Справа № 351/1151/19
Номер провадження №6/351/13/19
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 травня 2019 року м. Снятин

Снятинський районний суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого судді - Калиновського М.М.

секретар - Маланчук С.Г.

заявника - ОСОБА_1

головного державного виконавця

Снятинського районного відділу ДВС - Маковійчука І.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Снятині заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа: Снятинський районний відділ ДВС ГТУЮ в Івано-Франківській області про скасування тимчасового обмеження виїзду за кордон.

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про скасування тимчасового обмеження виїзду за кордон.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що 13.11.2018р. Снятинським районним судом було задоволено подання старшого державного виконавця Снятинського районного відділу ДВС ГТУЮ в Івано-Франківській області про тимчасове обмеження у праві виїзду за кордон.

Однак на сьогоднішній день у заявника склались обставини, що він взагалі не може погашати борг, адже основний його заробіток був пов`язаний із систематичним виїздом за кордон.

Посилається на те, що однією з підстав для відмови у задоволенні подань, що складає основну частину розглянутих справ, є повнота вчинення виконавчих дій, відсутність доказів на підтвердження факту ухилення боржника від виконання своїх боргових зобов`язань і відомостей про обізнаність боржника щодо наявності відкритого виконавчого провадження та строків його добровільного виконання.

З вище наведених підстав просить скасувати йому тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України.

Заявник в судовому засіданні заявлені вимоги підтримав повністю.

Представник Снятинського районного відділу ДВС у судовому засіданні заперечив щодо задоволення заявлених вимог та вказав, що боржнику ОСОБА_1 було відомо про виникнення у нього заборгованості, а також останній ознайомлений із матеріалами виконавчого провадження та зобов`язався погашати дану заборгованість, однак ухилявся від виконання покладених на нього зобов`язань.

Вислухавши всіх учасників судового засідання, дослідивши матеріали справи та надані докази в їх сукупності, суд зазначає наступне.

Судом встановлено, що на підставі Ухвали Снятинського районного суду Івано-Франківської області від 13.11.2018р. ОСОБА_1 тимчасово обмежений у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документа (для громадян України паспорт громадянина України для виїзду за кордон, дипломатичний паспорт, службовий паспорт, посвідчення особи моряка); шляхом заборони перетинати державний кордон України до виконання своїх зобов`язань, покладених на нього згідно зведеного виконавчого провадження №55763620 з примусового виконання вимоги №Ф 6/1371-23 від 09.03.2016 р. виданої Снятинським відділенням Коломийської ОДПІ ГУ ДФС про стягнення з ОСОБА_1 на користь Снятинського відділення Коломийської ОДПІ боргу в сумі 64 649,61 грн. та вимоги №Ф-6/1371/23 У від 12.12.2017 р. виданої Коломийським управлінням ГУ ДФС в Івано-Франківській області, про стягнення з ОСОБА_1 боргу в сумі 32 111 грн., та вимоги №Ф 42/1371-23У від 21.02.2018 р. виданої Коломийським управлінням ГУ ДФС в Івано-Франківській області про стягнення з ОСОБА_1 боргу в сумі 34 223,02 грн.

Старшим державним виконавцем боржнику ОСОБА_1 була направлена постанова про відкриття виконавчого провадження від 31.01.2018р. для відома та виконання.

З виклику державного виконавця слідує, що ОСОБА_1 зобов"язано з"явитись до виконавця 18.05.2018р. для сплати боргу або надання підтверджуючих документів про сплату.

Згідно Акту державного виконавця та пояснення ОСОБА_1 слідує, що зі слів останнього він ніде не працює, належного майна на яке може бути звернене стягнення не має. Від сплати боргу не відмовляється, але на даний час не в змозі погасити борг.

Згідно Актів державного виконавця від 31.05.2018р. та 16.10.2018р. слідує, що боржник ОСОБА_1 на виклики до відділу ДВС не зявляється, проплат по сплаті боргу не проводилось.

З огляду на це, суд зазначає наступне.

Виконання судових рішень в усіх видах судочинства є окремою та самостійною стадією провадження. Для цього існує інститут звернення судового рішення до виконання, якщо воно не виконано добровільно.

Порядок і умови виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначає Закон України Про виконавче провадження від 2.06.2016 № 1404 VІІІ із змінами та доповненнями (надалі Закон від 2.06.2016), в редакції, на час звернення з заявою про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України.

Згідно ст. 3 Закону України Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів завданням органів державної виконавчої служби та приватних виконавців є своєчасне, повне і неупереджене виконання рішень, примусове виконання яких передбачено законом.

Згідно ст.18 Закону від 2.06.2016 виконавець зобов`язаний вживати передбачені законом заходи примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

На підставі ч. 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» від 2.06.2016 виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право, зокрема, у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.

Крім того, відповідно до п. п. 1, 3 ст. 441 ЦПК України тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення або рішення інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом. Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), якщо така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним рішенням, на строк до виконання зобов`язань за рішенням, що виконується у виконавчому провадженні.

