Справа № 263/2852/19
Провадження № 2/263/1206/2019
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 жовтня 2019 року м. Маріуполь

Жовтневий районний суд м. Маріуполя Донецької області у складі:

головуючого судді Музики О.М.,

при секретарі Рудь Ю.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Маріуполі у порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Маріупольської міської ради, терті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , про визнання права власності у порядку спадкування за законом,

ВСТАНОВИВ:

До Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області 25 лютого 2019 року надійшла позовна заява ОСОБА_1 , в якій вона, уточнивши підстави позову та вимоги, просить суд визнати за нею право власності на ј частини квартири загальною площею 62,4 кв. м, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , у порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Вимоги позову мотивовані тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько позивача - ОСОБА_5 після його смерті відкрилася спадщина у вигляді ј частини квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 та грошові внески на ощадній книжці. На підставі свідоцтва про право власності на житло співвласниками указаної квартири у рівних частинах є дід та баба позивача по лінії матері, а саме: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , а також її матір - ОСОБА_6 . У встановлений законом строк мати позивача звернулася до Другої макіївської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті чоловіка та батька позивача - ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , та відповідно до інформаційної довідки із Спадкового реєстру від 16 липня 2018 року зазначено, що отримане свідоцтво про право на спадщину № 31197357 від 14 травня 2003 року. Однак, у матері відсутнє свідоцтво про право на спадщину на указану частину квартири. Після смерті батька позивач залишилася проживати у спірній квартирі. Після набуття позивачем повноліття, вона дізналася про те, що їй та матері належать грошові кошти, які перебували на рахунку у ПАТ «Сбербанк Росії» та частина квартири після смерті батька. У серпні 2014 року позивачем отримана спадщина після смерті батька у вигляді грошових внесків у розмірі 12 732,28 російських рублів. Таким чином, позивач фактично прийняла спадщину після смерті батька.

На теперішній час у квартирі мешкають дід та баба позивача та її матір з родиною. З 2015 року позивач мешкає зі своєю родиною за іншою адресою, однак щодня приходить до діда та баби для здійснення догляду за ними у зв`язку із важким станом їх здоров`я. 16 липня 2018 року позивач звернулася до Першої маріупольської державної нотаріальної контори з питанням прийняття спадщини після смерті батька, однак їй повідомлено про те, що Друга макіївська державна нотаріальна контора перереєструвалася за тією ж адресою як і Перша маріупольська державна нотаріальна контора, однак фактично не перемістилася та жодних свідоцтв про прийняття спадщини або відмов у видачі свідоцтва про прийняття спадщини не надала. 29 жовтня 2018 року позивач звернулася до Головного територіального управління юстиції у Донецькій області з проханням надати інформацію про місцезнаходження спадкової справи після смерті батька ОСОБА_5 та роз`яснення порядку отримання нею спадщини. 13 листопада 2018 року позивачем отримана відповідь № Т-363-2287 на указане звернення та повідомлено, що архів документів за період з 1991 року по 2014 рік залишився за місцем розташування нотаріальної контори у м. Макіївка та не був перевезений до нового місця реєстрації. Обов`язки Другої макіївської державної нотаріальної контори з нотаріального обслуговування населення та здійснення функцій державної реєстрації прав на нерухоме майно на іншу державну нотаріальну контору не покладалися. 04 грудня 2018 року позивач звернулася до Першої маріупольської державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті її батька - ОСОБА_5 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , однак їй було відмовлено, у зв`язку з тим, що неможливо встановити коло спадкоємців, які були чи мають бути закликанні до спадкування, та не можливо долучати будь-які документи, що додатково додаються спадкоємцем для видачі свідоцтва про право на спадщину, також позивачу запропоновано звернутися до суду. Посилаючись на указані обставини, положення ст. ст. 16, 328, 392, 1216, 1217, 12178, 1261 ЦК України, позивач просила позовні вимоги задовольнити.

