Постанова

Іменем України

02 жовтня 2019 року

м. Київ

справа № 682/2509/15-ц

провадження № 61-34258св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Литвиненко І. В. (суддя-доповідач), Грушицького А. І., Калараша А. А., Петрова Є. В., Сердюка В. В.

учасники справи:

позивач, відповідач за зустрічним позовом - публічне акціонерне товариство «Універсал Банк»,

відповідач, позивач за зустрічним позовом - ОСОБА_1 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Апеляційного суду Хмельницької області в складі колегії суддів: Талалай О. І., Корніюк А. П., Пєнти І. В. від 13 червня 2017 року,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення»

ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Короткий зміст позовних вимог

У серпні 2015 року публічне акціонерне товариство «Універсал Банк» (далі - ПАТ «Універсал Банк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позов мотивовано тим, що 30 березня 2007 року між ВАТ «Банк Універсальний» (правонаступником якого є ПАТ «Універсал Банк») та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № 07-159-КФ-2007, згідно якого ОСОБА_2 отримала кредит на суму 43 500 доларів США, з відсотковою ставкою 12,50 % річних з кінцевим терміном повернення 29 березня 2027 року.

В порядку забезпечення виконання зобов`язання за кредитним договором між кредитором та ОСОБА_1 30 березня 2007 року укладений договір поруки № 2, згідно якого поручитель зобов`язується відповідати за виконання позичальником усіх його зобов`язань перед кредитором по вищевказаному кредитному договору.

Станом на 23 червня 2015 року загальна заборгованість за кредитним договором № 07-159-КФ-2007 від 30 березня 2007 року становить 19 908,16 доларів США, з якої 998,32 доларів США прострочена заборгованість по кредиту, 17 720,66 доларів США сума дострокового стягнення кредиту, 779,01 доларів США відсотки, 410,17 доларів США пеня, яку просять стягнути з відповідача ОСОБА_1 та судові витрати по сплаті судового збору.

ОСОБА_1 звернувся до суду з зустрічним позовом до ПАТ «Універсал Банк», про визнання припиненим договору поруки, та з врахуванням заяви про уточнення позовних вимог, просить визнати припиненою поруку за договором поруки № 2 від 30 березня 2007 року, яка була укладена між ним та банком.

В обґрунтування зустрічних позовних вимог ОСОБА_1 зазначає, що 30 березня 2007 року між ним та ВАТ «Банк Універсальний» укладено договір поруки № 2, за умовами якого поручитель зобов`язується відповідати за виконання позичальником ОСОБА_2 зобов`язань по кредитному договору № 07-159-КФ-2007 від 30 березня 2007 року. Вказує, що 24 березня 2008 року між позичальником та ВАТ «Банк Універсальний» було укладено Додаткову угоду до кредитного договору № 07-159-КФ-2007 від 30 березня 2007 року, внаслідок укладення якої істотно змінилися зобов`язання і збільшився його обсяг відповідальності як поручителя, при цьому така угода укладена без згоди та без відома ОСОБА_1 .

Зазначає, що позичальником ОСОБА_2 починаючи з 09 вересня 2014 року порушено графік платежів та не здійснено чергової проплати, а з позовом до нього як поручителя ПАТ «Універсал Банк» звернувся більш ніж за 11 місяців, а отже пропустив встановлений частиною четвертою статті 559 ЦК України шестимісячний строк.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 20 березня 2017 року у задоволенні первісного позову ПАТ «Універсал Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - відмовлено. Зустрічний позов задоволений. Визнано припиненою поруку ОСОБА_2 по договору поруки № 2 від 30 березня 2007 року, укладеному між ОСОБА_1 та ПАТ «Універсал Банк». Стягнуто з ПАТ «Універсал Банк» на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 551,20 грн.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що порука ОСОБА_1 за зобов`язаннями ОСОБА_2 припинилася з 24 березня 2008 року - дня укладення Додаткової угоди до Кредитного договору № 07-159-КФ-2007 від 30 березня 2007 року між ВАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_2 , внаслідок якої істотно змінилися зобов`язання і збільшився обсяг відповідальності поручителя

