ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

15 березня 2019 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 751/6578/18

Головуючий у першій інстанції - Цибенко І. В.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/395/19

Чернігівський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді Вінгаль В.М.,

суддів: Бечка Є.М., Онищенко О.І.,

позивач: ОСОБА_2,

відповідачі: Управління Міністерства внутрішніх справ України в Чернігівській області, Міністерство внутрішніх справ України,

особа, яка подала апеляційні скарги: Управління Міністерства внутрішніх справ України в Чернігівській області,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційними скаргами Управління Міністерства внутрішніх справ України в Чернігівській області на рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 03 грудня 2018 року та на додаткове рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 08 січня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Управління Міністерства внутрішніх справ України в Чернігівській області, Міністерства внутрішніх справ України про відшкодування моральної шкоди.

прізвище судді: Цибенко І.В.; місце ухвалення рішення: м.Чернігів,

дата складання повного тексту рішення: 09 грудня 2018 року,

дата складання повного тексту додаткового рішення: 08 січня 2019 року,

УСТАНОВИВ:

У вересні 2018 року ОСОБА_2 звернулася до суду з даним позовом, в якому просила стягнути солідарно з Управління Міністерства внутрішніх справ України в Чернігівській області, Міністерства внутрішніх справ України на її користь 120000 грн. моральної шкоди та витрати на правничу допомогу адвоката.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_2 проходила службу в ОВС з 18.04.1996 року по 05.12.2012 року та на день звільнення займала посаду дільничного інспектора міліції сектору дільничних інспекторів міліції Деснянського ВМ ЧМВ УМВС України. Постановою Деснянського районного суду м. Чернігова від 27.09.2012 року, яка залишена без змін постановою апеляційного суду Чернігівської області, її було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.172-2 КУпАП. УМВС України в Чернігівській області видано наказ №224 о/с від 05.12.2012 року, яким її звільнено з ОВС за п.64 «й» Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом ОВС на підставі постанови апеляційного суду Чернігівської області від 22.11.2012 року. Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 18.06.2013 року наказ було визнано незаконним та зобов'язано поновити позивача на роботі. Її було поновлено на посаді, а потім знову неодноразово звільнено: 30.10.2015 року, 19.05.2016 року, 15.08.2016 року, 23.01.2017 року. Зазначені звільнення були визнані судами незаконними. Позивачем неодноразово направлялись рапорти (19.10.2015 року; 08.01.2016 року; 14.03.2016 року; 29.12.2016 року) до УМВС України в Чернігівській області, в яких просила звільнити її зі служби в ОВС, в зв'язку з тим, що військово-лікарською комісією її визнано непридатною до проходження служби в ОВС. На день звернення до суду відповідачами так і не прийнято ніяких рішень щодо виконання судових рішень та за її рапортами про звільнення зі служби в ОВС, тому вважає, що внаслідок незаконних та протиправних дій, пов'язаних із її незаконним звільненням зі служби в ОВС, починаючи з грудня 2012 року відповідачі спричинили їй моральні та душевні страждання, чим нанесли їй моральну шкоду, яку вона оцінює в 120000 грн.

Рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 03 грудня 2018 року позов задоволено частково.

Стягнуто з Управління Міністерства внутрішніх справ України в Чернігівській області на користь ОСОБА_2 моральну шкоду, заподіяну незаконним звільненням у розмірі 10000 гривень 00 копійок.

В задоволенні позову в іншій частині - відмовлено.

Стягнуто з Управління Міністерства внутрішніх справ України в Чернігівській області на користь ОСОБА_2 витрати по сплаті судового збору в розмірі 704 грн. 80 коп.

Управлінню Державної казначейської служби України у місті Чернігові Чернігівської області повернуто ОСОБА_2 надміру сплачений судовий збір в сумі 1095 грн. 20 коп., відповідно до дублікату квитанції № 0.0..1 від 05.09.2018 на р/р 0004, МФО 38054398, Отримувач: УК у м. Чернігові Новозаводський район/22030101 про сплату судового збору в сумі 1800 грн.

Додатковим рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова від 08 січня 2019 року заяву стягнуто з Управління Міністрерства внутрішніх справ України в Чернігівській області на користь ОСОБА_2 4000 грн. в рахунок відшкодування витрат на професійну правничу допомогу. В задоволенні заяви в іншій частині - відмовлено.