31 липня 2019 року позивачем уточнені підстави позову та заявлене клопотання про зміну відповідача на належного - Маріупольську міську раду, які мотивовані тим, що 01 липня 2019 року нею отримані документи, а саме: свідоцтво про право на спадщину за законом від 14 травня 2003 року та заява ОСОБА_7 на спадщину у вигляді вкладу. Ознайомившись із заявою на отримання спадщини у вигляді вкладу, яка була подана ОСОБА_8 до Другої макіївської державної нотаріальної контори, позивачу стало відомо, що в ній значиться лише спадок у вигляді вкладу з нарахованими відсотками та належними компенсаціями в Акціонерному товаристві ощадному банку Російської Федерації Тверського відділення № 7982/0711 на рахунку № НОМЕР_1 . У подальшому 14 травня 2003 року ОСОБА_4 отримано свідоцтво про право на спадщину за законом, в якому зазначено, що спадкоємцем майна ОСОБА_5 у рівних частинах є: дружина - ОСОБА_4 та неповнолітня дочка - ОСОБА_1 Спадкове майно, на яке видано свідоцтв, складалося з вкладу з нарахованими відсотками та належними компенсаціями в Ощадному банку, жодних заяв спадкоємцем ОСОБА_4 про отримання спадщини у вигляді ј частини квартири, яка залишилася після смерті батька позивача, подано не було і до теперішнього часу. Позивач на момент прийняття спадщини після смерті батька була малолітньою особою, не мала повної цивільної дієздатності для звернення до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини у вигляді частини квартири. Від імені малолітнього спадкоємця ОСОБА_1 та в її інтересах вправі була діяти законний представник - мати ОСОБА_4 , однак жодних дій для захисту спадкового майна та отримання спадку у вигляді частини указаної квартири не було вчинено. Лише після досягнення 18-ти річного віку ОСОБА_1 стало відомо про спадкове майно у вигляді грошового вкладу, яке залишилося після смерті батька ОСОБА_5 , а про нерухоме майно у вигляді частини квартири ОСОБА_1 стало відомо значно пізніше. Посилаючись на ці обставини, положення ст. ст. 1269, 1277 ЦК України, позивач просила позовні вимоги задовольнити.

Відповідач - Маріупольська міська рада - своїм правом не скористалася та відзив на позов в адресу суду не направив.

Позивач ОСОБА_1 та її представник - адвокат Албот О.М. до судового засідання не з`явилися, попередньо подали до суду заяви про розгляд справи за їх відсутності, на задоволенні позовних вимог наполягали.

Представник Маріупольської міської ради - Коломієць О.Г. до судового засідання не з`явилася, попередньо подала до суду заяву про розгляд даної цивільної справи за її відсутності, в якій вказала, що позовна заява підлягає задоволенню та позов територіальною громадою визнається, однак просила витрати зі сплати судового збору покласти на сторону позивача.

Треті особи - ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до судового засідання не з`явилися, попередньо подали до суду заяви, в яких просили розглянути справу за їх відсутності та заявлені вимоги задовольнити.

Третя особа - ОСОБА_4 до судового засідання не з`явилася, причини неявки суду не повідомила, про день, час та місце розгляду справи повідомлена у встановленому законом порядку, її неявка відповідно до вимог ст. 223 ЦПК України не є перешкодою для розгляду справи по суті.

Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу у відповідності до ст. 247 ЦПК України не здійснювалося, у зв`язку із розглядом справи за відсутності сторін.

Рух справи.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 28 лютого 2019 року відкрито провадження у справі, її розгляд вирішено проводити за правилами загального позовного провадження, призначені у справі підготовчі судові засідання, про що повідомлено сторін у справі, роз`яснено сторонам у справі їх право та строки для подачі відзиву на позов, відповіді на відзив, письмових заперечень.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 02 серпня 2019 року замінено неналежного відповідача ОСОБА_4 - на належного - Маріупольську міську раду.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 17 вересня 2019 року до участі у справі у якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача, залучені: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , роз`яснено їм право і строки для подачі письмових пояснень.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 01 жовтня 2019 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

Судом досліджуються саме представлені письмові докази на підтвердження та спростування тих обставин, на які посилалася кожна із сторін, інших суду не представлено та про їх витребування перед судом не порушувалося клопотань.

Суд, вирішуючи питання, передбачені ст. ст. 12, 264 ЦПК України, виходить з такого.

Судом установлені наступні фактичні обставини справи та відповідно до них правовідносини.

Відповідно до свідоцтва про народження від 06 лютого 1998 року серії НОМЕР_2 , ОСОБА_1 народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 , про що вчинений актовий запис № 118, батьками є: ОСОБА_5 , ОСОБА_10 .

Згідно із свідоцтвом про право власності від 12 січня 1995 року № НОМЕР_12, квартира АДРЕСА_2 на праві спільної сумісної власності належить ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_10 , ОСОБА_5 .

