Справа № 138/2655/19
Провадження №:2-о/138/101/19
РІШЕННЯ

Іменем України

21 жовтня 2019 року м. Могилів-Подільський

Могилів-Подільський міськрайонний суд Вінницької області в складі:

головуючого судді Лисенко Т.Ю.,

за участю: секретаря судового засідання Коняги В.А.,

заявника ОСОБА_1 ,

заінтересованої особи ОСОБА_2 ,

представника заінтересованої особи адвоката Королюк О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи ОСОБА_2 , Служба у справах дітей, сім`ї та молоді Могилів-Подільської міської ради Вінницької області про видачу обмежувального припису,

ВСТАНОВИВ:

18.10.2019 ОСОБА_1 звернулась до Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області із заявою про видачу стосовно ОСОБА_2 обмежувального припису. Заява мотивована тим, що заявник та ОСОБА_2 з 02.05.2009 перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірваний рішенням Могилів-Подільського міськрайонного суду від 02.04.2015. У даному шлюбі у сторін народилась дитина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Заявник вказує, що, починаючи з червня 2017 року по даний час, ОСОБА_2 вчиняє щодо неї та їхнього малолітнього сина ОСОБА_5 фізичне та психологічне насильство. Так, ОСОБА_2 неодноразово вчиняв неправомірні дії в присутності малолітнього ОСОБА_5 , які виразились у спричиненні заявнику тілесних ушкоджень, висловлювань на її адресу нецензурною лайкою, обзивання її образливими словами та приниженні. Також ОСОБА_2 спричиняв фізичний біль і сину ОСОБА_5 , завдавав його психологічному, душевному та моральному здоров`ю шкоди.

Внаслідок таких протиправних дій ОСОБА_2 заявник неодноразово зверталась до правоохоронних органів із заявами про вчинення ОСОБА_2 кримінальних правопорушень, а також зверталась до Могилів-Подільського міського голови із заявами про проведення із ОСОБА_2 профілактичних бесід та винесення попереджень щодо неприпустимості таких дій відносно неї та сина ОСОБА_5 . За результатами цих заяв відносно ОСОБА_2 були внесені відомості до Єдиного реєстру досудових розслідуваннь про вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 125, ч. 1 ст. 296 КК України, а також проведені з ним профілактичні бесіди, на яких рекомендовано налагодити відносини із сином ОСОБА_5 та попереджено про відповідальність за протиправну поведінку відносно дитини та заявника.

Разом з тим, неодноразові звернення заявника в правоохоронні органи та органи місцевої влади не припиняють протиправних дій ОСОБА_2 Кримінальні провадження відносно ОСОБА_2 не розслідуються належним чином, профілактичні бесіди позитивного результату не дають і ОСОБА_2 продовжує здійснювати насильство щодо заявника та малолітньої дитини.

Вказані обставини призводять до того, що заявник та її син ОСОБА_5 постійно перебувають у стресовій ситуації, відчувають нервове напруження, відчуття небезпеки та незахищеності. За таких підстав заявник просить видати обмежувальний припис стосовно кривдника ОСОБА_2 на строк 6 місяців та визначити останньому тимчасові обмеження його прав відносно малолітнього сина ОСОБА_5 та відносно заявника ОСОБА_1 , а саме: заборонити наближення на 100 метрів до місця проживання заявника та дитини ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_1 ; до місця навчання малолітнього ОСОБА_5 у НВК ЗШ № 4-ліцей за адресою: вул. Київська, 38/2, м. Могилів-Подільський, Вінницька область; до місця роботи ОСОБА_1 у Могилів-Подільській юридичній консультації за адресою: АДРЕСА_2 ; заборонити кривднику ОСОБА_2 вести листування, телефонні переговори з малолітнім ОСОБА_5 та заявником ОСОБА_1 або контактувати з ними через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.

Ухвалою Могилів-Подільського міськрайонного суду від 18.10.2019 відкрите провадження у справі, призначено справу до судового розгляду.