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Рішенням Апеляційного суду Хмельницької області від 13 червня 2017 року апеляційну скаргу ПАТ «Універсал Банк» задоволено. Рішення Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 20 березня 2017 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким первісний позов задоволений. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» заборгованість за кредитним договором №07-159-КФ-2007, укладеним 30 березня 2007 року між ВАТ «Банк Універсальний» і ОСОБА_2 (тепер ОСОБА_2 ), у сумі 19 908, 16 доларів США (дев`ятнадцять тисяч дев`ятсот вісім доларів США 16 центів), у тому числі: 998,32 доларів США (дев`ятсот дев`яносто вісім доларів США 32 цента) - прострочена заборгованість по кредиту, 17 720,66 доларів США (сімнадцять тисяч сімсот двадцять доларів США 66 центів) - сума дострокового стягнення кредиту, 779,01 доларів США (сімсот сімдесят дев`ять доларів США 01 цент) - відсотки, 410,17 доларів США (чотириста десять доларів США 17 центів) - пеня.

В позові ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» про визнання поруки припиненою відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» судові витрати у сумі 8279 грн 72 коп.

Рішення суду апеляційної інстанції мотивоване тим, що фактично процентна ставка за кредитним договором не змінювалася.

У лютому 2015 року кредитодавець скористався своїм правом на повернення кредиту достроково. Строк припинення поруки договором не визначений, а тому порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Позов про стягнення заборгованості з поручителя пред`явлений до суду у серпні 2015 року з дотриманням шестимісячного строку, передбаченого ч. 4 ст. 559 ЦК України.

У зв`язку з наведеним, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що підстав для задоволення зустрічного позову про визнання поруки припиненою немає.

Так як платежі в погашення кредиту вносилися до травня 2015 року, але не в повному обсязі. Заборгованість станом на 23 червня 2015 року становить 19 908,16 доларів США (еквівалент за курсом НБУ на час розгляду справи 519019, 67 грн), у тому числі: 998,32 доларів США - прострочена заборгованість по кредиту, 17720,66 доларів США - сума дострокового стягнення кредиту, 779,01 доларів США - відсотки, 410,17 доларів США - пеня, яка підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь позивача.

Аргументи учасників справи

Узагальнені доводи касаційної скарги

У липні 2017 року на адресу Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 на рішення Апеляційного суду Хмельницької області від 13 червня 2017 року, у якій останній посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права просить скасувати зазначене судове рішення та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що банк без його згоди, як поручителя підвищив відсоткову ставку, уклавши додаткову угоду від 24 березня 2008 року, а тому відповідно до частини першої статті 559 ЦК України (чинної на час виникнення спірних правовідносин) порука є припиненою. Вважає припиненою поруку і з підстав, передбачених частиною четвертою статті 559 ЦК України (чинної на час виникнення спірних правовідносин), оскільки заборгованість по кредиту виникла в період з 10 грудня 2008 року по 09 січня 2009 року і банк протягом шести місяців вимог до нього не пред`явив.

Узагальнені доводи відзиву на касаційну скаргу

У вересні 2017 року ПАТ «Універсал Банк» подав до Верховного Суду заперечення на касаційну скаргу ОСОБА_1 , у яких просить зазначену касаційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Апеляційного суду Хмельницької області від 13 червня 2017 року без змін. Зазначає, що підстав для задоволення касаційної скарги немає, доводи касаційної скарги не містять жодних обґрунтованих тверджень, які б вказували на хибність висновків суду апеляційної інстанції.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 05 липня 2017 року відкрито касаційне провадження і витребувано цивільну справу.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до підпунктів 2.3.2, 2.3.4, 2.3.13, 2.3.49 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, затвердженого рішенням Ради суддів України від 26 листопада 2010 року № 30, зі змінами та доповненнями, постанови Пленуму Верховного Суду від 24 травня 2019 року № 8 «Про здійснення правосуддя у Верховному Суді» та рішення зборів суддів Касаційного цивільного суду від 28 травня 2019 року № 7 «Про заходи, спрямовані на своєчасний розгляд справ і їх вирішення у розумні строки», у справі призначено повторний автоматизований розподіл.

Ухвалою Верховного Суду від 04 липня 2019 року справу призначено до розгляду.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Суд установив, що 30 березня 2007 року між ОСОБА_2. та банком укладено кредитний договір № 07-159-КФ-2007 на суму 43 500 дол. США зі строком повернення до 29 березня 2027 року та сплатою відсотків 12,5% річних, цільове призначення - для придбання квартири.

Згідно з пунктом 4.5 договору сплата позичальником заборгованості по кредиту здійснюється відповідно до графіку погашення заборгованості по кредиту, що є додатком № 1 до кредитного договору та невід`ємною його частиною.

Також з метою забезпечення виконання зобов`язань позичальником між банком та ОСОБА_1 був укладений договір поруки, згідно умов якого він взяв на себе солідарну відповідальність з боржником перед кредитором.

24 березня 2008 року між ВАТ «Банк Універсальний» і ОСОБА_2 була укладена додаткова угода до кредитного договору №07-159-КФ-2007 від 30 березня 2007 року, відповідно до якої сторони домовилися, що, починаючи з 11 квітня 2008 року виконання сторонами своїх зобов`язань за договором має здійснюватися в порядку та умовах, визначених додатковою угодою.

У зв`язку з неналежним виконанням зобов`язань за кредитним договором виникла заборгованість.

Укладення додаткової угоди не призвело до зміни основного зобов`язання та збільшення обсягу відповідальності поручителя.

Відповідно до п. 3 додаткової угоди сторони погодили, що протягом дії цього договору може бути змінено розмір процентної ставки в сторону збільшення, у разі настання будь-якої із наступних обставин: у разі зміни Національним банком України розміру ставки, та/або у разі запровадження адміністративних та/або інших заходів, які збільшують вартість коштів ринку, та /або у випадку зміни ставок LIBOR EURIBOR, та/або в інших випадках, якщо Банк обґрунтовано вважає, що така зміна відповідає ринковим умовам або має безпосередній вплив на вартість кредитних ресурсів Банку. Про зміну процентної ставки Банк має повідомити позичальника письмово не менше ніж за 15 календарних днів до дати зміни процентної ставки; протягом 7 календарних днів з дати набрання чинності нового розміру процентної ставки.

Пунктом 7.1.2. кредитного договору передбачено, що при зміні облікової ставки НБУ, інфляційного індексу чи кон`юктури ринку попиту на кредитні ресурси Банк має право переглянути встановлену п. 1.1. процентну ставку за користування кредитом, про що повідомляє позичальника в письмовій формі за 10 календарних днів до дня настання встановлення нової ставки.

Передбачене кредитним договором право перегляду Банком встановленої процентної ставки включає і можливість її збільшення.

Фактично процентна ставка за кредитним договором не змінювалася.

Згідно з п. 1.2. додаткової угоди термін сплати процентів та погашення відповідної частини кредиту встановлюється останній день, що передує 10 числу кожного місяця.

Пунктом 4.4 кредитного договору визначено, що сплата процентів здійснюється позичальником не пізніше 26 числа наступного за звітним місяцем. Проценти нараховані за останній (неоплачений) період користування кредитом, сплачуються одночасно з поверненням останньої суми кредиту.

Відповідно до п. 1.5.1 додаткової угоди за порушення термінів сплати грошових зобов`язань позичальника за договором (зокрема, це погашення у терміни кредиту та/або процентів) Банк має право додатково нараховувати пеню, а позичальник при цьому зобов`язується її сплатити в такому порядку: в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми простроченого платежу), якщо сума такого прострочення виражена у гривні, починаючи з першого дня виникнення такого прострочення; в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від гривневого еквіваленту суми простроченого платежу (еквівалент розраховується за офіційним обмінним курсом НБУ гривні до валюти заборгованості станом на дату нарахування такої пені, якщо сума такого простроченого платежу виражена в іноземній валюті, починаючи з першого дня виникнення такого прострочення.

Пунктом 9.1 кредитного договору передбачено, що при порушенні строків погашення кредиту або сплати процентів за користування коштами позичальник додатково сплачує пеню за кожне прострочення платежу в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від несплачених вчасно сум за кожен день прострочення платежу за весь час прострочення.

