Постанова

Іменем України

16 травня 2019 року

м. Київ

справа № 199/1422/15-ц

провадження № 61-43433св18

Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Кузнєцова В. О. (суддя-доповідач), Олійник А. С., Усика Г. І.,

учасники справи:

заявник - ОСОБА_1 ,

заінтересовані особи: старший державний виконавець Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві Коломойцев Костянтин Володимирович, начальник Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві Кантемір Василь Іванович,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 27 червня 2018 року у складі головуючого-судді Романюк Л. Ф. та постанову Апеляційного суду Вінницької області від 01 серпня 2018 року у складі суддів: Сопруна В. В., Берегового О. Ю., Медяного В. М.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У червні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду із скаргою на бездіяльність у виконавчому провадженні.

Скарга мотивована тим, що старшим державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві Коломойцевим К. В. постановою від 04 червня 2018 року незаконно закінчено виконавче провадження № 55866782 з виконання виконавчого листа № 127/2-200/2004 виданого Вінницьким міським судом Вінницької області, без повторного звернення до суду із заявою про видачу дублікату виконавчого листа та без вжиття всіх заходів, визначених законом до боржника, чим порушено права стягувача.

Посилаючись на викладене, ОСОБА_1 просив визнати бездіяльність старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві Коломойцева К. В. та начальника Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві Кантеміра В. І. неправомірною, а постанову про закінчення виконавчого провадження незаконною та скасувати. Зобов`язати старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві Коломойцева К. В. та начальника Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві Кантеміра В. І. негайно вчинити всі дії, передбачені Законом України «Про виконавче провадження» з виконання виконавчого листа та здійснити контроль за таким виконанням, та надати стягувачу і суду у десятиденний строк з дня прийняття ухвали суду, інформацію про вчинення таких дій.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 27 червня 2018 року у задоволенні скарги відмовлено.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що державний виконавець діяв у межах наданих йому повноважень та у спосіб, передбачений Законом України «Про виконавче провадження».

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Постановою Апеляційного суду Вінницької області від 01 серпня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 27 червня 2018 року залишено без змін.

Залишаючи ухвалу суду першої інстанції без змін, суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції, який всебічно та повно з`ясував дійсні обставини справи, перевірив доводи та заперечення сторін, дослідив надані ними докази, унаслідок чого постановив законну і обґрунтовану ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та узагальнення її доводів

У серпні 2018 року ОСОБА_1 подав до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить ухвалені у справі судові рішення скасувати і задовольнити його скаргу частково, скасувавши постанову про закінчення виконавчого провадження № 55866782 від 04 червня 2018 року. Винести окрему ухвалу про тяганину і неналежне виконання судових рішень.

Касаційна скарга мотивована тим, що суди безпідставно відмовили у задоволенні скарги, не врахувавши, що завершення виконавчого провадження та неповернення судом виконавчого листа призвели до порушення прав стягувача, з огляду на що є нагальна необхідність у скасуванні постанови державного виконавця про закінчення виконавчого провадження. Крім того, судом апеляційної інстанції у порушення вимог статті 252 ЦПК України не зупинено провадження у справі на час лікування заявника.

Ухвалою Верховного Суду від 07 вересня 2018 року відкрито касаційне провадження у вказаній справі та надано строк для надання відзиву.

Відзивів на касаційну скаргу не надходило.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду дійшла висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, а рішення судів першої та апеляційної інстанцій - без змін.

Фактичні обставини справи

Встановлено, що рішенням Замостянського районного суду м. Вінниці від 01 березня 2004 року частково задоволено позов ОСОБА_1 до Державної акціонерної компанії «Укрресурси» (далі - ДАК «Укрресурси») про зміну дати наказу про звільнення та стягнення середнього заробітку. Зобов`язано ДАК «Укрресурси» змінити дату наказу № 25-а-к від 07 березня 2002 року про звільнення ОСОБА_1 , виданого на виконання рішення Замостянського районного суду м. Вінниці від 25 січня 2001 року та провести з ним повний розрахунок. Стягнуто з ДАК «Укрресурси» на користь ОСОБА_1 витрати пов`язані з розглядом трудового спору в розмірі 900 грн та 100 грн витрат на правову допомогу.

07 липня 2014 року Європейським судом з прав людини прийнято рішення у справі «Яворовенко М. М. та інші проти України» яким постановлено, що у справах наведених у додатку 1 до рішення: було порушення пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод; було порушення статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод; а) упродовж трьох місяців держава відповідач має виконати рішення національних органів, ухвалені на користь заявників, які підлягають виконанню та виплатити по 2000 євро кожному із заявників (або його правонаступникам), наведених у додатку відшкодуванням матеріальної та моральної шкоди та компенсацію судових та інших витрат плюс будь які податки, що можуть нараховуватись заявникам на зазначені суми, які мають бути конвертовані в національну валюту держави відповідача за курсом на день здійснення платежу; б) із закінченням зазначеного тримісячного строку і до остаточного розрахунку на цю суму нараховуватиметься простий відсоток у розмірі граничної позичкової ставки Європейського центрального банку, яка діятиме в період несплати, до якої може бути додано три відсоткові пункти.

Таким чином рішення Європейського суду з прав людини у справі «Яворовенко М. М. та інші проти України» має бути виконано у строк до 17 жовтня 2014 року.

Постановою про закінчення виконавчого провадження № 49014939 від 06 жовтня 2017 року заступника начальника відділу Печерського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва ГТУЮ у м. Києві Заєць Т. І. закінчено виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа дубліката № 2-200/2004, виданого 05 серпня 2015 року.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області. від 13 червня 2017 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до Акціонерної компанії «Укрресурси» (далі - АК «Укрресурси») про скасування наказу та зобов`язання вчинити дії - відмовлено.

Рішенням Апеляційного суду Вінницької області від 12 жовтня 2017 року рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 13 червня 2017 року скасоване та ухвалено нове, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено з інших підстав..

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 11 січня 2017 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Вінницької області від 20 лютого 2017 року, позов ОСОБА_1 до АК «Укрресурси» про зміну дати звільнення задоволено.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 02 лютого 2016 року, стягнуто з АК «Укрресурси» на користь ОСОБА_1 кошти в сумі 767 322 грн з яких доплату за сумісництво посад в сумі 4500 грн щомісячно за період з 01 березня 2002 року по 01 грудня 2015 року, а всього 742 500 грн, середній заробіток за час затримки видачі трудової книжки з 01 грудня 2015 року по 26 грудня 2015 року в сумі 11 322 грн, та середній заробіток за час затримки повного розрахунку за період з 01 грудня 2015 року по 01 січня 2016 року в розмірі 13 500 грн.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 11 травня 2016 року, стягнуто з АК «Укрресурси» на користь ОСОБА_1 середній заробіток на основній посаді заступника директора, в сумі 9 тис. грн, середній заробіток за час затримки видачі трудової книжки за період з 09 травня 2012 року по 01 грудня 2015 року в розмірі 385 200 грн, компенсацію за невикористані щорічні відпустки за період з 01 березня 2002 року по 26 грудня 2015 року в розмірі 49 627 грн, відшкодування за затримку повного розрахунку за період з 01 січня 2016 року по 10 травня 2016 року в розмірі 58 500 грн, та вихідну допомогу за один місяць в сумі 13 500 грн, а всього 506 827 грн.

Вказаним рішенням встановлено, що наказом № 1 від 01 грудня 2015 року ДАК «Укрресурси» змінено дату звільнення ОСОБА_1 з 08 травня 2012 року на 01 грудня 2015 року на підставі рішення Замостянського районного суду м. Вінниці від 25 січня 2001 року, про що внесено відповідний запис в трудову книжку. Даний наказ виконано, що підтверджується відповідним записом в трудовій книжці позивача.

При розрахунку заборгованості, суд зазначав змінену дату звільнення відповідно до наказу № 1 від 01грудня 2015 року.

Вищевикладене підтверджуються ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 23листопада 2017 року, залишеною без змін ухвалою Апеляційного суду Вінницької області від 28 грудня 2017 року.

Відповідно до виконавчого листа № 127/2-200/2004 виданого 15 серпня 2017 року Вінницьким міським судом Вінницької області зобов`язано державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві Бялого М. Г. негайно вжити всі виконавчі дії з виконання вказаного виконавчого листа, виданого 17 лютого 2017 року щодо зобов`язань державного виконавця Печерського районного відділу Державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві Заєць Т. І. негайно виконати рішення Замостянського районного суду м. Вінниці від 01 березня 2004 року.

Державним виконавцем Бялим М. Г. 11 квітня 2018 року винесено постанову про відновлення виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа № 127/2-200/2004 виданого 17 лютого 2017 року Вінницьким міським судом Вінницької області.

Вказаною постановою у відповідності до вимог частини другої статті 41 Закону України «Про виконавче провадження»державним виконавцем зобов`язано Вінницький міський суд Вінницької області у місячний строк з дня надходження даної постанови, повернути виконавчий лист Вінницького міського суду Вінницької області від 17лютого 2017 року у справі № 127/2-200/2004 до відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві. Копію постанови про відновлення виконавчого провадження направлено боржнику та Вінницькому міському суду Вінницької області до виконання, стягувачу до відома.

Станом на 29 травня 2018 року виконавчий лист Вінницького міського суду Вінницької області від 17 лютого 2017 року у справі №127/2-200/2004, отриманий Вінницьким міським судом Вінницької області 17 жовтня 2017 року до відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві не пред`явлено.

У зв`язку з чим постановою державного виконавця від 29 травня 2018 року закінчено виконавче провадження на підставі пункту 13 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» через непред`явлення виконавчого документу за відновленим виконавчим провадженням у строки визначені статтею 41 вказаного Закону.

