ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

Іменем України

19 березня 2019 року

м.Харків

справа № 639/7703/17

провадження № 22-ц/818/1387/19

Харківський апеляційний суд у складі:

Головуючого: Маміної О.В.

суддів: Кругової С.С., Пилипчук Н.П.,

за участю секретаря: Сізонової О.О.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1,

відповідач - Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції, Головне управління Державної казначейської служби у Харківській області, поліцейський роти №1 батальйону №3 Управління патрульної поліції у м. Харкові Департаменту патрульної поліції сержанта поліції Євдокіменко Д.Р.,

треті особи - Державна Казначейська служба України, Департамент патрульної поліції

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції, Головного управління Державної казначейської служби у Харківській області, поліцейського роти №1 батальйону №3 Управління патрульної поліції у м. Харкові Департаменту патрульної поліції сержанта поліції Євдокіменка Д.Р., треті особи - Державна Казначейська служба України, Департамент патрульної поліції про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними діями за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 03 грудня 2018 року, постановлене під головуванням судді Єрмоленко В.Б., в залі суду в місті Харкові (повний текст судового рішення складено 14 грудня 2018 року), -

в с т а н о в и в :

У грудні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції, Головного управління Державної казначейської служби у Харківській області, поліцейського роти №1 батальйону №3 Управління патрульної поліції у м. Харкові Департаменту патрульної поліції сержанта поліції Євдокіменка Д.Р., треті особи - Державна Казначейська служба України, Департамент патрульної поліції про відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 20 000 грн. та моральної шкоди у розмірі 200 000 грн., завданої незаконними діями.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 03 грудня 2018 року позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції, шляхом списання коштів з рахунків даної установи, на користь ОСОБА_1, в якості відшкодування моральної шкоди грошові кошти у розмірі 1000 грн. Судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 1409,60 грн. вирішено компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом міністрів України. В іншій частині у задоволенні позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги у повному обсязі.

Посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. ОСОБА_1 зазначає, що він має право на відшкодування шкоди у зв'язку із закриттям справи про адміністративне правопорушення на підставі Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду». Позивач вважає, що у спірних правовідносинах винним органом є Департамент патрульної поліції, територіальним підрозділом якого є Управління патрульної поліції в Харківській області. Списання грошових коштів повинно здійснюватися з відкритих рахунків саме Департаменту патрульної поліції, оскільки саме працівниками територіального підрозділу Департаменту спричинена шкода.

В апеляційній скарзі Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

Посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції зазначає, що позивачем не було надано доказів неправомірності дій працівників патрульної поліції, не доведено факту завдання йому цими діями моральної шкоди та причинно-наслідкового зв'язку з протиправністю дій і завданням шкоди. Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції вважає, що у задоволенні позову ОСОБА_1 слід відмовити.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України - в межах доводів апеляційних скарг і вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційні скарги ОСОБА_1 та Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позивача безпідставно було притягнуто до адміністративної відповідальності на підставі протоколу, складеного поліцейським Управління патрульної поліції у Харківській області, оскільки провадження у справі закрито у зв'язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення. ОСОБА_1 набув право на відшкодування моральної шкоди у зв'язку з неправомірним притягненням до адміністративної відповідальності. Внаслідок неправомірних дій представника поліції щодо притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, останньому було завдано моральну шкоду, оскільки позивач повинен був вживати заходи щодо відновлення своїх порушених прав. Виходячи з характеру правопорушення, глибини душевних страждань позивача, а також вимог розумності та справедливості, суд визначив розмір відшкодування завданої моральної шкоди в сумі 1000 грн.

Такі висновки суду першої інстанції відповідають вимогам закону та фактичним обставинам справи.

Судом встановлено, що 04 серпня 2017 року, поліцейським роти № 1 батальйону № 3 Управління патрульної поліції у м. Харкові сержантом поліції Євдокіменко Д.Р. складено протокол про адміністративне правопорушення серії БР № 243352 відносно водія автомобіля «Ланоса», державний номер НОМЕР_1, ОСОБА_1 за керування автомобілем по майдану Конституції о 05 год. 02 хв., з ознаками наркотичного сп'яніння (а.с.13-15 т.1).

Постановою Дзержинського районного суду м.Харкова від 01 листопада 2017 року провадження у справі про адміністративне правопорушення у відношенні ОСОБА_1 за ч.1 ст. 130 КУпАП закрито з підстав відсутності події і складу адміністративного правопорушення. Постанова набрала законної сили 13.11.2017 року.

