Номер провадження: 22-ц/813/3706/19
Номер справи місцевого суду: 500/816/17
Головуючий у першій інстанції Бурнусус О. О.
Доповідач Комлева О. С.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.06.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

Головуючого-судді Комлевої О.С.

суддів: Журавльова О.Г., Кравця Ю.І.

з участю секретаря Ткачука В.О.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1

відповідача - ОСОБА_2

третя особа - Старонекрасівська сільська рада Ізмаїльського району Одеської області

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 05 грудня 2018 року, постановленого у складі судді Бурнусуса О.О.

в с т а н о в и в:

У лютому 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа - Старонекрасівська сільська рада Ізмаїльського району Одеської області про визнання заповіту нікчемним.

У обґрунтуванні свого позову, позивач зазначає, що заповіт від 26 липня 2011 року, посвідчений секретарем Старонекрасівської сільської ради, яким її мати ОСОБА_3 , заповіла все своє майно ОСОБА_2 , складений з порушенням Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, а тому підлягає визнанню його нікчемним.

Рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 05 грудня 2018 року в задоволенні позову ОСОБА_1 було відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_1 звернулась до суду з апеляційною скаргою, в якої просила рішення суду скасувати, її позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, посилаючись на порушення норм процесуального та матеріального права.

У обґрунтуванні своєї апеляційної скарги ОСОБА_1 зазначила, що суд приймаючи рішення поза увагою залишив відсутність особистого посвідчення заповіту, що є підставою згідно ст. 1257 ЦК України визнати заповіт нікчемним, в зв`язку з чим рішення підлягає скасуванню.

У своєму відзиві ОСОБА_2 , посилається на те, що рішення суду є законним та обґрунтованим, підстав для його скасування не має.

В судове засідання, призначене на 05 червня 2019 року відповідачка та представник третьої особи не з`явилися, були сповіщені належним чином.

Таким чином, колегія суддів дійшла до висновку про розгляд справи за відсутності осіб, які були повідомлені про день та час розгляду справи в суді апеляційної інстанції.

Частиною 2 статті 372 ЦПК України передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Апеляційний суд з метою дотримання строків розгляду справи, вважає можливим слухати справу у відсутність сторін, які своєчасно і належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, пояснення представника позивача, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

У відповідності до ст. 367ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ст. 375ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Статтею 81 ЦПК України, передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що ОСОБА_3 належав житловий будинок з надвірними спорудами, розташований за адресою: АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право власності № 892 від 29.10.2010 року, виданого виконавчим комітетом Старонекрасівської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області, зареєстрованого в реєстрі прав власності на нерухоме майно в реєстровій книзі за № 5/249 від 11.11.2010 року.

Відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 від 02.07.2013 року, виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Ізмаїльського міськрайонного управління юстиції в Одеській області, ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Після смерті ОСОБА_3 , згідно ст.1220 ЦК України відкрилася спадщина на спадкове майно, до якої входить житловий будинок з надвірними спорудами, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно до заповіту від 26.07.2011 року, посвідченого секретарем Старонекрасівської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області Волчковою І.М., зареєстрованого в реєстрі за № 234, ОСОБА_3 заповіла все своє майно, де б воно не було та з чого б воно не складалось та все те, що на день смерті буде їй належати і на що вона матиме право за законом - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Згідно до інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) № 45965857 від 29.11.2016 року, наданої Ізмаїльською державною нотаріальною конторою, заповіт ОСОБА_3 від 26.07.2011 року, зареєстрований за № 234 не змінювався та не скасовувався.

Рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 16.02.2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права власності на спадкове майно встановлено, що донька спадкодавця - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на час відкриття спадщини є непрацездатною за віком, що підтверджено пенсійним посвідченням № НОМЕР_2 , виданим 01.04.2008 року. Розмір обов`язкової частки ОСОБА_1 складає 1/4 частку, яка була розрахована: у разі спадкування за законом після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 , до спадкування закликались би її доньки ОСОБА_2 , що підтверджено свідоцтвом про народження серії НОМЕР_3 , виданим 09.07.1977 року Старонекрасівською сільською радою Ізмаїльського району Одеської області та ОСОБА_1 , що підтверджено свідоцтвом про народження серії НОМЕР_4 , виданим 31.01.1953 року Старонекрасівською сільською радою Ізмаїльського району Одеської області, частки кожної були б по 1/2, обов`язкова частка 1/2:2=1/4.

Також судом встановлено, що рішеннямиСтаронекрасівської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області від 12.11.2010 року (№ 4 - VІ та № 10 - VІ), ОСОБА_4 обрано секретарем Старонекрасівської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області,покладено на неї повноваження вчинення нотаріальних дій, також її обрано секретарем виконавчого комітету Старонекрасівської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області.

