УХВАЛА

22 лютого 2019 року

м. Київ

справа № 490/12573/16-ц

провадження № 61-3071ск19

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Лесько А. О. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Центрального районного суду м. Миколаєва від 11 червня 2018 року та ухвалу Миколаївського апеляційного суду від 08 січня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, треті особи: товариство з обмеженою відповідальністю "Центральний-1", Департамент житлово-комунального господарства Миколаївської міської ради, про зобов'язання демонтувати камери відеоспостереження та відеореєстрації, технічні прилади та пристрої для підключення системи відеоспостереження та відеореєстрації,

ВСТАНОВИВ:

Заочним рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 11 квітня 2017 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Зобов'язано ОСОБА_2 та ОСОБА_3, які проживають в квартирі АДРЕСА_1 за власний рахунок демонтувати встановлену ними у допоміжному приміщенні (тамбурі), на сходовому майданчику камеру відеоспостереження та відеореєстрації.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 11 червня 2018 року заяву ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення задоволено.

Заочне рішення від 11 квітня 2017 року скасовано.

Ухвалою Миколаївського апеляційного суду від 08 січня 2019 року повернуто апеляційну скаргу ОСОБА_1 в частині оскарження ухвали Центрального районного суду м. Миколаєва від 11 червня 2018 року.

06 лютого 2019 року (відповідно до відмітки на конверті) ОСОБА_1 направила до Верховного Суду касаційну скаргу на ухвалу Центрального районного суду м. Миколаєва від 11 червня 2018 року та ухвалу Миколаївського апеляційного суду від 08 січня 2019 року.

Пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України, як і пункт 9 частини третьої статті 2 ЦПК України, передбачають, що однією з основних засад судочинства є забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у випадках, встановлених законом.

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов'язки, мають право оскаржити у касаційному порядку ухвали суду першої інстанції, вказані у пунктах 3, 6-8, 15, 16, 22, 23, 27, 28, 30, 32 частини першої статті 353 цього Кодексу, після їх перегляду в апеляційному порядку.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Ураховуючи викладене, у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 слід відмовити, оскільки оскаржувана ухвала Центрального районного суду м. Миколаєва від 11 червня 2018 року про задоволення заяви про перегляд заочного рішення не підлягає касаційному оскарженню відповідно до пункту 2 частини першої статті 389 ЦПК України.

Керуючись пунктом 2 частини першої статті 389 ЦПК України, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 в частині оскарження ухвали Центрального районного суду м. Миколаєва від 11 червня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, треті особи: товариство з обмеженою відповідальністю "Центральний-1", Департамент житлово-комунального господарства Миколаївської міської ради, про зобов'язання демонтувати камери відеоспостереження та відеореєстрації, технічні прилади та пристрої для підключення системи відеоспостереження та відео реєстрації.

Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.

Суддя А. О. Лесько