В ч. 1 ст. 6 Закону України «Про виконавче провадження» від 2.06.2016 вказано, що державний виконавець зобов`язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Як вбачається з матеріалів справи, заявник ОСОБА_1 в свою чергу грошові зобов"язання за виконавчими документами в добровільному порядку не виконує.

Відповідно до п. 5 ст. 441 ЦПК Українисуд може скасувати тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України за вмотивованою заявою боржника.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч.1ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 33 Конституції України, кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Згідно з ч. 1ст. 441 ЦПК України тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення.

Згідно з ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і вїзду в Україну громадян України», підставою для тимчасового обмеження у праві виїзду громадян України за кордон є ухилення громадянина від виконання зобов"язань, покладених на нього судовим рішенням - до виконання зобов"язань.

Відповідно до статті 2 протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (ратифікованого Законом України від 11 вересня 1997 року) та статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" в демократичному суспільстві заходи щодо обмеження свободи пересування повинні бути достатньо виправдані суспільними інтересами.

Відтак, дотримання судами процесуального законодавства при ухваленні судових рішень з питань, що пов`язані з обмеженням конституційних прав і свобод громадян, зокрема - щодо обмеження їх у праві виїзду за межі України, є визначальним з огляду на дотримання законних прав людини і громадянина.

Також, ст. 12 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права передбачає, що кожна людина має право покидати будь-яку країну, включаючи свою власну. Згадані вище права не можуть бути об`єктом ніяких обмежень, крім тих, які передбачено законом, які є необхідними для охорони державної безпеки, громадського порядку, здоров`я чи моральності населення або прав і свобод інших і є сумісними з іншими правами, визначеними в цьому Пакті.

Законодавством України зазначені правовідносини регулюються ст. 313 ЦК України, відповідно до якої фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Фізична особа може бути обмежена у здійсненні права на пересування лише у випадках, встановлених законом.

Це право віднесено у ЦК України до особистих немайнових прав фізичної особи, а саме - до особистих немайнових прав, що забезпечують природне існування фізичної особи. Відповідно до ч. 3 ст. 269 ЦК України особисті немайнові права тісно пов`язані з фізичною особою. Фізична особа не може відмовитись від особистих немайнових прав, а також не може бути позбавлена цих прав.

В той же час, судом з"ясовано, що на час звернення до суду з цією заявою судове рішення, де боржником є ОСОБА_1 , не виконане.

Крім того, суд критично ставиться до тверджень заявника ОСОБА_1 про його його необізнаність про наявність відкритого виконавчого провадження, оскільки вони спростовані в судовому засіданні іншими доказами по справі.

Так, в матеріалах справи міститься супровідний лист про направлення для відома та виконання ОСОБА_1 постанови про відкриття виконавчого провадження від 31.01.2018р., винесену при примусовому виконанні, вимога №Ф-6/1371/232 У від 12.12.2017р., що видав ГУ ДФС в Івано-Франківської області Коломийське управління, на якому міститься відмітка заявника ОСОБА_1 про отримання.

При цьому, в матеріалах справи є декілька письмових пояснень ОСОБА_1 в яких останній пояснює, що ніде не працює , стабільного заробітку не має. Від сплати боргу не ухиляється, зобов`язується погашати борг частинами. Майна, на яке може бути звернене стягнення для погашення боргу не має.

Відтак, суд приходить до висновку, що заявнику ОСОБА_1 протягом тривалого часу було відомо про існування виконавчого документу, по якому він зобовязаний сплатити грошові кошти.

Отже, звертаючись до суду з заявою про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України, заявник ОСОБА_1 не надалв суду належних доказів, які б спростували обставини ухилення ним від виконання грошових зобовязань за судовим рішенням та свідчили б про його бажання в повному обсязі виконати рішення суду, що ним вжито всі можливі дієві заходи на погашення наявної заборгованості.

Суд зазначає, що відповідно до ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Відповідно до ст. 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України.

Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Виконання рішення суду є невідємною частиною права на справедливий суд. Судові рішення є обов"язковими до виконання на всій території України (ст. 124 Конституції України).

Враховуючи, що на момент розгляду цієї справи в суді грошові зобов"язання за виконавчим документом ОСОБА_1 не сплачені, тому не має підстав для скасування тимчасового обмеження у праві виїзду останнього за межі України і на даний час.

Відтак, суд вважає, заявлені вимоги недоведеними, тому суд відмовляє в задоволенні заяви.

При цьому, суд звертає увагу, що згідно ст. 441 ЦПК України відмова у скасуванні тимчасового обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України не перешкоджає повторному зверненню з такою самою заявою у разі виникнення нових обставин, що обґрунтовують необхідність скасування тимчасового обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України.

Керуючись статтями 259, 268, 354,441 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

В задоволенні заяви ОСОБА_1 про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України - відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів безпосередньо до суду апеляційної інстанції з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Головуючий: підпис

Суддя Снятинського районного суду Калиновський М.М.