Рішення сільської ради ніким не оскаржувалися та є чинними.

Відмовляючи у задоволені позову ОСОБА_1 про визнання заповіту нікчемним, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведені вимоги позову, а судом не встановлено, що заповіт складений особою, яка не мала на це права, а також, що заповіт складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення.

Статтею 1217 ЦК України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно ст. 1233 ЦК - заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Частиною 1 статті 1234 ЦК України визначено, що право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю.

Відповідно до ч. 1 ст. 1235 ЦК України встановлено, що заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин.

Відповідно до ч. 2 ст. 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Відповідно до ч. 1 ст. 1257 ЦК України заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним.

Згідно ч. 1 ст. 1235 ЦК України заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин.

Відповідно до ч. 1,2 ст. 1247 ЦК України заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до частини четвертої статті 207цього Кодексу.

Відповідно до ч. 4 ст. 207 ЦК України якщо фізична особа у зв`язку з хворобою або фізичною вадою не може підписатися власноручно, за її дорученням текст правочину у її присутності підписує інша особа. Підпис іншої особи на тексті правочину, що посвідчується нотаріально, засвідчується нотаріусом або посадовою особою, яка має право на вчинення такої нотаріальної дії, із зазначенням причин, з яких текст правочину не може бути підписаний особою, яка його вчиняє. Підпис іншої особи на тексті правочину, щодо якого не вимагається нотаріального посвідчення, може бути засвідчений відповідною посадовою особою за місцем роботи, навчання, проживання або лікування особи, яка його вчиняє.

Відповідно до ст. 1251 ЦК України якщо у населеному пункті немає нотаріуса, заповіт, крім секретного, може бути посвідчений уповноваженою на це посадовою особою відповідного органу місцевого самоврядування.

Відповідно до ст. 37 Закону від 2 вересня 1993 р. № 3425-XII «Про нотаріат», статей 38, 42, 59 Закону від 21 травня 1997 р. № 280/97-ВР «Про місцеве самоврядування в Україні» та п. 2 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій посадовими особами виконавчих комітетів сільських, селищних, міських Рад народних депутатів України (затверджена наказом Міністерства юстиції України від 25 серпня 1994 р. № 22/5, зареєстрована в Міністерстві юстиції України 26 жовтня 1994 р. за № 256/466; далі - Інструкція) у населених пунктах, де немає державних нотаріусів, нотаріальні дії вчиняють посадові особи виконавчих комітетів сільських, селищних, міських рад, на яких такий обов`язок покладено рішенням виконавчого комітету відповідної ради.

Згідно ч.1 ст.38 ЗУ «Про місцеве самоврядування в Україні» до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать делеговані повноваження, зокрема, вчинення нотаріальних дій з питань, віднесених законом до їх відання.

За ч.1 ст.50 ЗУ «Про місцеве самоврядування в Україні» секретар сільської, селищної міської ради обирається за пропозицією сільського, селищного, міського голови відповідною радою з числа її депутатів та працює в раді на постійній основі.

Частиною 4 ст. 50 ЗУ «Про місцеве самоврядування в Україні» передбачено, що секретар сільської ради може за рішенням ради одночасно здійснювати повноваження секретаря виконавчого комітету відповідної ради.

Частинами 1 і 2 ст. 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» встановлено, що Рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень. Рішення ради приймається на її пленарному засіданні після обговорення більшістю депутатів від загального складу ради, крім випадків, передбачених цим Законом. При встановленні результатів голосування до загального складу сільської, селищної, міської ради включається сільський, селищний, міський голова, якщо він бере участь у пленарному засіданні ради, і враховується його голос, а згідно ч. 6 цієї статті виконавчий комітет сільської, селищної, міської, районної у місті (у разі її створення) ради в межах своїх повноважень приймає рішення.

Оскаржуваний заповіт посвідчений уповноваженою посадовою особою органу місцевого самоврядування на підставі повноважень, покладених на неї рішенням сесії сільської ради, відповідно до Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», з дотриманням Закону України «Про нотаріат» та ст.ст. 1247, 1251 ЦК України. Відсутність відповідного рішення виконавчого комітету про покладення обов`язків на вчинення нотаріальних дій на посадову особу виконавчого комітету сільської ради в даному випадку, з урахуванням встановлених судом обставин, не є підставою для визнання заповіту недійсним.

Судом була взята до уваги довідка Головного лікаря комунальної установи «Центральна районна лікарня Ізмаїльського району» від 13.02.2017 року за № 64, з якої вбачається, що ОСОБА_3 , 1930 року народження проживає за адресою: АДРЕСА_1 знаходилась на стаціонарному лікуванні в офтальмологічному відділені КУ «ЦРЛ Ізмаїльського району» з діагнозом OS - майже зріла катаракта. 24.05.2005 року - операція: ЭЭ катаракти +ИОЛ 17,0 на правому оці. Ускладнення відсутні (а.с. 142, т.1).