У судовому засіданні заявник ОСОБА_1 заяву підтримала та просила її задовольнити з підстав, зазначених у заяві. Додатково суду пояснила, що ОСОБА_2 вчиняє щодо неї та їхньої дитини фізичне та психологічне насильство. Таке насильство почалось з червня 2017 року, коли ОСОБА_2 в присутності дитини та матері заявника наніс їй тілесні ушкодження. Психологічне насильство полягає у тому, що дитина не хоче бачити батька, а останній всупереч думці дитини наполягає на побаченнях. Фізичне насильство відносно дитини полягає у тому, що ОСОБА_2 насильно протягом 30-40 хв утримує сина на руках та не відпускає його, хоча дитина не хоче такого, тягне свої руки до заявника. Зазначила, що зверталась із заявою про позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав, однак їй у цьому відмовлено. На запитання суду заявник не змогла дати відповідь яким чином вона намагається покращити думку дитини про батька та налагодити їхні відносини.

У судовому засіданні заінтересована особа ОСОБА_2 та його представник адвокат Королюк О.В. заперечували проти задоволення заяви. ОСОБА_2 суду пояснив, що після розірвання шлюбу заявник використовує дитину як інструмент помсти. Протягом 4 років тривають розгляд справ як виконавчим комітетом Могилів-Подільської міської ради так і судами про надання ОСОБА_2 дозволу на участь у вихованні дитини. Заявник не дає дитину ні йому, ні його батькам. При зустрічі заявник одразу ж починає тягнути дитину до себе, виривати її та тікати від нього. Адвокат Королюк О.В. додатково зазначила, що надані заявником докази не підтверджують факт здійснення ОСОБА_2 фізичного та психологічного насильства щодо ОСОБА_1 та сина ОСОБА_5 . У витягах з ЄРДР не значиться особа, яка має бути притягнута до відповідальності, а постанова про закриття кримінального провадження підтверджує відсутність насильства. Щодо характеристики дитини, то світогляд останньої формується переважно заявником, а тому ОСОБА_1 може навіювати дитині певні бачення та сприйняття подій. Також заявник не надала доказів, що насильство, яке ніби-то має місце, може продовжуватись і в подальшому.

У судове засідання представник заінтересованої особи Служби у справах дітей, сім`ї та молоді Могилів-Подільської міської ради Вінницької області не з`явився, подав суду заяву про розгляд справи у його відсутність. Питання щодо вирішення заяви про винесення обмежувального припису залишив на розсуд суду.

Заслухавши думки та пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали цивільної справи, суд приходить до такого висновку.

Суд встановив, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 з 02.05.2009 перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірваний рішенням Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 02.04.2015. У даному шлюбі у них народилась дитина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Вказане підтверджується копією Свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 .

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 350-2 ЦПК України заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства, або її представником - у випадках, визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» (далі за текстом - Закон).

За змістом п. 3, 7, 14, 17 ч. 1 ст. 1 Закону обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку та спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Фізичне насильство - це форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.

Частиною 2 ст. 3 Закону визначено перелік осіб, на яких поширюється дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання, серед яких, зокрема, колишнє подружжя, дитина (діти).

Так, в обґрунтування заявлених вимог заявник вказала, що ОСОБА_2 в період з червня 2017 року по даний час вчиняє щодо неї та малолітньої дитини ОСОБА_5 діяння фізичного та психологічного насильства.

На підтвердження цих діянь та спричинення шкоди їй та дитині заявник надала суду такі докази:

- витяг з ЄРДР з кримінального провадження № 0000469 від 01.07.2017 про внесення відомостей про кримінальне правопорушення за ч. 1 ст. 125 КК України за заявою ОСОБА_1 , яка вказала, що 27.06.2017 ОСОБА_2 спричинив їй тілесні ушкодження;

- висновок експерта № 190 від 01.07.2017 за результатами медичної експертизи, згідно з яким у ОСОБА_1 мали місце тілесні ушкодження, які виникли, можливо, 27.06.2017 та належать до категорії легких тілесних ушкоджень;

- протокол допиту малолітнього (неповнолітнього) свідка від 15.09.2017, проведений за участю психолога, відповідно до якого під час допиту дитина ОСОБА_5 показав, що його батько ОСОБА_2 та мати ОСОБА_1 сперечалися, від чого йому, ОСОБА_5 , було страшно і він закрив вуха руками. Батько взяв його на руки та хотів з ним піти, але мати не пускала його і батько дверима притискав їй руку. Також дитина повідомила, що батько часто спричиняв матері тілесні ушкодження і йому, ОСОБА_5 , в цей час було страшно та він плакав. Крім цього, дитина зазначила, що боїться батька, їй неприємно з батьком спілкуватись, а коли вона помічає автомобіль батька, то хоче, щоб батько його не помітив та проїхав далі;