В апеляційних скаргах Управління Міністерства внутрішніх справ України в Чернігівській області просить скасувати рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 03 грудня 2018 року та скасувати додаткове рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 08 січня 2019 року, ухваливши нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

За доводами апеляційних скарг, позивач звернулася до суду із пропуском строку позовної давності; не обґрунтувала та не довела факт завдання їй моральної шкоди, а також її розміру та підстав, які призвели до заподіяння душевних страждань. При цьому, норми КЗпП регулюють трудові відносини працівників усіх підприємств, організацій, установ незалежно від форми власності і на відносини, що виникають у зв'язку із проходженням служби в міліції, не поширюються.

Скаржник наголошує на тому, що витрати на правничу допомогу належним чином не підтверджені.

13.03.2019 року представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3 через засоби поштового зв'язку подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просив поновити строк на подачу відзиву як такий, що пропущений з поважних причин, а саме: перебуванням представника позивача на лікуванні.

Порядок подання відзиву на апеляційну скаргу регулюється ст.360 ЦПК України, який не передбачає поновлення строку на подання відзиву на апеляційну скаргу, а тому даний відзив не приймається до уваги.

Заслухавши голову судового засідання, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

У справі встановлено, що позивач з 18.04.1996 року по 05.12.2012 року проходила службу в органах внутрішніх справ України, остання посада - дільничний інспектор міліції сектору дільничних інспекторів міліції Деснянського ВМ ЧМВ УМВС України.

Постановою Деснянського районного суду м. Чернігова від 27.09.2012 року, залишеною без змін постановою апеляційного суду Чернігівської області від 22.11.2012 року, ОСОБА_2 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 172-2 КУпАП, ч. 1 ст. 6 ЗУ «Про засади запобігання та протидії корупції» та призначено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 850,00 грн.

На підставі вказаної постанови суду апеляційної інстанції Управлінням Міністерства внутрішніх справ України в Чернігівській області 05.12.2012 року видано наказ № 224 о/с про звільнення майора міліції ОСОБА_2 у запас Збройних сил України за п. 64 «й» Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ.

За результатами оскарження у судовому порядку наказу від 05.12.2012 року №224 о/с постановою Чернігівського окружного адміністративного суду від 06.02.2013 року у задоволенні позову ОСОБА_2 було відмовлено.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 18.06.2013 року скасовано постанову Чернігівського окружного адміністративного суду від 06.02.2013 року та визнано наказ управління Міністерства внутрішніх справ України в Чернігівській області № 224 о/с від 05.12.2012 незаконним, зобов'язано управління Міністерства внутрішніх справ України в Чернігівській області поновити на роботі ОСОБА_2, нарахувати та сплатити ОСОБА_2 заробітну плату за весь час вимушеного прогулу (а.с.10-12).

На виконання постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 18.06.2013 року наказом УМВС України в Чернігівській області від 31.07.2013 року №176 о/с наказ УМВС України в Чернігівській області від 05.12.2012 року №224 о/с в частині звільнення ОСОБА_2 з ОВС - скасовано, з поновленням на службі, одночасно частиною другою цього наказу ОСОБА_2 з 05.12.2012 року було увільнено від займаної посади, з залишенням її в розпорядженні начальника Чернігівського міського відділу УМВС.

За результатами оскарження у судовому порядку наказу від 31.07.2013 року №176 о/с постановою Чернігівського окружного адміністративного суду від 01.10.2013 року у задоволенні позову ОСОБА_2 було відмовлено повністю.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 21.01.2014 року скасовано постанову Чернігівського окружного адміністративного суду від 01.10.2013 року та визнано протиправним та скасовано наказ начальника УМВС України в Чернігівській області від 31.07.2013 року №176 о/с в частині увільнення майора міліції ОСОБА_2 з займаної посади (а.с.14-18).

Листом від 02.11.2015 року позивачу повідомлено, що управлінням Міністерства внутрішніх справ України в Чернігівській області прийнято наказ №406 о/с від 30.10.2015 року, яким ОСОБА_2 було звільнено у запас Збройних Сил України за п. 64 «й» Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ (а.с.20).

Постановою Чернігівського окружного адміністративного суду від 23.12.2015 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 10.02.2016 року, визнано протиправним та скасовано наказ УМВС України в Чернігівській області від 30.10.2015 року №406 о/с про звільнення ОСОБА_2 з посади дільничного інспектора міліції сектору дільничних інспекторів міліції Деснянського ВМ ЧМВ УМВС України (а.с.21-25).

На підставі постанови Чернігівського окружного адміністративного суду від 23.12.2015 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 10.02.2016 року, управлінням Міністерства внутрішніх справ України в Чернігівській області винесено наказ від 19.05.2016 року № 13 о/с, яким скасовано пункт наказу УМВС України в Чернігівській області від 30.10.2015 року №406 о/с в частині звільнення позивача та одночасно звільнено у запас Збройних сил України за п. 64 «й» Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ з 02.11.2015 року.

