Дата документу 12.06.2019 Справа № 325/1728/15-ц
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 22-ц/807/2139/19 Головуючий у 1-й інстанції: Васильцоваї Г.А.
Є.У.№ 325/1728/15 Суддя-доповідач: Кочеткова І.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 червня 2019 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з цивільних справ:

Головуючого: Кочеткової І.В.,

суддів: Кримської О.М.,

Дашковської А.В.,

секретар: Ващенко З.С.,

розглянувши в режимі відеоконференції цивільну справу за позовом Приватного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на рішення Приазовського районного суду Запорізької області від 03 квітня 2019 року,

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2015 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулось до суду з позовом, який в ході розгляду справи був уточнений, до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором. У позові зазначало, що 06.02.2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №ZPBDGK00000098, за умовами якого останній отримав кредит у розмірі 18 880,00 доларів США строком до 05.02.2027 року зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1% в місяць, в строки та в порядку, що встановлені кредитним договором. За умовами договору, погашення заборгованості здійснюється щомісячними платежами, у випадку порушення зобов`язань відсотки за користування кредитом сплачуються у розмірі 2%. Посилаючись на неналежне виконання відповідачем умов кредитного договору, у зв`язку з чим станом на 06.08.2015 року у нього виникла заборгованість перед банком у сумі 15 323,57 доларів США, яка складається із заборгованості за кредитом - 13 647,77 доларів США., заборгованості по процентам за користування кредитом - 1 181,92 доларів США.; заборгованості по комісії за користування кредитом - 256,00 доларів США.; та із заборгованості по сплаті пені за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором у сумі 5128,70 грн., просив суд стягнути з ОСОБА_1 названу заборгованість, всього у сумі 330 376 грн. 17 коп.

Заперечуючи проти позову, у жовтні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду із зустрічним позовом до ПАТ КБ «ПриватБанк» про визнання кредитного договору недійсним, посилаючись на те, що умови кредитного договору є несправедливими, оскільки договір був укладений всупереч загальним засадам цивільного судочинства: справедливості, добросовісності, розумності, його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача кредитних послуг.

Рішенням Приазовського районного суду Запорізької області від 12 лютого 2016 року позов Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за тілом кредиту у сумі 13 647,77 доларів США, заборгованість по процентам за користування кредитом 1 181,92 доларів США; заборгованості по комісії за користування кредитом 256,00 доларів США, а всього на загальну суму 15 085,69 дол. США, що за курсом 21,56 відповідно до службового розпорядження НБУ від 06.08.2015 року становить 325.247,47 грн. , та пеню за несвоєчасність виконання зобов`язань за кредитним договором, що у гривневому еквіваленті становить 5128,70 грн., а всього на загальну суму 330 376,17 грн. В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 до ПАТ КБ «ПриватБанк» про визнання кредитного договору недійсним, відмовлено за необґрунтованістю. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду першої інстанції в частині задоволення позову ПАТ КБ «ПриватБанк» в апеляційному порядку не переглядалося, оскільки ОСОБА_1 відмовився від апеляційної скарги в частині оскарження рішення суду щодо стягнення з нього заборгованості за кредитним договором.

Ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 17 листопада 2016 року апеляційна скарга ОСОБА_1 залишена без задоволення. Рішення Приазовського районного суду Запорізької області від 12 лютого 2016 року в частині відмови у задоволенні зустрічного позову залишено без задоволення.

11 квітня 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про перегляд судового рішення в порядку ст.423 ЦПК України за нововиявленими обставинами. Зазначав, що його кредитні зобов`язання за кредитним договором забезпечені іпотекою. 16.08.2017 року ПАТ «Акцент-банк» своїм листом повідомив його про набуття 01.11.2007 року права вимоги за кредитним договором і про початок процедури звернення стягнення на предмет іпотеки. Отже, із вказаного листа він дізнався, що з листопада 2007 року ПАТ КБ «ПриватБанк» відступив своє право вимоги, а тому не мав право на стягнення боргу за кредитним договором. Вважає, що вказана обставина є нововиявленою, яка не була відома під час розгляду справи.

