згідно пункту 1.7. Інструкції реєстрація права власності на об`єкти нерухомого майна проводилась на підставі правовстановлюючих документів. Відповідно до пункту 4.1. Інструкції оформлення права власності на об`єкти нерухомого майна проводиться з видачею свідоцтва.

Пунктом 2 частини 1 статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» зазначено, що державна реєстрація прав в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно є обов`язковою. Частиною 1 статті 3 цього Закону встановлено, що речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

ОСОБА_1 звертався до Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради із заявою про внесення змін у свідоцтво про право власності на квартиру АДРЕСА_1 , та видачі дублікату свідоцтва про право власності на цю квартиру. На дане звернення йому надано відповідь №1555 від 10.02.2016 року про те, що правонаступник органу приватизації, який обслуговував житловий фонд, має право вносити зміни і виправлення помилок у існуючі приватизаційні папери. Виправлення у приватизаційних паперах будуть дійсні, якщо до нотаріальної контори будуть надані документи, що орган, який вніс виправлення, дійсно є правонаступником ліквідованих відомчіх органів приватизації. Щодо одержання дублікату свідоцтва зазначено, що такий дублікат видається у разі втрати або зіпсування документу. Видається дублікат органом, який видавав оригінал. У разі ліквідації цього органу - дублікат видається його правонаступником або архівною установою. Тому в Управління немає повноважень на видачу такого дублікату. Внесення змін до технічного паспорту на квартиру відноситься до компетенції КП «ХМБТІ» (т.2 а.с. 213-216)

Структурний підрозділ «Служба будівельно-монтажних робіт і цивільних споруд» регіональної філії «Південна залізниця» ПАТ "Українська залізниця" - на заяву ОСОБА_1 про виправлення помилок в свідоцтві про право власності та у технічному паспорті, надав відповідь №БМЕС-01/15/10/288 від 16.02.2016р. про відсутність правових підстав для внесення виправлень в свідоцтво про право власності на житло від 27.03.2000р. На даний час Структурний підрозділ не є органом приватизації і не має права на діяльність з оформлення та реєстрації документів про право власності. Внесення змін до технічного паспорту відноситься до компетенції БТІ. Також на даний час діючою редакцією Закону України «Про державну реєстрацію прав власності на нерухоме майно та їх обтяжень», не передбачено поняття «свідоцтво про право власності на житло», а у Державному реєстрі містяться достовірні дані, що ОСОБА_1 є єдиним власником квартири, та ці дані не потребують уточнення. (т.2 а.с. 217-220)

ОСОБА_1 звертався до КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» із заявою про внесення змін до технічного паспорту на квартиру АДРЕСА_1 та щодо проставлення повторного штампу у свідоцтво про право власності. На дане звернення ОСОБА_1 була надана відповідь №269 від 25.07.2016р. №269 про те, що технічну інвентаризацію квартири у 2000 році проводила Харківська дистанція цивільних споруд Південної залізниці, і у КП «ХМБТІ» відсутні правові підстави та технічна можливість для внесення змін у технічний паспорт, складений іншою особою. Щодо внесення змін до штампу реєстрації, проведеної КП «ХМБТІ 04.04.2000р. - на теперішній час державна реєстрація права власності на нерухоме майно проводиться відповідно до вимог ЗУ «Про державну реєстрацію прав власності на нерухоме майно та їх обтяжень» та Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого Постановою КМУ №1127 від 25.12.2015р., і п.3 Порядку, державна реєстрація прав власності проводиться державним реєстратором в електронній формі із застосуванням власного цифрового підпису. (т.2 а.с. 221-224)

Рішенням Ленінського районного суду м.Харкова від 13 травня 2017 року (№642/4448/16ц) було відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Служби будівельно-монтажних робіт цивільних споруд Південної залізниці Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця", Комунального підприємства "Харківське міське бюро технічної інвентаризації", треті особи: Харківська міська рада, Головне територіальне управління юстиції у Харківській області, про визнання права власності на квартиру, визнання незаконними недійсними правовстановлюючих документів на квартиру в частині суб`єктів права власності і виду права власності.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому, під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.

Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Європейський Суд з прав людини в справі «Буланов та Купчик проти України» від 9 грудня 2010 року вказав: «Суд нагадує, що пункт 1 статті 6 Конвенції гарантує кожному право звернутися до суду з будь-якою вимогою щодо своїх цивільних прав та обов`язків. У такий спосіб здійснюється «право на суд», яке відповідно до практики Суду включає не тільки право ініціювати провадження, але й право отримати «вирішення» спору судом (див., наприклад, рішення у справі «Кутій проти Хорватії» (Kutit v. Croatia), N 48778/99, пункт 25, ECHR 2002-II)».

Метою правосуддя є забезпечення ефективного поновлення порушеного права.

Відповідно до вимог ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

При цьому статтями 12, 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, установленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод та інтересів.

Отже, указана норма визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у абз.2 п.11 постанови від 18 грудня 2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі», оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси (частина перша та друга статті 3 ЦПК), то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це.

Матеріали справи не містять доказів порушення прав позивача як власника квартири АДРЕСА_1 .

Сторони не заперечують, що ОСОБА_1 є єдиним власником квартири АДРЕСА_1 .

При цьому позивачем не доведено факту підробки свідоцтва про право власності на вищезазначену квартиру від 27.03.2000 року та не доведено факту підробки технічного паспорту. Само по собі звернення позивача до правоохоронних органів із заявою про злочин не може бути достатнім беззаперечним доказом вчинення злочинів, на які посилається позивач.

Крім того виправлення у правовстановлюючі документи, видані при приватизації житла, має право вносити тільки установа, яка видала цей документ, або її правонаступник. На даний час відсутні правові підставі для внесення виправлень у правовстановлюючі документи на квартиру, що були видані у 2000 році.

Висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову, - відповідає вимогам закону та фактичним обставинам справи, оскільки право власності на квартиру АДРЕСА_1 не є порушеним, оспорюваним або не визнаним. Інші вимоги позивача є недоведеними.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Враховуючи викладене, судова колегія приходить до висновку, що рішення суду ухвалене з додержанням вимог матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 369, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 26 квітня 2019 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий: О.В. Маміна

Судді: С.С. Кругова

Н.П. Пилипчук

Повне судове рішення виготовлено 19.06.2019 року.