Вказана постанова державного виконавця Бялого М. Г. на час винесення оскаржуваної постанови від 04 червня 2018 року набрала законної сили, й скасована не була.

Крім того, Печерським районним відділом державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві 06 жовтня 2017 року повідомлено державного виконавця Бялого М. Г., що державним виконавцем Печерського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві 06 жовтня 2017 року винесено постанову про закінчення виконавчого провадження № 49014939 з примусового виконання дублікату виконавчого листа виданого Вінницьким міським судом Вінницької області 05 серпня 2015 року у справі №127/2-200/2004 за рішенням Замостянського районного суд м. Вінниці від 01 березня 2004 року.

З урахуванням чого виконавче провадження №49014939 з примусового виконання виконавчого листа дублікату виданого Вінницьким міським судом Вінницької області 05 серпня 2015 року у справі № 2-200/2004 року за рішенням Замостянського районного суду м. Вінниці від 01 березня 2004 року завершено 06 жовтня 2017 року та на виконанні у Печерському районному відділенні державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві не перебуває.

Відповідно до ухвали Вінницького міського суду Вінницької області від 15 січня 2018 року, залишеною без змін постановою Апеляційного суду Вінницької області від 06 березня 2018 року, встановлено, що постановою заступника начальника відділу Печерського районного Відділу державної виконавчої служби м. Києва Заєць Т.І. від 06 жовтня 2017 року виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 127/2-2000/2004 від 05 серпня 2015 року закінчено у зв`язку з його фактичним виконанням в порядок та спосіб передбачений виконавчим документом.

Згідно рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 22 січня 2018 року, залишеним без змін постановою Апеляційного суду Вінницької області від 02 травня 2018 року, рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 11 січня 2017 року, яким було зобов`язано АК «Укрресурси» видати наказ про звільнення ОСОБА_1 з 26 грудня 2015 року, про що внести відповідний запис в трудову книжку виконано в повному обсязі.

Постановою державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві Коломойцевим К. В. виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 127/2-200/2004 виданого 15 серпня 2017 року Вінницьким міським судом Вінницької області, яким зобов`язано державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві Бялого М. Г. негайно вжити всі виконавчі дії з виконання вказаного виконавчого листа, виданого 17 лютого 2017 року щодо зобов`язань державного виконавця Печерського районного відділу Державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві Заєць Т.І. негайно виконати рішення Замостянського районного суду м. Вінниці від 01 березня 2004 рок, закінчено на підставі пункту 9 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження».

Мотиви з яких виходить Верховний Суд та застосовані норми права

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язанні діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі статтею 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду зі скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

За змістом статті 1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Статтею 13 Закону України «Про виконавче провадження»передбачено, що під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Частиною першою статті 18 Закону України «Про виконавче провадження»передбачено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Державний виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, за заявою стягувача про примусове виконання рішення (пункт 1 частини 1 статті 26 Закону України «Про виконавче провадження»).

Пунктом 9 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження»передбачено, що виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Встановивши, що державний виконавець діяв відповідно та у межах повноважень, визначених Законом України «Про виконавче провадження», суд першої інстанції, з висновками якого погодився й суд апеляційної інстанції, дійшов правильного висновку про відсутність підстав для задоволення скарги, визнання бездіяльності державного виконавця неправомірною та скасування постанови про закінчення виконавчого провадження, оскільки виконавчі дії не проводяться по завершеним виконавчим провадженням, по яким набрали законної сили постанови про закінчення виконавчого провадження.

Такі висновки судів першої та апеляційної інстанцій відповідають обставинам справи, які встановлені відповідно до вимог процесуального закону, а також узгоджуються з нормами матеріального права, які судами правильно застосовані.

Скасування постанови державного виконавця від 29 травня 2018 року, про що зазначає ОСОБА_1 у касаційній скарзі, після закінчення виконавчого провадження № 55866782 на підставі постанови від 04 червня 2018 року у зв`язку з фактичним виконанням судового рішення, не дає правових підстав для визнання неправомірними дій та рішень державного виконавця.

Доводи ОСОБА_1 щодо не зупинення апеляційним судом провадження у справі на час його лікування є безпідставними, оскільки судом апеляційної інстанції надана належна оцінка наданій заявником копії направлення до Вінницького обласного клінічного госпіталю ветеранів війни, яка належним чином не завірена.

Інші доводи касаційної скарги зводяться до переоцінки доказів у справі, що виходить за встановлені статтею 400 ЦПК України межі розгляду справи судом касаційної інстанції та не дають підстав для встановлення неправильного застосування судами норм матеріального та порушення норм процесуального права, не спростовують висновків судів першої та апеляційної інстанцій, викладених у мотивувальних частинах оскаржуваних судових рішень.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення («Серявін та інші проти України» (Seryavin and Others v. Ukraine) від 10 лютого 2010 року, заява №4909/04).

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 27 червня 2018 року та постанову Апеляційного суду Вінницької області від 01 серпня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: В. О. Кузнєцов
А. С. Олійник
Г. І. Усик