Рішенням Приазовського районного суду Запорізької області від 03 квітня 2019 року заяву ОСОБА_1 про перегляд рішення за ново виявленими обставинами задоволено.

Рішення Приазовського районного суду Запорізької області від 12 лютого 2016 року скасовано. У задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором №ZPBDGK00000098 від 06.02.2007 року відмовлено. У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 до ПАТ КБ «Приватбанк» про визнання кредитного договору недійсним відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що укладений у листопаді 2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» і ПАТ «Акцент-банк» договір факторингу є ново виявленою обставиною, про яку боржник ОСОБА_1 не знав і не міг знати під час розгляду справи у суді, вказана обставина істотної впливає на юридичну оцінку обставин, здійснену судом у своєму рішенні. Оскільки ПАТ КБ «ПриватБанк» з листопада 2007 року відступив право вимоги за кредитним договором, він є неналежним позивачем, що є підставою для відмови у позові. Щодо вимог зустрічного позову заявлені ОСОБА_1 обставини не стосуються доводів зустрічного позову, а отже відсутні підстави для зміни висновків, викладених у рішенні, що переглядається.

Не погоджуючись з рішенням суду, АТ КБ «Приватбанк» подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись напорушення судом першої інстанціі норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати і відмовити ОСОБА_1 у перегляді рішення за ново виявленими обставинами.

В письмових запереченнях на апеляційну скаргу ОСОБА_1 вказує, що оскаржуване рішення відповідає вимогам закону, з листопада 2007 року АТ «ПриватБанк» втратило право вимоги за його кредитним договором і на час пред`явлення позову був неналежним позивачем.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, доводи представника ОСОБА_1 , перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, оскаржуване рішення скасуванню, а заява ОСОБА_1 про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами - залишенню без розгляду з огляду на таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 423 ЦПК України рішення, постанова або ухвала суду, якими закінчено розгляд справи, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими або виключними обставинами.

Підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є, згідно з п.1 ч.2 ст.423 ЦПК України, істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 424 ЦПК України заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами може бути подано з підстави, визначеної пунктом 1 частини другої статті 423 цього Кодексу, учасниками справи протягом тридцяти днів з дня, коли особа дізналася або могла дізнатися про існування обставин, що стали підставою для перегляду судового рішення.

Згідно з ч. 1 ст. 126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом.

Звертаючись до суду із заявою про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами, ОСОБА_1 зазначав, що із листа ПАТ «Акцент-Банк» від 08 серпня 2017 року він дізнався, що за кредитним договором №ZPBDGK00000098 від 06.02.2007 року, укладеним між ним та ПАТ КБ «ПриватБанк», останній відступив своє право вимоги на користь ЗАТ «Акцент-Банк». На підтвердження вказаної обставини заявник надав суду копію відповідного листа, а також копію ухвали про відкриття провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ПАТ КБ «ПриватБанк», ПАТ «Акцент-Банк» про зобов`язання припинити дію, що порушує право) (т.2, а.с.12, 14-15).

Із заявою про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами до суду першої інстанції ОСОБА_1 звернувся 11.04.2018р (т.2, а.с.2).

Клопотання про поновлення процесуального строку, встановленого ч.1.п.1 ст.424 ЦПК України, ОСОБА_1 не заявляв, причини пропуску строку не наводив, доказів їх поважності не надавав.

Приймаючи заяву до розгляд, суд першої інстанції не обговорив питання про дотримання заявником строків, передбачених ст.424 ЦПК України і не застосував наслідки, передбачені ст.126 ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

У частині 4 ст. 10 ЦПК України і ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

За змістом п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Відповідно до частини першої статті 10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.

