КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
справа №369/6753/17 Головуючий у І інстанції - Пінкевич Н.С.
апеляційне провадження №22-ц/824/2497/2019 Доповідач у ІІ інстанції - Приходько К.П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2019 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Приходька К.П.,

суддів Таргоній Д.О., Журби С.О.,

за участю секретаря Немудрої Ю.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката СкиричІнни Геннадіївни, яка діє в інтересах ОСОБА_3 на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 23 серпня 2018 року

у справі за позовом ОСОБА_3 до Боярської міської ради, треті особи: ОСОБА_4, Києво-Святошинська районна державна нотаріальна контора Київської області про встановлення факту спільного проживання однією сім'єю зі спадкодавцем та визнання права власності,

встановив:

у червні 2017 року ОСОБА_3 звернулася до Києво-Святошинського районного суду Київської області із позовом до Боярської міської ради про встановлення факту спільного проживання однією сім'єю зі спадкодавцем та визнання права власності, мотивуючи свої вимоги тим, що після смерті її тітки ОСОБА_5 (вона є донькою брата її померлого чоловіка) відкрилась спадщина.

На час відкриття спадщини вона постійно проживала разом з ОСОБА_5 з жовтня 2009 року і до її смерті, вели спільне господарство.

Зважаючи на похилий вік тітки вона допомагала у всіх питаннях, придбавала ліки, продукти харчування, інші необхідні речі, проводила поточні ремонти в домоволодінні та дворі.

За життя померла тітка ставилась до неї як дорідної доньки, бо своїх дітей не мала та не мала взагалі будь-яких родичів.

Також тітка за життя склала заповіт, яким заповідала усе майно їй, але як потім було встановлено, що даний заповіт був скасований новим заповітом.

Зазначила, що всі свята вони святкували разом, готували святкові вечері, запрошували сусідів та друзів, померла називала її донею та мала дуже ніжне ставлення та повагу.

Незнайомі люди бачили тепло родини та завжди вважали їх мамою та донькою, однією родиною.

Після смерті ОСОБА_5 вона займалась похованням, повідомила всіх сусідів та знайомих, офіційно зареєструвала її смерть.

Після смерті ОСОБА_5 вона прийняла спадщину та фактично використовує будинок та земельну ділянку, всі правовстановлюючі документи знаходяться в неї.

Але за життя тітки вона не була зареєстрована з нею за однією адресою.

У встановлений законом строк вона звернулась до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, але нотаріус відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину, так як не можливо встановити з поданих документів факт її проживання разом з ОСОБА_5 протягом п'яти останніх років до часу відкриття спадщини.

Вона є єдиною спадкоємицею четвертої черги, хоча на спадкове майно також претендує ОСОБА_4

Просила суд, встановити факт спільного проживання однією сім'єю (не менше п'яти років) ОСОБА_3 та ОСОБА_5, в період з жовтня 2009 року по ІНФОРМАЦІЯ_1 за адресою: АДРЕСА_1; визнати за нею в порядку спадкування за законом право власності на 13/50 частин житлового будинку АДРЕСА_1 та на земельну ділянку площею 0,0269га з кадастровим номером НОМЕР_1 по АДРЕСА_1

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 23 серпня 2018 року, у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено у повному обсязі.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, яку обґрунтовувала тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 у віці 86 років померла ОСОБА_5

Після її смерті відкрилась спадщина у вигляді 13/50 часток житлового будинку АДРЕСА_1 та на земельну ділянку площею 0,0269 га. з кадастровим номером НОМЕР_1, яка розташована за вищезазначеною адресою.

На час відкриття спадщини заявник постійно проживала з ОСОБА_5, тобто з жовтня 2009 року до моменту її смерті.

У встановлені законодавством строки ОСОБА_3 звернулась до Києво-Святошинської державної нотаріальної контори Київської області із заявами, в яких зазначила прохання про видачу їй свідоцтва про право на спадщину за заповітом або свідоцтва про право на спадщину за законом, як такій, що проживала однією сім'єю зі спадкодавцем.

07 липня 2015 року Києво-Святошинською державною нотаріальною конторою Київської області на підставі заяви №934 про прийняття спадщини за законом та за заповітом, була заведена спадкова справа №362/2015.