Відповідно до свідоцтва про смерть від 05 листопада 2002 року серії НОМЕР_3 , ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 помер, про що вчинений актовий запис № 815.

Згідно зі свідоцтвом про шлюб від 03 червня 2005 року, ОСОБА_10 цього дня зареєструвала шлюб із ОСОБА_11 , про що вчинений актовий запис № 303, після шлюбу їй присвоєне прізвище - ОСОБА_10 .

Відповідно до довідки Відділу реєстрації місця проживання фізичних осіб Департаменту адміністративних послу Маріупольської міської ради від 08 серпня 2018 року № 0312-7895, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрованим не значиться.

Згідно з Інформаційною довідкою із Спадкового реєстру від 16 липня 2018 року № 52615959, сформованою Першою маріупольською державною нотаріальною конторою, після смерті ОСОБА_5 Другою макіївською державною нотаріальною конторою Донецької області заведено спадкову справу № 2748985 та 14 травня 2003 року видано свідоцтво про право на спадщину № 31197357.

Адвокатом Албот О.М. до матеріалів справи долучена фотокопія заяви ОСОБА_10 , яка діє у своїх інтересах та інтересах неповнолітньої доньки ОСОБА_1 , яка подана до Другої макіївської державної нотаріальної контори, за змістом якої ІНФОРМАЦІЯ_1 помер чоловік заявника та батько - ОСОБА_5 , після його смерті залишився спадок у вигляді вкладу за нарахованими відсотками та належними компенсаціями в Акціонерному комерційному ощадному банку Російської Федерації Тверського відділення № 798/0711 на рахунку № НОМЕР_1 , спадок прийняли заявник та її донька, інших спадкоємців не має, тому просила видати свідоцтво про право на спадщину за законом.

Відповідно до фотокопії свідоцтва про право на спадщину за законом від 14 травня 2003 року, виданим Другою макіївською державною нотаріальною конторою, спадкоємцем майна ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , у рівних частках кожній є: дружина - ОСОБА_10 , донька - ОСОБА_1 Спадкове майно, на яке видано свідоцтво, складається з вкладу та нарахованими відсотками та належними компенсаціями в Акціонерному комерційному ощадному банку Російської Федерації Тверського відділення № 798/0711 на рахунку № НОМЕР_1 , належного спадкодавцю на підставі ощадкнижки, виданої вказаним банком.

04 грудня 2008 року ОСОБА_1 до Першої маріупольської державної нотаріальної контори подала заяву про видачу їй свідоцтва про право на спадщину за законом на ј частини указаної квартири, яка залишилася після смерті її батька ОСОБА_5

Постановою Першої маріупольської державної нотаріальної контори від 04 грудня 2018 року № 4726/02-31 ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на майно померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 , яке складається з ј частини указаної квартири.

Правовими підстави для відмови у вчиненні нотаріальної дії указано те, що за даними спадкового реєстру знайдено інформацію про заведення спадкової справи Другою макіївською державною нотаріальною конторою 14 травня 2003 року до майна померлого ОСОБА_5 та відповідно цією нотаріальною конторою видано свідоцтво про право на спадщину, тому спадкова справа до майна померлого вважається закінченою провадженням, а додаткові заяви повинні подаватися до цієї нотаріальної контори. Друга макіївська державна нотаріальна контора була перереєстрована за адресою знаходження Першої маріупольської державної нотаріальної контори, але фактично не перемістилася. У зв`язку з відсутністю у Першої маріупольської державної нотаріальної контори повноважень щодо ведення закінченої провадженням Другою макіївською державної нотаріальною конторою спадкової справи до майна померлого ОСОБА_5 , відсутність можливості передачі указаної спадкової справи для її подальшого ведення, відсутності доступу до нотаріального архіву, не можливо визначити за заявою кого саме із спадкоємців заведено спадкову справу № 169 до майна померлого ОСОБА_5 , а отже і встановити коло спадкоємців, які були чи мають бути закликаними до спадкування.

Оцінка доказів.

За змістом ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Отже, сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. В іншому випадку, за умови недоведеності тих чи інших обставин суд вправі винести рішення по справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі.

Представлені суду докази відповідають замісту статей 77 - 80 ЦПК України щодо належності, допустимості, достовірності кожного з них окремо та у своїй сукупності, та відповідно достатності їх для прийняття у справі законного та справедливого рішення.

У суду відсутні мотиви, які є підставою для відхилення цих доказів.