Одним з основоположних аспектів верховенства права є вимоги щодо юридичної визначеності, згідно з якою у разі остаточного вирішення спору судами їхнє рішення, що набрало законної сили, не може ставитися під сумнів (Рішення Європейського суду з прав людини від 28 листопада 1999 року у справі «Брумареску проти Румунії» (Brumarescu v. Romania), п. 61). Юридична визначеність вимагає поваги до принципу res judicata, згідно з яким жодна сторона не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового до виконання рішення суду лише з однією метою - домогтися повторного розгляду та винесення нового рішення у справі; повноваження судів вищого рівня з перегляду мають здійснюватися для виправлення судових помилок і недоліків, а не задля нового розгляду справи (Рішення Європейського суду з прав людини від 03 грудня 2003 року у справі «Рябих проти Росії» (Ryabykh v. Russia), пункт 52).

Необґрунтоване поновлення процесуальних строків на оскарження «остаточного судового рішення» є порушенням принципу res judicata (правової визначеності), про що неодноразово наголошувалося у прецедентній практиці Європейського суду з прав людини.

Так, у параграфі 41 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Пономарьов проти України» від 03 квітня 2008 року зазначено, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підставі. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часи мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Європейський суд з прав людини у своїй практиці зазначає, що обов`язок заявника полягає у тому, щоб проявити особливу сумлінність у захисті своїх інтересів та вживати необхідних дій для ознайомлення з ходом провадження (рішення у справі «Сухорубченко проти Росії» (Sukhorubchenko v. Russia), заява № 69315/01, пункт 48, від 10 лютого 2005 року; ухвала щодо прийнятності у справі «Гуржій проти України» (Gurzhyy v. Ukraine), заява № 326/03 від 01 квітня 2008 року).

При цьому на осіб, які беруть участь у справі, покладається обов`язок демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду і не допускати свідомих маніпуляцій та ухилень від отримання інформації про рух справи.

Зважаючи на те, що заявником пропущено встановлений ст.424 ЦПК України строк звернення до суду із заявою про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами, клопотання про поновлення строку суду не заявлялося, висновки суду першої інстанції про обґрунтованість заяви, наявність підстав для перегляду судового рішення і ухвалення нового є такими, що не ґрунтуються на законі.

За вказаних обставин оскаржуване рішення не можна визнати таким, що ухвалено з дотриманням норм процесуального права, а тому на підставі ст.ст.376, 424, 126 ЦПК України воно підлягає скасуванню, а заява ОСОБА_1 про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами - залишенню без розгляду.

Доводи представника ОСОБА_1 адвоката Безуха М.І. про те, що зі змістом договору факторингу він ознайомився у березні 2018 року, а отже і початок перебігу процесуального строку має обчислюватися з березня 2018 , є неспроможними.

Повідомлення від ПАТ «Акцент-Банк» про набуття права вимоги за кредитним договором ОСОБА_1 отримав у серпні 2017, після чого одразу звернувся до суду з позовом до ПАТ КБ «ПриватБанк» і ПАТ «Акцент-Банк» про зобов`язання припинити дії, що порушують його право власності на іпотечне майно. Отже, починаючи із серпня 2017 року боржник дізнався або міг дізнатися про існування обставин, що стали підставою для перегляду судового рішення, а тому початком перебігу тридцяти денного строку звернення до суду в порядку ст.424 ЦПК України є 8 серпня 2017 року, а не лютий 2018 року, як зазначав заявник.

На підставі ст.141 ЦПК України з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» підлягають стягненню понесені ним витрати зі сплати судового збору у суді апеляційної інстанції на суму 4955,64 грн.

Керуючись ст. ст.374, 376, 126, 382 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення Приазовського районного суду Запорізької області від 03 квітня 2019 року по цій справі скасувати.

Заяву ОСОБА_1 про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами залишити без розгляду.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» 4955,64 грн. компенсації судових витрат зі сплати судового збору.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Головуючий

Судді: