Справа № 487/6066/14-ц
Провадження № 4-с/487/38/19
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.05.2019 року м. Миколаїв

Заводський районни суд м. Миколаєва у складі:

головуючого судді Карташевої Т.А.,

за участю секретаря Кожина О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Заводського районного суду м. Миколаєва скаргу Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Миколаївгаз» на дії старшого державного виконавця Заводського відділу державної виконавчої служби міста Миколаїв Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області Опята Ю.Ю. про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання,-

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство по газопостачанню та газифікації «Миколаївгаз» звернулося зі скаргою на дії старшого державного виконавця Заводського відділу державної виконавчої служби міста Миколаїв Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області Опята Ю.Ю. про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання.

Скарга мотивована тим, що 17.09.2014 року Заводським районним судом м. Миколаєва видано судовий наказ №2-н/487/1314/14 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Миколаївгаз» заборгованості за спожиті послуги з газопостачання в сумі 1286,43 грн. та 121,80 грн. судового збору. ПАТ «Миколаївгаз» неодноразово зверталося до Заводського ВДВС м. Миколаїв з заявою про відкриття виконавчого провадження.

1 квітня 2019 р. на адресу ПАТ «Миколаївгаз» повторно надійшло повідомлення про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання на підставі п. 6 ч. 4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження» у зв`язку з невідповідністю виконавчого документа п. 4 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження», а саме: через незазначення у судовому наказі реєстаційного номеру облікової картки платника податків або серії та номеру паспорта, дати народження боржника - фізичної особи.

Оскільки старшим державним виконавцем Заводського ВДВС м. Миколаїв порушено триденний строк, передбачений ч. 4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження» (заяву про відкриття виконавчого провадження подано 31.1.2019 р., повідомлення про повернення від 07.03.2019 р.), а також те, що він не скористався своїм правом самостійно витребувати відсутню в виконавчому документі інформацію, ПАТ «Миколаївгаз» вважає повідомлення про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання незаконним.

ПАТ «Миколаївгаз» просило визнати незаконноим та скасувати повідомлення старшого державного виконавця Заводського ВДВС міста Миколаїв Опята Ю.Ю. про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання. Зобов`язати старшого державного виконавця Заводського ВДВС міста Миколаїв Опята Ю.Ю. відкрити виконавче провадження за заявою ПАТ «Миколаївгаз» від 21.01.2019 р. про відкриття виконавчого провадження по примусовому виконанню наказу №2-н/487/1314/14, виданого Заводським районним судом м. Миколаєва 17.09.2014 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Миколаївгаз» заборгованості за спожиті послуги з газопостачання в сумі 1286,43 грн. та 121,80 грн. судового збору.

Представник ПАТ «Миколаївгаз» не була присутньою в судовому засіданні, надавши заяву про розгляд скарги без її участі.

Державний виконавець Заводського ВДВС м. Миколаїв ГТУЮ у Миколаївській області, боржник ОСОБА_1 не були присутніми в судовому засіданні, про причини неявки суд не сповістили, заперечень проти скарги не надали, про дату і час розгляду скарги повідомлялися належним чином.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 17.09.2014 року Заводським районним судом м. Миколаєва видано судовий наказ №2-н/487/1314/14 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Миколаївгаз» заборгованості за спожиті послуги з газопостачання в сумі 1286,43 грн. та 121,80 грн. судового збору. Судовий наказ був виданий стягувачу 17.09.2014 року.

18.10.2018 року, згідно з відміткою на судовому наказі державного виконавця, його було повернуто без прийняття до виконання на підставі п. 6 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження».

21.01.2019 року стягувач звернувся до Заводського ВДВС м. Миколаїв з заявою про відкриття виконавчого провадження, а 01.04.2019 року отримав повідомлення про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання від 07.03.2019 р. №8930/14.23-36/14 через невідповідність вимогам пункту 4 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження».

Відповідно до ч.1 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи. (ст. 447 ЦПК України).

За положеннями статті 451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

За приписами ч. 1 ст. 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Отже, метою виконавчого провадження є примусове виконання судових рішень.

Згідно з ч. 2 ст. 32 Конституції України і ч. 1 ст. 302 ЦК України не допускається збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини.

Офіційне тлумачення вказаного положення Конституції України міститься в Рішенні Конституційного Суду України від 20 січня 2012 року № 2-рп/2012, відповідно до пункту 1 якого, збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди державою, органами місцевого самоврядування, юридичними або фізичними особами є втручанням в її особисте та сімейне життя, таке втручання допускається винятково у випадках, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини.