- психологічну характеристику № 01-11/57 - від 04.10.2017, видану Управлінням освіти Могилів-Подільської місткої ради Вінницької області відносно дитини ОСОБА_5 , згідно з якою дитина вказує, що її батько є поганим, ображає мати та бабусю. У дитини спостерігається відчуття страху до батька, його поведінки. Хлопчик виявляє негативні емоції та страх щодо поведінки батька, яка негативно впливає на особистість дитини, викликає у останньої тривожність та стрес. Рекомендовано обмежити спілкування з батьком на певний період;

- заяви ОСОБА_1 від 12.02.2018 про вчинення ОСОБА_2 щодо неї кримінальних правопорушень за ч. 1 ст. 296, ч. 1 ст. 126 КК України;

- витяг з ЄРДР з кримінального провадження № 0000064 від 18.01.2018 про внесення відомостей про кримінальне правопорушення за ч. 1 ст. 296 КК України за заявою ОСОБА_1 , яка вказала, що ОСОБА_2 вчинив щодо неї та її малолітнього сина хуліганські дії;

- витяг з ЄРДР з кримінального провадження № 0000127 від 15.02.2018 про внесення відомостей про кримінальне правопорушення за ч. 1 ст. 125 КК України за заявою ОСОБА_1 , яка вказала, що ОСОБА_2 12.02.2018 здійснив щодо неї насильницькі дії, які завдали їй фізичного болю і не спричинили тілесних ушкоджень;

- висновок експерта № 57 від 23.02.2018 за результатами медичної експертизи, згідно з яким у ОСОБА_1 мали місце тілесні ушкодження, які виникли, можливо, 12.02.2018 та належать до категорії легких тілесних ушкоджень, які спричинили короткочасний розлад здоров`я більше 6 діб;

- заяви ОСОБА_1 на ім`я Могилів-Подільського міського голови, начальника Могилів-Подільського ВП ГУНП у Вінницькій області та керівника Могилів-Подільської місцевої прокуратури від 15.11.2017, 23.11.2017, 11.12.2017, 12.01.2018, 26.11.2018 про проведення із ОСОБА_2 бесіди щодо неправомірних дій останнього та винесення ОСОБА_2 письмового застереження щодо його неналежного ставлення до дитини ОСОБА_5 ;

- заяву ОСОБА_1 від 17.01.2018, подану до відділу поліції з вимогою скласти відносно ОСОБА_2 протокол про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП за вчинення насильства в сім`ї;

- письмове пояснення ОСОБА_1 від 13.02.2018 та заяви від 13.03.2018, 26.04.2018 на ім`я Могилів-Подільського міського голови, в яких заявник просить орган опіки та піклування Могилів-Подільської міської ради звернутись до суду із заявою про видачу відносно ОСОБА_2 обмежувального припису.

У п. 9 ч. 1 ст. 1 Закону визначено, що оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 24 Закону до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству, серед іншого, належить обмежувальний припис стосовно кривдника.

Згідно з ч. 2 ст. 26 Закону обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: 1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; 2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; 3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною; 4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; 5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.

Враховуючи положення Закону, обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у КУпАП та КК України), а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених вищезазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях.

Частиною 3 ст. 26 Закону передбачено, що рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. Оцінка ризиків полягає в оцінюванні вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи. Оцінка ризиків має проводитись за факторами небезпеки (ризиків) щодо вчинення домашнього насильства шляхом відібрання свідчень від постраждалої від такого насильства особи, з`ясування обставин конфлікту та виявлення чинників і умов, які створюють або можуть створювати небезпеку для цієї особи. Фактори небезпеки (ризику) щодо вчинення домашнього насильства мають визначатися за результатами оцінки дій кривдника, які свідчать про ймовірність настання летальних наслідків у разі вчинення домашнього насильства та загальної оцінки ситуації вчинення домашнього насильства з метою виявлення вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті такої особи.

Обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців (ч. 4 ст. 26 Закону).

Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві.

Заявник ОСОБА_1 , звертаючись до суду з вимогами про видачу обмежувального припису щодо свого колишнього чоловіка ОСОБА_2 , обґрунтувала заявлені вимоги тим, що останній вчиняє щодо неї та їхнього малолітнього сина ОСОБА_5 психологічне та фізичне насильство, тому з метою захисту власного життя та припинення фактів насильства заявник неодноразово зверталася у правоохоронні органи.

Згідно зі ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ст. 89 ЦПК України).

Матеріали справи свідчать, що ОСОБА_2 до адміністративної або кримінальної відповідальності за насильство в сім`ї не притягався, термінового заборонного припису стосовно нього у встановленому Законом порядку винесено не було.

Так, висновки експерта за результатами медичних експертиз не містять жодного доказу, що саме ОСОБА_2 заподіяв ОСОБА_1 тілесні ушкодження.

Так само і витяги з реєстру досудових розслідувань кримінальних проваджень за № 0000469 та за № 0000127, на які посилається заявник, не є доказами насилля з боку ОСОБА_2 в розумінні ст. 77 ЦПК України, так як досудове розслідування у даних провадженнях ще триває, підозра ОСОБА_2 не оголошена та до відповідальності він не притягнутий.

Навпаки, постановою від 10.07.2017 кримінальне провадження № 0000037 від 09.06.2017, відомості про яке внесені до ЄРДР за заявою ОСОБА_1 щодо ОСОБА_2 , закрите у зв`язку із відсутністю складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 129 КК України.

Так само Могилів-Подільським ВП ГУНП у Вінницькій області не виявлені і ознаки кримінального правопорушення під час перевірок, здійснених за заявами ОСОБА_1 від 07.08.2017, від 05.12.2017 та від 11.12.2017 відносно ОСОБА_2 (висновки про результати розгляду звернення від 07.08.2017, 11.12.2017, 19.12.2017 та 21.12.2017, а також листи за вих. № 7890/223/04/2017, № 11019/223/02-2017, 11282/223/02-17, 11244/223/01-2017).

Заява ОСОБА_1 від 17.01.2018 про складання відносно ОСОБА_2 протоколу про адміністративне правопорушення приєднана до матеріалів кримінального провадження № 0000064 (лист № 926/223/01-18 від 02.02.2018), однак до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП не притягався.

Вказані вище процесуальні рішення про відмову у задоволенні заяв ОСОБА_1 у зв`язку із відсутністю в діях ОСОБА_2 ознак протиправних діянь щодо заявника та сина ОСОБА_5 , остання у передбаченому законом порядку не оскаржувала, що свідчить про її згоду із даними рішеннями.

Також за результатами заяв ОСОБА_1 до Могилів-Подільської міської ради службою у справах дітей, сім`ї та молоді проведені профілактичні бесіди із ОСОБА_2 щодо виконання ним батьківських обов`язків відносно малолітньої дитини ОСОБА_5 (листи № 11-07/508 від 01.12.2017, № 11-07/67 від 08.02.2018, № 11-07/469 від 14.12.2018). Однак така сама бесіда проведена і з заявником за результатами розгляду заяви ОСОБА_2 і ОСОБА_1 попереджена про те, що у разі вчинення дій щодо неналежного виконання батьківських обов`язків її може бути притягнуто до адміністративної відповідальності.

При цьому обставини, що свідчать про перешкоджання заявником спілкуванню дитини із батьком підтверджується довідкою з дошкільного навчального закладу № 6 «Берізка», відповідно до якої ОСОБА_2 цікавиться вихованням та навчанням сина ОСОБА_5 . Мати дитини перешкоджає батькові бачитися з дитиною хоча дитина при зустрічі вільно та непримусово йде на контакт із батьком радіє зустрічі із ним.