Як на підставу позовних вимог ОСОБА_1 посилався на те, що незаконними діями поліцейського йому заподіяна матеріальна шкода у вигляді сум, сплачених у зв'язку із наданням йому юридичної допомоги у розмірі 20 000 грн. та 200 грн. на відшкодування інших витрат, тобто сплачену комісію банку за перерахування коштів. Крім того, зазначає, що йому також була завдана моральна шкода, яка на підставі ч.ч. 5,6 ст. 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» підлягає відшкодуванню, оскільки принижена його честь, гідність, престиж та ділова репутація, він відчував моральні страждання та інші негативні наслідки, а саме відчуття тривоги, хвилювання, безсоння, погіршення стосунків з оточуючими людьми. Завдану йому моральну шкоду позивач оцінює в 200 000 грн.

Відповідно до ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування, матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадовими і службовими особами при здійсненні ними своїх повноважень.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами статей 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб'єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу).

Шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується на підставі статті 1174 ЦК України.

Підставою для цивільно-правової відповідальності за завдання шкоди у такому випадку є правопорушення, що включає як складові елементи: шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв'язок між ними. Шкода відшкодовується незалежно від вини.

Згідно із вимогами статті 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Моральна шкода полягає у душевних стражданням, яких фізична особа зазнала у зв'язку із протиправною поведінкою щодо неї самої та у зв'язку із приниженням її честі, гідності а також ділової репутації; моральна шкода відшкодовується грішми, а розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом з урахуванням вимог розумності і справедливості.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, визначається залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо), та, з урахуванням інших обставин, зокрема тяжкості вимушених змін у життєвих стосунках, ступеню зниження престижу і ділової репутації позивача. При цьому, виходити слід із засад розумності, виваженості та справедливості.

Згідно п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 р. № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).

Згідно ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Відповідно до ч.1, п.1 ч.2 ст. 76, ч.1, 2 ст.77, ч.1 ст. 95 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються зокрема письмовими, речовими і електронними доказами.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Матеріали справи свідчать про те, що справу про адміністративне правопорушення відносно позивача закрито за відсутністю складу адміністративного правопорушення, що свідчить про незаконність складення відносно нього протоколу про адміністративне правопорушення посадовими особами Управління патрульної поліції у м. Харкові, та є підставою для відшкодування завданої йому у зв'язку з цим моральної шкоди.

З тексту постанови про закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 вбачається, що факту відмови водія від проходження огляду на стан сп'яніння не встановлено, огляд особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, проведений з порушенням вимог ст. 266 КУпАП, вважається недійсним, тому справа про адміністративне правопорушення згідно п. 1 ст. 247 КУпАП підлягає закриттю у разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення (а.с.13-15 т.1).

Згідно ст. 13 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Висновок суду першої інстанції про те, що ОСОБА_1 набув право на відшкодування моральної шкоди у зв'язку з неправомірним притягненням до адміністративної відповідальності; внаслідок неправомірних дій представника поліції щодо притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, останньому було завдано моральну шкоду, - відповідає вимогам закону та фактичним обставинам справи.

При визначенні розміру моральної шкоди суд виходив із засад розумності, виваженості та справедливості. При цьому враховано характер і обсяг страждань, яких зазнав позивач, характер немайнових втрат.

Доказів спричинення моральної шкоди у розмірі, більшому, ніж визначив суд, позивачем суду не надано.

Відмовляючи у стягненні матеріальної шкоди у вигляді витрат на правову допомогу по даній справі, суд першої інстанції обгрунтовано зазначив, що відсутні докази понесення таких витрат, оскільки не доведено, що адвокатське об'єднання «Адвокати та медіатори України», на рахунок якого сплачено 20 000 грн. надавало правову допомогу за договором від 20.12.2017 року.

Як убачається з матеріалів справи позовна заява та всі документи від імені позивача підписані та подавались його представником ОСОБА_3, який діяв за нотаріально посвідченою довіреністю від 23.11.2017 року, видану особисто позивачем фізичній особі ОСОБА_3

Даних про те, що ОСОБА_3 діяв від імені адвокатського об'єднання «Адвокати та медіатори України», матеріали справи не містять.

На момент видачі довіреності, на підставі якої ОСОБА_3 представляв інтереси позивача, ОСОБА_3 не перебував в робочих відносинах з адвокатським об'єднанням «Адвокати та медіатори України». ОСОБА_3 не є адвокатом та не мав довіреності від адвокатського об'єднання.

Тому висновок суду і в цій частині відповідає фактичним обставинам справи та вимогам закону.

Доводи апеляційних скарг висновків суду першої інстанції не спростовують.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 369, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 та Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції - залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 03 грудня 2018 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий: О.В. Маміна

Судді: С.С. Кругова

Н.П. Пилипчук

Повне судове рішення виготовлено 22.03.2019 року.