За результатами оскарження у судовому порядку наказу від 19.05.2016 року №13 о/с постановою Чернігівського окружного адміністративного суду від 22.07.2016 року визнано протиправним та скасовано наказ УМВС України в Чернігівській області від 19.05.2016 року №13 о/с в частині звільнення майора міліції ОСОБА_2 з посади дільничного інспектора міліції сектору дільничних інспекторів міліції Деснянського ВМ ЧМВ УМВС України (а.с.31-34). Постанова не була оскаржена сторонами та набрала законної сили.

У зв'язку з цим, наказом заступника голови ліквідаційної комісії УМВС України в Чернігівській області №21 о/с від 15.08.2016 року скасовано пункт наказу УМВС від 19.05.2016 року №13 о/с в частині звільнення ОСОБА_2 02.11.2015 року на підставі постанови Чернігівського окружного адміністративного суду від 22.07.2016 року та одночасно згідно з Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ звільнено ОСОБА_2 з органів МВС у запас Збройних сил України за п. 64 «й».

За результатами оскарження у судовому порядку наказу від 15.08.2016 року №21 о/с постановою Чернігівського окружного адміністративного суду від 25.10.2016 року у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 29.11.2016 року скасовано постанову Чернігівського окружного адміністративного суду від 25.10.2016 року та визнано протиправним та скасовано наказ заступника голови ліквідаційної комісії УМВС України в Чернігівській області від 15.08.2016 року №21 о/с про звільнення майора міліції ОСОБА_2 з посади дільничного інспектора міліції сектору дільничних інспекторів міліції Деснянського ВМ ЧМВ УМВС України (а.с.35-40).

Листом від 23.01.2017 року позивачу повідомлено, що на підставі постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 29.11.2016 року, наказом голови ліквідаційної комісії УМВС України в Чернігівській області №1 о/с від 23.01.2017 року скасовано пункт наказу від 15.08.2016 року №21 о/с в частині звільнення та одночасно частиною другою цього наказу ОСОБА_2 звільнено з ОВС у запас Збройних сил України за п. 64 «й» згідно з Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ (а.с.45).

За результатами оскарження у судовому порядку наказу від 23.01.2017 року №1 о/с постановою Чернігівського окружного адміністративного суду від 21.03.2017 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 18.05.2017 року, визнано протиправним та скасовано наказ голови ліквідаційної комісії УМВС України в Чернігівській області від 23.01.2017 року №1 о/с в частині звільнення майора міліції ОСОБА_2 з посади дільничного інспектора міліції сектору дільничних інспекторів міліції Деснянського ВМ ЧМВ УМВС України (а.с.46-50).

На підставі постанови Чернігівського окружного адміністративного суду від 21.03.2017 року наказом голови ліквідаційної комісії УМВС України в Чернігівській області №11 о/с від 09.08.2018 року скасовано наказ УМВС від 23.01.2017 року №1 о/с в частині звільнення майора міліції ОСОБА_2 з посади дільничного інспектора міліції сектору дільничних інспекторів міліції Деснянського ВМ ЧМВ УМВС України (а.с.54).

Наказом голови ліквідаційної комісії УМВС України в Чернігівській області №14 о/с від 05.10.2018 року майора міліції ОСОБА_2, дільничного інспектора міліції сектору дільничних інспекторів міліції Деснянського ВМ ЧМВ УМВС України, звільнено у запас Збройних сил України на підставі п. 64 «г» (через скорочення штатів) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ з 05.10.2018 року (а.с.96).

Відповідно до ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист цивільних прав та інтересів у разі їх порушення.

Частиною 2 ст.16 ЦК України визначено, що способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; відшкодування моральної шкоди, тощо.

Стаття 1 КЗпП України передбачає, що на трудові відносини поширюються норми цього Закону.

Порядок відшкодування моральної шкоди у сфері трудових відносин регулюється статтею 237-1 КЗпП України, яка передбачає відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

КЗпП України не містить будь-яких обмежень чи виключень для компенсації моральної шкоди в разі порушення трудових прав працівників, а стаття 237-1 цього Кодексу передбачає право працівника на відшкодування моральної шкоди у обраний ним спосіб, зокрема, повернення потерпілій особі вартісного (грошового) еквівалента завданої моральної шкоди, розмір якої суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань, їх тривалості, тяжкості вимушених змін у її житті та з урахуванням інших обставин.

Отже, компенсація завданої моральної шкоди не поглинається самим фактом відновлення становища, яке існувало до порушення трудових правовідносин, шляхом поновлення на роботі, а має самостійне юридичне значення.

За наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, тобто незаконного звільнення, що доведено преюдиційним судовим рішенням в адміністративній справі і згідно з частиною четвертою статті 82 ЦПК України не підлягає доведенню, відшкодування моральної шкоди на підставі статті 237-1 КЗпП України здійснюється в обраний працівником спосіб, зокрема у вигляді одноразової грошової виплати.

Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 25 квітня 2012 року у справі № 6-23цс12.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про часткове задоволення позову ОСОБА_2, оскільки доводи та надані докази у справі підтверджують порушення законних прав позивача, яке полягало у незаконних звільненннях, що призвело до моральних страждань, втрати нею нормальних життєвих зв'язків і вимагало від неї додаткових зусиль для організації свого життя. Однак, виходячи із засад розумності та справедливості, а також тривалості моральних страждань у зв'язку з необхідністю докладати додаткових зусиль для захисту її порушених прав, районний суд обґрунтовано зменшити розмір відшкодування моральної шкоди до 10000 грн.

Також судом правильно застосовано положення ч.4 ст.82 ЦПК України, оскільки обставини незаконного звільнення позивача зі служби встановлено судовими рішеннями у шести адміністративних справах №825/78/13-а, №825/3300/13-а, №825/3657/15-а, №825/1119/16, №825/1606/16, №825/272/17.

Доводи апеляційної скарги щодо необґрунтованості та недоведеності факту завдання позивачу моральної шкоди спростовуються матеріалами справи, зокрема, внаслідок звільнення позивача з роботи згідно до наказів №224 о/с від 05.12.2012 року, №176 о/с від 31.07.2013 року, №406 о/с від 30.10.2015 року, №13 о/с від 19.05.2016 року, №21 о/с від 15.08.2016 року, №1 о/с від 23.01.2017 року, які визнані незаконними в судовому порядку, ОСОБА_2 зазнала моральних страждань, пов'язаних з протиправною поведінкою щодо неї, необхідністю вчинення додаткових зусиль для організації свого життя.

Доводи апеляційної скарги щодо пропуску позивачем строку позовної давності вірно та обгрунтовано відхилено судом першої інстанції, з чим повністю погоджується апеляційний суд.

Посилання скаржника на те, що норми КЗпП регулюють трудові відносини працівників усіх підприємств, організацій, установ незалежно від форми власності і на відносини, що виникають у зв'язку із проходженням служби в міліції, не поширюються, спростовується тим, що норми трудового законодавства підлягають застосуванню лише у випадках, якщо нормами спеціальних законів не врегульовано спірних відносин, та коли про можливість такого застосування прямо зазначено у спеціальному законі.

Як вірно зазначено судом першої інстанції, питання відшкодування моральної шкоди, завданої працівникові внаслідок проходження ним публічної служби не врегульовано Законом України "Про Національну поліцію", Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, то підлягають застосуванню норми трудового законодавства.

Відтак, суд першої інстанції вірно застосував у даній справі ст.237-1 КЗпП України.

Доводи апеляційної скарги про те, що витрати на правову допомогу належним чином не підтверджені спростовуються наступним.

Згідно із п.1 ч.2 ст.133 ЦПК України до витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

За матеріалами справи, правнича допомога ОСОБА_2 надавалась адвокатом ОСОБА_3 відповідно до умов укладеного між сторонами договору №06/1 від 20.09.2018 року (а.с.100), за умовами якого розмір гонорару становить 13000 грн., з яких: 6000 грн.- надання консультації, ознайомлення з документами, що стосуються предмету спору, написання позовної заяви, перше судове засідання, 1000 грн. за друге та наступні судові засідання, 3,5% гонорару від ціни позову при ухваленні позитивного рішення на користь клієнта. Відповідно до квитанції від 07.12.2018 року було сплачено 7350 грн. (а.с.128), з яких: 6000 грн.- надання консультації, ознайомлення з документами, що стосуються предмету спору, написання позовної заяви, перше судове засідання, 1000 грн. за друге судове засідання, 3,5% гонорару від ціни позову при ухваленні позитивного рішення на користь клієнта, що становить 350 грн.

Оскільки позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено частково, у матеріалах справи наявні належні докази понесення позивачем у суді першої інстанції витрат на правничу допомогу, то суд першої інстанції обґрунтовано зменшив суму витрат на професійну правничу допомогу до 4000 грн., стягнувши їх з Управління Міністерства внутрішніх справ України в Чернігівській області на користь позивача. Доводи апеляційної скарги зазначених доводів не спростовують.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382, 383, 384, 389-391 ЦПК України,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги Управління Міністерства внутрішніх справ України в Чернігівській області залишити без задоволення.

Рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 03 грудня 2018 року та додаткове рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 08 січня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Голова судового засідання

Судді