Відповідно до ст. 431 ЦПК України виконавчий лист, судовий наказ, а у випадках, встановлених цим Кодексом, - ухвала суду є виконавчими документами. Виконавчий лист, судовий наказ, ухвала мають відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим законом.

Відповідно до вимог п. 3, п. 4 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження» у виконавчому документі зазначаються: повне найменування (для юридичних осіб) або прізвище, ім`я та, за наявності, по батькові (для фізичних осіб) стягувача та боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або адреса місця проживання чи перебування (для фізичних осіб), дата народження боржника - фізичної особи; реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті) боржника (для фізичних осіб - платників податків).

Відповідно до п. 6 ч. 4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження», виконавчий документ повертається стягувачу, якщо виконавчий документ не відповідає вимогам, передбаченим цією статтею, або якщо стягувач не подав заяву про примусове виконання рішення відповідно до статті 26 цього Закону.

Як вбачається з тексту судового наказу, провадження №2-н/487/1314/14, в ньому не зазначені дата народження боржника - фізичної особи ОСОБА_1 та її реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті) боржника (для фізичних осіб - платників податків).

Повертаючи виконавчий документ стягувачу, державний виконавець посилався на відсутність в ньому дати народження боржника та реєстраційного номеру облікової картки платника податків - фізичної особи.

Між тим, згідно з п. 3 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від державних органів, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, посадових осіб, сторін та інших учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, в тому числі конфіденційну.

З матеріалив справи вбачається також, що суд звертався з запитом до Міністерства доходів і зборів України 19.06.2014 року з метою належного оформлення виконавчого документу у справі про повідомлення реєстраційного номеру облікової картки платника податків фізичної особи ОСОБА_1 , але було відмовлено у повідомленні запитуваної інформації через неможливість однозначно ідентифікувати цю фізичну особу.

За такого, були використані правові механізми приведення виконавчого документа у відповідність до вимог закону, після чого стягувач позбавлений можливості отримати конфіденційні дані відносно особи боржника, тоді як відсутність такої можливості у державного виконавця в суді не була доведена.

З урахуванням викладеного суд вважає, що державний виконавець, повертаючи виконавчий документ стягувачу, не у повній мірі скористався наданими йому законом правами та повноваженнями для своєчасного і повного виконання судового рішення і доказів протилежного суду не надав.

Про відсутність правових підстав для повернення виконавчого документу без виконання у зв`язку з відсутністю у виконавчому листі даних про особу боржника зазначено також у постановах Верховного Суду України від 25 червня 2014 р. у справі №6-62цс14 та в постанові від 21 травня 2014 р. у справі №6-45цс14, а саме: відсутність у виконавчому листі певних даних про особу боржника не є підставою для відмови державним виконавцем у відкритті виконавчого провадження.

Щодо вимоги ПАТ «Миколаївгаз» в частині зобов`язати державного виконавця відкрити виконавче провадження за заявою ПАТ "Миколаївгаз» від 21.01.2019 р., суд приходить до наступного.

Статтею 451 ЦПК України передбачено, що у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Оскільки дії державного виконавця по поверненню виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання визнаються неправомірними, державний виконавець для усунення вказаного порушення повинен вирішити питання щодо прийняття виконавчого документа до виконання та відкриття виконавчого провадження на підставі виконавчого документа, оскільки відповідно до ст.26 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа після прийняття державним виконавцем рішення про відкриття виконавчого провадження за цим виконавчим документом, перевіривши наявність визначених Законом підстав для відкриття виконавчого провадження.

На підставі наведеного, суд вважає, що скарга ПАТ «Миколаївгаз» підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст.ст. 431, 447, 451 ЦПК України, Законом України «Про виконавче провадження,» суд, -

УХВАЛИВ:

Скаргу Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Миколаївгаз» задовольнити частково.

Визнати незаконним та скасувати повідомлення старшого державного виконавця Заводського ВДВС міста Миколаїв Опята Ю.Ю. про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання.

Зобов`язати державного виконавця Заводського Відділу державної виконавчої служби міста Миколаїв вирішити питання про прийняття до виконання судового наказу №2-н/487/1314/14, виданого Заводським районним судом м. Миколаєва 17.09.2014 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Миколаївгаз» заборгованості за спожиті послуги з газопостачання в сумі 1286,43 грн. та 121,80 грн. судового збору.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Миколаївського апеляційного суду через Заводський районний суд м. Миколаєва протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Суддя Т.А. Карташева