ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Постанова

Іменем України

22 березня 2019 року

справа № 644/6448/17

провадження № 22ц/818/567/19

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: судді Тичкової О.Ю.,

суддів: Котелевець А.В., Піддубного Р.М.,

сторони справи:

позивач - Харківська міська рада,

відповідач - ОСОБА_1,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2, яка діє в інтересах ОСОБА_1, на заочне рішення Орджонікідзевського районного суду міста Харкова від 19 лютого 2018 року, ухвалене у складі судді Горчакової О.І.,

УСТАНОВИВ:

У жовтні 2017 року Харківська міська рада (далі - ХМР) звернулася до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_1 безпідставно збережених коштів у вигляді орендної плати у розмірі 165 292 грн. 38 коп.

Позов мотивовано тим, що земельна ділянка площею 0,4790 га по АДРЕСА_1 перебуває у власності територіальної громади міста Харкова. Право власності на нежитлові будівлі літ. «БА-1-3», загальною площею 972,5 кв.м. та літ. «БА-1», загальною площею 4627,2 кв.м., що розташовані на зазначеній земельній ділянці, з 04.03.2016 по 23.01.2017 було зареєстровано за ОСОБА_1 Всупереч вимог закону відповідач належним чином не оформив правовідносини щодо користування земельною ділянкою та у період з 01.04.2016 по 31.12.2016 не сплачував за користування земельною ділянкою плату за землю у встановленому законодавчими актами розмірі, внаслідок чого зберіг у себе майно - грошові кошти. Розмір грошових коштів визначений на підставі акту обстеження земельної ділянки, визначення її меж, площі та конфігурації. При цьому площа земельної ділянки відповідно до її меж складає 0,4790 га. Межі земельної ділянки визначені відповідно до зовнішніх меж нежитлових будівель. А відтак, розмір безпідставно збережених коштів ОСОБА_1 у вигляді плати за землю склав 165 292 грн. 38 коп.

Заочним рішенням Орджонікідзевського районного суду міста Харкова від 19 лютого 2018 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ХМР безпідставно збережені кошти у розмірі орендної плати в сумі 165 292 грн. 38 коп. та судовий збір у розмірі 2 479 грн. 39 коп.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що з моменту виникнення у відповідача права власності на нежитлові приміщення, останній користувався спірною земельною ділянкою без достатньої правової підстави. Відповідно до положень статей 1212-1214 Цивільного кодексу України (надалі ЦК України) ОСОБА_1 повинен відшкодувати ХМР безпідставно збережене у відповідача та втрачене позивачем майно (орендну плату). Розмір доходу одержаного відповідачем від безпідставно набутого майна розрахований як розмір орендної плати за землю, яка є регульованою та звичайною ціною плати за землю державної та комунальної власності за період використання відповідачем земельної ділянки з 01.04.2016 по 31.12.2016 і становить 165 292 грн. 38 коп. Відповідач не спростував вказаний розрахунок розміру доходу та іншого рахунку розміру орендної плати.

30 жовтня 2018 року ОСОБА_2, яка діє в інтересах ОСОБА_1, подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просила скасувати заочне рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не встановив обставин у справі, від яких залежить правильне вирішення спору, не дослідив матеріали справи у повному обсязі та не застосував норму матеріального права, яка підлягала застосуванню. Зокрема, посилається на те, що земельна ділянка не належала та не належить ОСОБА_1 ні на праві оренди, ні на праві власності, тому відсутні правові підстави сплачувати плату за землю.

Відзиву на апеляційну скаргу не надходило.

У відповідності до статті 367 Цивільного процесуального кодексу України (надалі ЦПК України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, суд вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.

Згідно ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 на підставі договору про поділ нерухомого майна від 16.02.2016 №1107 з 04.03.2016 по 23.01.2017 був власником нежитлові будівлі літ. «БА-1-3» загальною площею 972,5 кв.м. та літ. «БА-1» загальною площею 4627,2 кв.м. по АДРЕСА_1, що підтверджується даними інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 25.09.2017 № 98384533 ( .с. 7 - 10).

Перехід прав на земельну ділянку, пов`язаний з переходом права на будинок, будівлю або споруду, регламентується Земельним кодексом України (надалі ЗК України). Так, якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача (частина 2 статті 120 ЗК України). Набуття іншою особою права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, які розташовані на земельній ділянці, є підставою припинення права користування земельною ділянкою у попереднього землекористувача (пункт «е» частини 1 статті 141 цього Кодексу).

За змістом глави 15 ЗК України у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, право користування земельною ділянкою комунальної власності реалізується, зокрема, через право оренди.

Частина 1 статті 93 ЗК України встановлює, що право оренди земельною ділянкою - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Землекористувачі також зобов`язані своєчасно сплачувати орендну плату (пункт «в» частини 1 статті 96 ЗК України).