Після смерті ОСОБА_5 апелянт займалася організацією поховання, що підтверджується договором замовлення про надання ритуальних послуг, офіційним чином зареєструвала факт смерті та отримала свідоцтво про смерть.

Окрім того, до матеріалів справи у якості доказів було долучено акт місця проживання за №194 від 25 жовтня 2016 року, засвідчений Депутатом Боярської міської ради, з якого вбачається, що за адресою: АДРЕСА_1 з 1967 року по ІНФОРМАЦІЯ_1 проживала ОСОБА_5, 1928 року народження.

З жовтня 2009 року по ІНФОРМАЦІЯ_1 проживала ОСОБА_3, 1971 року народження.

Просила, скасувати рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 23 серпня 2018 року та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Відзив на апеляційну скаргу у встановлений апеляційним судом строк не надходив.

Відповідно до ч.3 ст.360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які приймали участь у розгляді справи, перевіривши матеріали справи, в порядку, передбаченому статтею 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_5.

07 липня 2015 року Києво-Святошинською районною державною нотаріальною конторою Київської області на підставі заяви № 934 про прийняття спадщини за законом та за заповітом, посвідченим 24 січня 2014 року приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області ТимчукомВ.О. за р. № 363, яка надійшла від імені ОСОБА_3, була заведена спадкова справа № 362/2015 до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5.

На випадок своєї смерті спадкодавиця ОСОБА_5 залишила заповіти:

- заповіт, посвідчений 03 січня 2013 року приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області ТимчукомВ.О. за р. №17, за умовами якого все своє майно вона заповіла ОСОБА_4;

- заповіт посвідчений 24 січня 2014 року приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області ТимчукомВ.О. за р. №363, за умовами якого все своє майно вона заповіла ОСОБА_3;

- заповіт, посвідчений, 14 липня 2014 року приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Нікітенко В.В. за р.№2288, за умовами якого все своє майно вона заповіла ОСОБА_8.

При цьому, заповіт посвідчений 03 січня 2013 року приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області ТимчукомВ.О. за р. №17, за умовами якого все своє майно вона заповіла ОСОБА_4, був скасований заявою, справжність підпису на якій засвідчено приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Тимчуком В.О. 24 травня 2013 року за р. №2241; заповіт, посвідчений 24 січня 2014 року приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Тимчуком В.О. за р. №363, за умовами якого все своє майно ОСОБА_5 заповіла ОСОБА_3, був скасований новим заповітом, посвідченим 14 липня 2014 року приватним нотаріусом Києво-Святошинського нотаріального округу Київської області Нікітенко В.В. за р. №2288; заповіт, посвідчений 14 липня 2014 року приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Нікітенко В.В. за р.№2288, за умовами якого все своє майно ОСОБА_5 заповіла ОСОБА_8, був скасований заявою, справжність підпису на якій засвідчено приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області НікітенкоВ.В. 17 липня2014 р. за р.№2321.

З матеріалів спадкової справи до майна померлої ОСОБА_5 встановлено, що 29 січня 2016 року ОСОБА_3 звернулась до державного нотаріуса Києво-Святошинської районної державної нотаріальної контори Київської області ОСОБА_9 із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом, посвідченим 24 січня 2014 року приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Тимчуком В.О. за р. №363, за умовами якого все своє майно вона заповіла ОСОБА_3 або свідоцтво про право на спадщину за законом на підставі ст.1264 ЦК України, як такій, що проживала однією сім'єю з ОСОБА_5 на протязі останніх п'яти років до часу відкриття спадщини, на 13/50 часток житлового будинку АДРЕСА_1 та на земельну ділянку площею 0,0269га., з кадастровим номером НОМЕР_1, розташовану за адресою: АДРЕСА_1, належні померлій ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5

Постановою нотаріуса №103/02-31 від 29 січня 2016 року ОСОБА_3 було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, оскільки за документами, які ОСОБА_3 надала для оформлення спадщини, неможливо встановити факт її проживання однією сім'єю з ОСОБА_5 на протязі останніх п'яти років до часу відкриття спадщини.

