Провадження № 4-с/161/75/19
У Х В А Л А

09 жовтня 2019 року Луцький міськрайонний суд Волинської області

у складі: головуючого судді Крупінської С.С.

при секретарі Бакай Г.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Луцьку цивільну справу за скаргою публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» на дії державного виконавця, -

в с т а н о в и в :

ПАТ «Дельта Банк» звернулося в суд зі скаргою на дії державного виконавця. Свої вимоги мотивує тим, що заочним рішенням Луцького міськрайонного суду від 04.11.2010 року у справі № 2-2361/2010 задоволено позов ПАТ «Кредитпромбанк» до ПП «Макаронна компанія», ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості в розмірі 33284157 грн. 65 коп., судового збору. 17.03.2011 року на підставі даного рішення видано виконавчий лист.

18.11.2014 року ухвалою Луцького міськрайонного суду у даній справі проведено заміну сторони у виконавчому провадження № 32518595 по виконанню виконавчого листа № 2-2361/10, виданого 17.03.2011 року з ПАТ «Кредитпромбанк» на ПАТ «Дельта Банк».

19.07.2019 року ПАТ «Дельта Банк» направило до виконавчої служби виконавчий лист № 2-2361/10 для примусового виконання. 25.07.2019 року державним виконавцем Трофимюком П.В. винесено повідомлення про повернення стягувачу виконавчого документа без прийняття його до виконання на підставі п. 4 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження».

Вважає, що станом на 17.03.2011 року виконавчий документ відповідав вимогам ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції № 606-ХIV від 21.04.1999 року, а тому підстав для винесення повідомлення про повернення виконавчого документа стягувачу у державного виконавця не було.

З врахуванням викладеного, просить суд визнати неправомірними дії державного виконавця щодо винесення повідомлення про повернення стягувачу виконавчого документа без прийняття його до виконання від 25.07.2019 року, визнати неправомірним та скасувати повідомлення державного виконавця Трофимюка П.В. про повернення стягувачу виконавчого документа без прийняття його до виконання.

В судове засідання учасники судового розгляду не з`явились, представник заявника подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, державний виконавець Трофимюк П.В. подав до суду відзив на скаргу, в якому просив суд в задоволенні скарги відмовити.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що скарга підлягає до задоволення.

19.07.2019 року представник стягувача ПАТ «Дельта Банк» подав до відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Волинській області для примусового виконання виконавчий лист № 2-2361/2010, виданий 17.03.2011 року про стягнення з ПП «Макаронна компанія», ОСОБА_1 на користь ПАТ «Кредитпромбанк» заборгованості за кредитним договором в сумі 33284157 гривні 65 коп. та витрат, пов`язаних зі сплатою державного мита.

Повідомленням від 25.07.2019 року державний виконавець Трофимюк П.В. повернув стягувачу ПАТ «Дельта Банк» без прийняття до виконання виконавчий лист № 2-2361/2010, виданий 17.03.2011 року Луцьким міськрайонним судом Волинської області, керуючись п. 1 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження» з посиланням на відсутність у виконавчому документі ім`я, по батькові посадової особи, яка його видала, так як вказано лише ініціали, а ухвала Луцького міськрайонного суду від 18 листопада 2014 року, якою змінено сторону виконавчого провадження - стягувача, не містить ідентифікаційного коду юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань нового стягувача ПАТ «Дельта Банк», чим не дотримано вимог п. 4 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження», не вказано місцезнаходження стягувача, як юридичної особи.

Як вбачається з матеріалів справи, то виконавчий лист № 2-2361/2010 року виданий Луцьким міськрайонним судом 17 березня 2019 року відповідав вимогам ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції № 606-ХIV від 21.04.1999 року, тобто, на момент його видання було дотримано всі вимоги Закону.

Статтею 4 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що у виконавчому документі зазначаються: назва і дата видачі документа, найменування органу, прізвище, ім`я, по батькові та посада посадової особи, яка його видала; дата прийняття і номер рішення, згідно з яким видано документ; повне найменування (для юридичних осіб) або прізвище, ім`я та, за наявності, по батькові (для фізичних осіб) стягувача та боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або адреса місця проживання чи перебування (для фізичних осіб), дата народження боржника фізичної особи; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань стягувача та боржника (для юридичних осіб за наявності); реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті) боржника (для фізичних осіб платників податків); резолютивна частина рішення, що передбачає заходи примусового виконання рішень; дата набрання рішенням законної сили (крім рішень, що підлягають негайному виконанню); строк пред`явлення рішення до виконання.

Виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо виконавчий документ не відповідає вимогам, передбаченим цією статтею, або якщо стягувач не подав заяву про примусове виконання рішення відповідно до статті 26 цього Закону.

Відповідно до ч. 5 статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження.

Згідно з частинами першою та другою статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Посилання державного виконавця у повідомленні про невідповідність виконавчого документа вимогам ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження» не ґрунтується на вимогах Закону, так як відповідно до ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Ніхто не може відповідати за діяння, які на час їх вчинення не визнавалися законом як правопорушення.

Виходячи з вищевикладеного, зміни в законодавстві, що стосуються вимог до оформлення виконавчих документів можуть бути застосовані до тих випадків, які будуть виникати після набрання чинності Закону України «Про виконавче провадження» №1404-VІІІ від 02.06.2016, тобто з 05.10.2016.

Проаналізувавши у сукупності наведені вище положення Закону, суд дійшов висновку, що не зазначення у виконавчому документі ім`я, по батькові посадової особи, яка його видала не є підставою для повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання. Помилок у виконавчому листі чи його невідповідності вимогам закону не встановлено.

Щодо посилання на невідповідність ухвали Луцького міськрайонного суду від 18 листопада 2014 року про заміну сторони у виконавчому провадженні вимогам п. 3 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження», то слід зазначити наступне.

Відповідно до вимог статті 1291 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Зазначені норми Конституції України знайшли своє відображення і в процесуальному законодавстві України. Так, статтею 18 Цивільного процесуального кодексу України встановлено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Викладене свідчить про те, що ухвала суду, яка набрала законної сили є обов`язковою для виконання та не підлягає ревізуванню зі сторони державних органів, в даному випадку державним виконавцем.

Слід зазначити, що при зверненні із заявою про прийняття до виконання виконавчого документа стягував ПАТ «Дельта Банк», зазначив ідентифікаційний код юридичної особи, та своє місцезнаходження (а.с. 11).

У статті 447 ЦПК України визначено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до частини другої статті 451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Особа, законний інтерес або право якої порушено, може скористатися способом захисту, який прямо передбачений нормою матеріального права або може скористатися можливістю вибору між декількома способами захисту, якщо це не заборонено законом.

Приймаючи до уваги викладене, суд дійшов висновку про те, що скарга є обгрунтованою та підлягає задоволенню з урахуванням способів захисту порушеного права, передбачених Законом України «Про виконавче провадження», слід визнати неправомірними дії державного виконавця Трофимюка В.В., визнати незаконним та скасувати повідомлення державного виконавця Трофимюка П.В. відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Волинській області від 25 липня 2019 року про повернення виконавчого документу, виконавчого листа № 2-2361/2010, виданого 17.03.2011 року стягувачу без прийняття до виконання.

Керуючись ст. ст. 447,449, 451 ЦПК України суд,-

У Х В А Л И В :

Скаргу задовольнити.

Визнати неправомірними дії державного виконавця Трофимюка Павла Володимировича відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Волинській області від 25 липня 2019 року про повернення стягувачу виконавчого документа без прийняття його до виконання за виконавчим листом № 2-2361/2010 , виданого 17.03.2011 року

Визнати незаконним та скасувати повідомлення державного виконавця Трофимюка Павла Володимировича відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Волинській області від 25 липня 2019 року про повернення стягувачу виконавчого документа без прийняття його до виконання за виконавчим листом № 2-2361/2010 , виданого 17.03.2011 року.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається до Волинського апеляційного суду через Луцький міськрайонний суд протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Якщо ухвалу було постановлено у письмовому провадженні або без виклику особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя Луцького міськрайонного суду С.С. Крупінська