Відповідно до ч.4 ст.207 ЦК України, якщо фізична особа у зв`язку з хворобою або фізичною вадою не може підписатися власноручно, за її дорученням текст правочину у її присутності підписує інша особа. Підпис іншої особи на тексті правочину, що посвідчується нотаріально, засвідчується нотаріусом або посадовою особою, яка має право на вчинення такої нотаріальної дії, із зазначенням причин, з яких текст правочину не може бути підписаний особою, яка його вчиняє.

Відповідно до ч.3 ст.45 Закону України «Про нотаріат» (у редакції, чинній на момент посвідчення заповіту), якщо фізична особа внаслідок фізичної вади або хвороби не може власноручно підписати документ, то за її дорученням у її присутності та в присутності нотаріуса цей документ може підписати інша особа. Про причини, з яких фізична особа, яка звернулася за вчиненням нотаріальної дії, не могла підписати документ, зазначається у посвідчувальному написі. Правочин за особу, яка не може підписати його, не може підписувати особа, на користь або за участю якої його посвідчено. Аналогічні за змістом положення містяться й у пунктах 13 та 33 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій посадовими особами виконавчих комітетів сільських, селищних, міських рад народних депутатів України, затверджено наказом Міністерства юстиції України від 25.08.1994 року за № 22/5.

Також судом були взяті до уваги показання свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , які зазначили, що ОСОБА_3 на складання заповіту не мала змоги тримати ручку, погано бачила та її постійно супроводжували, що у суду не викликало сумнівів, та які узгоджуються з поясненням секретаря Старонекрасівської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області ОСОБА_8

Згідно ст.1253 ЦК України на бажання заповідача його заповіт може бути посвідчений при свідках. У випадках, встановлених абзацом третім частини другої статті 1248 і статтею 1252 цього Кодексу, присутність не менш як двох свідків при посвідченні заповіту є обов`язковою. Свідками можуть бути лише особи з повною цивільною дієздатністю. Свідками не можуть бути: 1) нотаріус або інша посадова, службова особа, яка посвідчує заповіт; 2) спадкоємці за заповітом; 3) члени сім`ї та близькі родичі спадкоємців за заповітом; 4) особи, які не можуть прочитати або підписати заповіт. Свідки, при яких посвідчено заповіт, зачитують його вголос та ставлять свої підписи на ньому. У текст заповіту заносяться відомості про особу свідків.

При розгляді справи судом було вірно встановлено, що оскільки заповідач ОСОБА_3 через вади зору не могла самостійно прочитати та підписати заповіт, за її дорученням заповіт вголос було оголошено свідками ОСОБА_7 та ОСОБА_5 в присутності заповідача, секретаря Старонекрасівської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області, а також підписаний за заповідача ОСОБА_6

На підставі вищевикладеного, суд прийшов до вірного висновку про відмову у задоволені позову ОСОБА_1 , оскільки позовні вимоги є необґрунтовані, так як не встановлено, що заповіт є нікчемним.

Стосовно заявленого застосування відповідачем строку пропуску позовної давності, суд вірно зазначив, що позивачу в задоволені позову було відмовлено з підстав недоведеності, тому судом не вирішувалося питання щодо відмови у задоволенні позову з підстав пропуску строку для звернення з позовом.

З вказаними висновками суду першої інстанції погоджується колегія суддів апеляційної інстанції.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що відсутність особистого посвідчення заповіту є підставою згідно ст. 1257 ЦК України визнати заповіт нікчемним, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки судом встановлено, що заповіт складений особою, яка мала на це права, а саме посадовою особою органу місцевого самоврядування, також заповіт відповідає вимогам чинного законодавства у відповідності до ч.4 ст.207 ЦК України.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи, висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справа «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32).

Пункт 1ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no. 2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41).

Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів розглянувши справу в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги на момент винесення судових рішень, вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального та процесуального права при вирішенні справи не допустив, рішення суду відповідає фактичним обставинам справи, а наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги про те, що заповіт складений ОСОБА_3 , є нікчемним є безпідставними, всі доводи були розглянути судом першої інстанції при розгляді справи, та їм була надана відповідна правові оцінка, а тому суд апеляційної інстанції прийшов до висновку про те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, підстав для ухвалення нового рішення - не має.

Судова колегія, розглянувши справу прийшла до висновку, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, в зв`язку з чим апеляційний суд залишає без задоволення апеляційну скаргу і залишає рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 05 грудня 2018 року- залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складений 06 червня 2019 року.

Головуючий ______________________________________ О.С. Комлева

Судді ______________________________________ О.Г. Журавльов

______________________________________ Ю.І. Кравець