Право оренди земельної ділянки виникає з моменту державної реєстрації цього права (стаття 125 ЗК України).

Отже, за змістом указаних приписів виникнення права власності на будинок, будівлю, споруду не є підставою для виникнення права оренди земельної ділянки, на якій вони розміщені, та яка не була відведена в оренду попередньому власнику. Право оренди земельної ділянки виникає на підставі відповідного договору з моменту державної реєстрації цього права. Проте з огляду на приписи частини 2 статті 120 ЗК України не вважається правопорушенням відсутність у власника будинку, будівлі, споруди зареєстрованого права оренди на земельну ділянку, яка має іншого власника і на якій розташоване це нерухоме майно.

Відповідно до листа Управління Держгеокадастру у м. Харкові Харківської області від 01.12.2016 № 19-20.08-3-5210/20-16 та листа Департаменту земельних відносин виконавчого комітету Харківської міської ради від 21.12.2016 № 8805/0/225-16 речові права ОСОБА_1 на земельну ділянку по АДРЕСА_1 не були зареєстровані (а.с. 11,12).

Згідно договору оренди землі, укладеного між ХМР та товариством з обмеженою відповідальністю (ТОВ) «Роста», земельна ділянка площею - 1,2312 га по АДРЕСА_1 з 07.02.2012 по 01.06.2015 використовувалась ТОВ « Роста» для обслуговування та експлуатації нежитлових приміщень (а.с. 112 - 119). 17.12.2015 року товариство передало зазначену земельну ділянку до земель запасу міста Харкова, що підтверджується даними акту прийому-передачі земельної ділянки реєстраційний № 273/15 (а.с.120).

Як вбачається з акту обстеження, визначення меж, площі та конфігурації земельної ділянки за адресою АДРЕСА_1 від 25.09.2017 ОСОБА_1 використовував земельну ділянку площею 0,4790 га за вказаною адресою з 04.03.2016 по 23.01.2017 для експлуатації та обслуговування належних йому будівель літ. « БА - 1 - 3» загальною площею 972,5 кв.м. та літ. «БА-1» загальною площею 4627,2 кв.м. Площа земельної ділянки відповідно до її меж складає 0,4790 га. Межі земельної ділянки визначені відповідно до зовнішніх меж нежитлових будівель (а.с.14-20).

Докази належного оформлення права користування вказаною земельною ділянкою у період 04.03.2016 по 23.01.2017, зокрема укладення відповідного договору оренди з ХМР та державної реєстрації такого права, в матеріалах справи відсутні.

Тому судова колегія вважає, що суд правильно встановив характер спірних правовідносин та обґрунтовано вважав, що відповідач користувався вищезазначеною земельною ділянкою без достатньої правової підстави.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпіого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала.

Розмір безпідставно збережених ОСОБА_1 коштів у вигляді орендної плати з використання земельної ділянки комунальної власності площею 0,4790 га визначений позивачем відповідно до Положення про порядок визначення розмірів орендної плати при укладенні договорів оренди землі в м. Харкові, затвердженого рішенням ХМР 19 сесії 5 скликання від 27.02.2008 № 41/08 на підставі нормативної грошової оцінки земельних ділянок з застосуванням показників єдиної базової ставки орендної плати та відповідних коефіцієнтів (а.с. 43 - 88).

Отже, встановивши факт використання відповідачем земельної ділянки без достатніх правових підстав, а також безпідставне збереження відповідачем коштів у розмірі орендної плати за її використання, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для задоволення позову.

Аналогічний правовий висновок викладено в постановах Великої Палати Верховного Суду від 23 травня 2018 року у справі № 629/4628/16-ц та від 20 листопада 2018 року у справі № 922/3412/17.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують. А саме, посилання представника апелянта на те, що протягом часу володіння нежитловими приміщеннями ОСОБА_1 здійснював певні адміністративні дії відносно розподілу між співвласниками та присвоєння окремих адрес кожній частці об'єкту після поділу, а потім (23.01.2017) передав належну йому нерухомість у власність ПП «Старпласт» не свідчить про наявність у нього правових підстав для збереження орендної плати за користування земельною ділянкою площею 0,4790 га у період з 04.03.2016 по 23.01.2017.

З огляду на викладене, апеляційний суд вважає, що рішення суду ухвалено у відповідності до вимог матеріального і процесуального права, тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 369, 374, 375, 382 - 384 ЦПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, яка діє в інтересах ОСОБА_1, залишити без задоволення.

Заочне рішення Орджонікідзевського районного суду міста Харкова від 19 лютого 2018 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку тільки в випадках передбачених частиною 3 статті 389 Цивільного процесуального кодексу України безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 22 березня 2019 року

Головуючий О. Ю. Тичкова

Судді А.В. Котелевець

Р.М. Піддубний