У той же час, до матеріалів справи стороною позивача долучений лист так званого «Міністерства юстиції Донецької народної республіки» про те, що в архіві цього незаконного органу наявна фотокопія свідоцтва про право на спадщину на банківський вклад після смерті ОСОБА_5 , яке видане Другою макіївською державною нотаріальною конторою.

Суд, керуючись приписами ст. ст. 77 - 80 ЦПК України цей лист відхиляє як доказ, оскільки він виданий органом, що не передбачений державною владою України.

Спір між сторонами стосується права на спадкове майно особи, яка на момент відкриття спадщина була обмежена у своїй дієздатності, тобто була неповнолітньою.

Враховуючи наведене, досліджуючи представлені суду докази, суд дійшов висновку про доведеність позовних вимог, а саме, що позивачу на момент смерті належала ј частини спірної квартири та позивач як спадкоємиць першої черги, яка на момент відкриття спадщини була малолітньою, має право на це спадкове майно.

Мотиви суду.

У справі судом установлено, що на момент відкриття спадщини ОСОБА_1 виповнилося 6 років.

Оскільки спадщина відкрилася ІНФОРМАЦІЯ_1 , тому до спірних правовідносин щодо складу спадщини та її перехід до спадкоємця застосуванню підлягають положення ЦК Української РСР від 18 липня 1963 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦК Української РСР, здатність громадянина своїми діями набувати цивільних прав і створювати для себе цивільні обов`язки (цивільна дієздатність) виникає у повному обсязі з настанням повноліття, тобто після досягнення вісімнадцятирічного віку.

За змістом ст. 14 цього Кодексу за неповнолітніх, які не досягли п`ятнадцяти років, угоди укладають від їх імені батьки (усиновителі) або опікун.

У відповідності до ст. 535 ЦК Української РСР неповнолітні діти спадкодавця успадковують, незалежно від змісту заповіту, не менше двох третин частки, яка належала б кожному з них при спадкоємстві за законом (обов`язкова частка).

Для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини (ст. 548 ЦК Української РСР).

Статтею 549 цього Кодексу передбачені дії, що свідчать про прийняття спадщини, яким визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Так, прийняття спадщини є односторонньою угодою і тому воно може бути здійснене лише дієздатною особою.

Тобто заяву про прийняття спадщини від імені малолітньої, недієздатної особи подають її батьки (усиновлювачі), опікун.

Спадкоємець, який на час відкриття спадщини був неповнолітньою особою, для прийняття спадщини не повинен вчиняти будь-яких дій, його бездіяльність (якщо він не заявив про відмову від спадщини) є юридичним фактом і свідчить про прийняття спадщини.

Отже, вирішуючи спір, суд виходить з того, що малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину.

За наведених обставин, враховуючи, що на момент відкриття спадщини ОСОБА_1 було 6 років, вона вважалася на той час недієздатною, що свідчить про не можливість її вчиняти будь-які дії на отримання спадкового майна, її мати хоч і подала заяву про прийняття спадщини, однак висловила лише згоду на успадкування для себе та доньки грошових коштів, які перебували у банківський установі, після набуття повноліття позивач від спадщини не відмовилася, приймаючи до уваги, що мати позивача спадщину на частину квартири не прийняла, тому у силу наведених норм матеріального права необхідно дійти до висновків, що у цьому випадку неповнолітній вік ОСОБА_1 на час відкриття спадщини є юридичним фактом та свідчить про прийняття нею спадщини на частину спірної квартири.

Із заявою про прийняття спадщини на ј частини указаної квартири ОСОБА_1 04 грудня 2018 року звернулася до Першої маріупольської нотаріальної контори, однак їй відмовлено у видачі свідоцтва про прийняття спадщини.

Оскільки із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину ОСОБА_1 звернулася до нотаріальної контори 04 грудня 2018 року, тому до вимог щодо визнання права на спадкове майно підлягають застосуванню положення Цивільного кодексу України від 16 січня 2003 року.

Як роз`яснено у п. 23 постанов Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» набуття (надання) повної цивільної дієздатності неповнолітньою особою не є підставою для того, щоб вважати її повнолітньою. У зв`язку із цим вона має вважатися такою, що прийняла спадщину відповідно до частини четвертої статті 1268 ЦК. Подання заяви про прийняття спадщини особами, вказаними у частинах третій, четвертій статті 1269 ЦК, слід вважати їхнім правом, здійснення якого не суперечить нормі частини четвертої статті 1268 цього Кодексу.