Також з матеріалів спадкової справи встановлено, що 23 серпня 2016 року ОСОБА_4 звернулася до державного нотаріуса Києво-Святошинської районної державної нотаріальної контори Київської області ОСОБА_9 із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом, посвідченим 03 січня 2013 року приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Тимчуком В.О. за р. №17, за умовами якого все своє майно вона заповіла ОСОБА_4 або свідоцтво про право на спадщину за законом на підставі ст.1264 ЦК України, як такій, що проживала однією сім'єю з ОСОБА_5 на протязі останніх п'яти років до часу відкриття спадщини, на 13/50 часток житлового будинку АДРЕСА_1 та на земельну ділянку площею 0,0269га., з кадастровим номером НОМЕР_1, розташовану за адресою: АДРЕСА_1, належні померлій ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5

Постановою нотаріуса №1532/02-31 від 23 серпня 2016 року ОСОБА_4 було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, оскільки за документами, які ОСОБА_4 надала для оформлення спадщини, неможливо встановити факт її проживання однією сім'єю з ОСОБА_5 на протязі останніх п'яти років до часу відкриття спадщини.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не було доведено факту проживання однією сім'єю із ОСОБА_5 у період з 2009 року по ІНФОРМАЦІЯ_1, належних доказів на підтвердження даних обставин позивачем надано не було.

З висновками суду першої інстанції погоджується і колегія суддів, оскільки вони ґрунтуються на матеріалах справи, а також узгоджуються з вимогами чинного законодавства з огляду на наступне.

Відповідно до ч.2 ст.3 СК України, сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки.

Пунктом 6 рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року № 5-рп/99 встановлено, що до членів сім'ї належать особи, що постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство.

Ними можуть бути не тільки близькі родичі, але й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв'язках.

Обов'язковою умовою для визнання їх членами сім'ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т.п.

За змістом ст.ст.1217,1258 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово.

Згідно зі ст.1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини.

Відповідно до п.21 постанови Пленуму Верховного суду України №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК України про те, що сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки.

Зазначений п'ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім'єю до набрання чинності цим Кодексом.

До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім'єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов'язані спільним побутом, мали взаємні права та обов'язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім'ї, тощо.

Правила статті 1264 ЦК України не стосуються дітей, влаштованих у прийомні сім'ї та дитячі будинки сімейного типу.

До числа спадкоємців четвертої черги не входить особа, яка хоча і проживала спільно зі спадкодавцем, але перебувала у зареєстрованому шлюбі з іншою особою.

Проживання однією сім'єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення в них права на спадкування за законом у першу чергу на підставі статті 1261 ЦК України.

У листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 року №24-753/0/4-13, зазначено, що при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини, судам необхідно враховувати правила ч.2 ст.3 СК України про те, що сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки.

Зазначений п'ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім'єю до набрання чинності ЦК України.

До числа спадкоємців четвертої черги не входить особа, яка хоча і проживала спільно зі спадкодавцем, але перебувала у зареєстрованому шлюбі з іншою особою.

Зазначене положення поширюється щодо осіб - чоловіка або жінки, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, але перебувають в іншому зареєстрованому шлюбі; проте не поширюється щодо інших осіб, які перебувають у зареєстрованому шлюбі з іншою особою, але проживали однією сім'єю зі спадкодавцем на інших засадах, ніж фактичні шлюбні відносини.

Відповідно до положень ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Згідно ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дав належну оцінку зібраним доказам, вірно послався на закон, що регулює спірні правовідносини, дійшов до обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову, оскільки позивачем не було доведено факту проживання однією сім'єю із ОСОБА_5 у період з 2009 року по ІНФОРМАЦІЯ_1, належних доказів на підтвердження даних обставин матеріали справи не містять, а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Викладені в апеляційній скарзі доводи на думку колегії суддів є непереконливими, такими що не спростовують висновків суду першої інстанції, у зв'язку з чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 23 серпня 2018 року без змін.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст.367,374,375,381-384, ЦПК України, суд, -

постановив:

апеляційну скаргу адвоката СкиричІнни Геннадіївни, яка діє в інтересах ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 23 серпня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови виготовлено 14 березня 2019 року.

Суддя-доповідач К.П. Приходько

Судді Д.О. Таргоній

С.О. Журба