Суд оцінює і психологічну характеристику дитини та пояснення ОСОБА_5 , які останній дав слідчому. Так, в даній характеристиці психолог рекомендує саме обом батькам приділяти дитині належну увагу і зазначає, що дитина потребує турботи та емоційного тепла. Суд вважає, що з урахуванням того, що заявник самостійно виховує сина і останній обмежений в побаченнях з батьком, саме ОСОБА_1 формує світогляд дитини щодо сприйняття батька і, як вбачається з наданих нею у судовому засіданні пояснень, не намагається налаштувати дитину на позитивне ставлення до батька, створити умови для їх спілкування. Відтак негативне ставлення дитини до ОСОБА_2 може бути наслідком як і певних конфліктів між заявником та заінтересованою особою, так і наслідком пасивної поведінки заявника у формуванні ставлення сина до свого батька. Вказане засвідчує наявність конфліктних взаємовідносин між батьками дитини, проте не підтверджує конкретних фактів вчинення ОСОБА_2 домашнього насильства у будь-якій формі відносно заявника та тим більше відносно дитини.

Крім цього, факт неодноразових звернень заявника до правоохоронних органів з підстав вчинення відносно неї та сина ОСОБА_5 неправомірних дій з боку ОСОБА_2 , на думку суду, також свідчить про наявність тривалого конфлікту між заявником та ОСОБА_2 , але не підтверджує того, що останній вчинив домашнє насильство по відношенню до заявника та їхньої дитини, що є необхідною умовою для можливості застосування судом до відповідної особи спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству, які визначені Законом.

Також заявник не надала належних і достатніх доказів з метою оцінки ризиків оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення. Питання витребування від Могилів-Подільського ВП ГУНП у Вінницькій області чи іншого компетентного органу оцінки ризиків вчинення домашнього насильства ОСОБА_2 заявник не ставила.

Таким чином, заявник не довела, що вона та її малолітній син ОСОБА_5 є особами, які постраждали від насильства з боку ОСОБА_2 і потребують захисту в порядку, передбаченому Законом.

Навпаки, суд, враховуючи найкращі інтереси дитини та інститут єдності сім`ї, вважає, що позбавлення дитини можливості спілкуватись з батьком є крайньою мірою, яка у даному випадку, зважаючи на бажання ОСОБА_2 приймати участь у вихованні дитини, застосуванню не підлягає.

При цьому суд враховує, що як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (пункти 29, 30 рішення ЄСПЛ від 09.12.1994 у справі «Руїз Торіха проти Іспанії»). Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення ЄСПЛ від 10.02.2010 у справі «Сєрявін та інші проти України»).

Стаття 6 Конвенції також не встановлює правил щодо допустимості доказів або їх оцінки, що є предметом регулювання в першу чергу національного законодавства та оцінки національними судами. Проте Європейський суд з прав людини оцінює ступінь умотивованості рішення національного суду, як правило, з точки зору наявності в ньому достатніх аргументів стосовно прийняття чи відмови в прийнятті саме тих доказів і доводів, які є важливими, тобто такими, що були сформульовані заявником ясно й чітко та могли справді вплинути на результат розгляду справи.

Враховуючи викладене, оцінюючи встановлені судом обставини та досліджені докази, відсутність доказів вчинення ОСОБА_2 фізичного та психологічного насильства, ризиків вірогідності вчинення домашнього насильства ОСОБА_2 у майбутньому, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення для заявника та сина ОСОБА_5 , суд дійшов висновку, що підстави для видачі обмежувального припису за заявою ОСОБА_1 відсутні, а відтак заява задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. 1 ч. 1, 3 ч. 2, 24 ч. 1 п. 2, 26 ч. 2, 3, 4 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» ст. 81, 89, 258, 259, 263-265, 273, 350-1 - 350-6 ЦПК України суд,-

ВИРІШИВ:

Відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_1 , заінтересовані особи ОСОБА_2 , Служба у справах дітей, сім`ї та молоді Могилів-Подільської міської ради Вінницької області про видачу обмежувального припису.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Вінницького апеляційного суду через Могилів-Подільський міськрайонний суд Вінницької області.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Заявник: ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 .

Заінтересована особа: ОСОБА_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_3 , місце проживання: АДРЕСА_4 .

Представник заінтересованої особи: адвокат Королюк Оксана Вікторівна, місцезнаходження: вул. Київська, 32/1, м. Могилів-Подільський, Вінницька область.

Заінтересована особа: Служба у справах дітей, сім`ї та молоді Могилів-Подільської міської ради Вінницької області, місцезнаходження: площа Шевченка, 6/16, м. Могилів-Подільський, Вінницька область.

Суддя: Т.Ю. Лисенко