Статтею 1218 ЦК України встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно з ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Відповідно до ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Частиною 1 статті 1297 ЦК України встановлено обов`язок спадкоємця звернутися до нотаріуса за видачею свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Згідно із ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Також, ст. 392 ЦК України встановлено, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою.

Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту у спосіб, передбачений статтею 392 ЦК України.

Таким чином, із аналізу вищевказаних правових норм, слід дійти висновку, що позивачем дотримано всіх визначених законодавцем обставин для набуття права власності на спадщину. Однак своє право вона не в змозі реалізувати, у зв`язку з чим дане право підлягає захисту в судовому порядку.

Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Таке право набуття спадкодавцем у цій справі підтверджується свідоцтвом про право власності, відповідно до якого ОСОБА_5 на праві спільної сумісної власності належить ј частини спірної квартири.

Відповідно до ст. 67 Закону України «Про нотаріат» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством.

Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні.

Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Оскільки спадкоємець ОСОБА_1 не може оформити належне їй право власності на указану частину квартири у порядку спадкування за законом відповідно до вимог закону з тих підстав, що спадщину вперше відкрито у м. Макіївка, яке на теперішній час перебуває на непідконтрольній території, у порядку, передбаченому вимогами нормативно-правових актів Друга макіївська державна нотаріальна контора до м. Маріуполя не перемістилася, вона у передбаченому законом порядку як неповнолітня особа прийняла спадщину, її мати спадщину на частину квартири не прийняла, заяву про відмову від прийняття спадщини на користь неповнолітньої позивачки зі згоди органу опіки та піклування не подавала, інші спадкоємці як за законом, так і за заповітом відсутні, слід дійти висновку про наявність правових підстав для визнання за спадкоємцем ОСОБА_1 права власності на указану частину квартири у порядку спадкування за законом.

Визнання такого права на спадкове майно відповідає загальним засадам цивільного законодавства.

При цьому, суд наголошує, що у цьому випадку рішення суду є правовстановлюючим документом, на підставі якого повинна бути проведена державна реєстрація прав спадкоємця.

Щодо судових витрат.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно задоволених позовних вимог.

У справі судовими витратами є сплачений позивачем судовий збір у розмірі 768 грн. 40 коп., який пов`язаний із розглядом справи, відповідає вимогам ст. 4 Закону України «Про судовий збір», зокрема щодо розміру його сплати при подачі позову, тому, з урахуванням висновку суду про задоволення позову, такий підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Керуючись, ст. ст. 11, 14, 535, 548,549 ЦК Української РСР, ст. ст. ст. ст. 328, 392, 1218, 1268, 1296 1297 ЦК України, ст. 67 Закону України «Про нотаріат», ст. ст. 1 - 5, 12, 13, 19, 76-81, 84, 89, 206, 247, 263-265 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Маріупольської міської ради, терті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , про визнання права власності у порядку спадкування за законом - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності у порядку спадкування за законом на ј частини квартири АДРЕСА_2 загальною площею 62,4 кв. м, після смерті батька - ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

Стягнути з Маріупольської міської ради на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 768 грн. 40 коп.

Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Донецького апеляційного суду або через Жовтневий районний суд м. Маріуполя Донецької області шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Із повним текстом рішення суду можна ознайомитися у Єдиному державному реєстрі судових рішень за адресою: http://www.reyestr.court.gov.ua.

Відомості про сторін у справі:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , паспорт серії НОМЕР_4 , ІПН НОМЕР_5 , адреса реєстрації: АДРЕСА_3 , адреса проживання: АДРЕСА_4 , засоби зв`язку - НОМЕР_13;

Маріупольська міська рада, юридична адреса: проспект Миру, 70, м. Маріуполь, Донецька область, 87500, , електронна адреса: ; www.marsovet.org.ua, засоби зв`язку +38 (НОМЕР_14; НОМЕР_8 ;

ОСОБА_4 , паспорт серії НОМЕР_9 , адреса реєстрації: АДРЕСА_3 , засоби зв`язку - НОМЕР_15;

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , паспорт серії НОМЕР_10 , адреса реєстрації: АДРЕСА_3 , інші відомості відсутні;

ОСОБА_3 . ІНФОРМАЦІЯ_6 , паспорт серії НОМЕР_11 , адреса реєстрації: АДРЕСА_3 , інші відомості відсутні.

Суддя О.М. Музика