Заборгованість станом на 23 червня 2015 року становить 19 908,16 доларів США (еквівалент за курсом НБУ на час розгляду справи 519 019 грн 67 коп), у тому числі: 998,32 доларів США - прострочена заборгованість по кредиту, 17 720,66 доларів США - сума дострокового стягнення кредиту, 779,01 доларів США - відсотки, 410,17 доларів США - пеня.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга підлягає задоволенню частково.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону судове рішення в повній мірі не відповідає.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частиною першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

У частині першій статті 627 ЦК України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За змістом статей 628, 629 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Банком доведено належними та допустимими доказами, що позичальник порушив умови кредитного договору та не сплатив кошти відповідно до погодженого сторонами графіку, який доданий до матеріалів справи та оцінений належним чином апеляційним судом, внаслідок чого виникла заборгованість перед кредитором, яка і підлягає до стягнення на користь кредитора.

Разом з тим, суд апеляційної інстанції неправильно визначив розмір заборгованості, який підлягає до стягнення на користь кредитора.

Відповідно до правил частини другої статті 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Аналіз наведеної норми права дає підстави для висновку, що банк має право пред`явити вимогу боржнику як у позасудовому порядку, так і одразу у судовому, оскільки безпосередня заборона на вчинення таких дій у законі або договорі відсутня.

Відповідно до п. 10.3. Кредитного договору Банк має право вимагати дострокового погашення заборгованості по Кредиту, сплати процентів та штрафних санкцій, що передбачені даним Договором, а також відшкодування збитків, завданих Банку, внаслідок невиконання або неналежного виконання Позичальником умов даного Договору, а Позичальник зобов`язаний повернути Банку суму заборгованості по кредиту, що залишилася, сплатити проценти та штрафи, а також відшкодувати збитки, завдані Банку серед іншого, якщо Позичальник порушує терміни платежів, що встановлені даним Договором.

У зв`язку з порушенням боржником графіка погашення платежів та виникненням заборгованості за кредитним договором, кредитор 24 лютого 2015 року надіслав позичальнику та поручителю вимогу про негайну сплату простроченої заборгованості за кредитним договором, у випадку невиконання якої термін повернення кредиту визнається банком таким, що настав достроково на шістдесят перший день з моменту отримання цієї вимоги.

У пункті 6 договору поруки, укладеного із ОСОБА_9 , визначено, що у випадку невиконання боржником своїх зобов`язань за кредитним договором кредитор повідомляє про це поручителя шляхом направлення письмової вимоги із зазначенням суми грошових коштів та рахунків, на які поручитель зобов`язаний перерахувати вказані кошти.

Представником позивача не надано доказів отримання відповідачами вимоги про дострокове погашення кредиту.

Відповідно до правил частини другої статті 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Аналіз наведеної норми права дає підстави для висновку, що банк має право пред`явити вимогу боржнику як у позасудовому порядку, так і одразу у судовому, оскільки безпосередня заборона на вчинення таких дій у законі або договорі відсутня. Умови кредитного договору не містять чіткої вимоги щодо пред`явлення вимоги спочатку у позасудовому порядку, в разі її невиконання - у судовому.

Зважаючи на наведене, пред`явивши позов до суду, банк скористався своїм правом пред`явлення вимоги про дострокове погашення заборгованості за кредитним договором. Заборона щодо пред`явлення позову без пред`явлення досудової вимоги за таких фактичних обставин законом чи договором не встановлена.

Отже, розмір заборгованості за кредитним договором, який підлягає до стягнення з поручителя на користь кредитора, судом першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, визначено неправильно.

Верховний Суд зазначає, що звернувшись 21 серпня 2015 року із позовом банк мав право на стягнення заборгованості починаючи із 10 березня 2015 року. Таким чином розмір простроченої заборгованості по кредиту повинен становити: прострочена заборгованість по кредиту - 374,73 долари США, сума дострокового стягнення кредиту - 17 720,66 доларів США; сума пені - 121,89 доларів США та 779,01 доларів США - відсотки.

Велика Палата Верховного Суду зазначила, що правовий режим іноземної валюти на території України, хоча і пов`язується з певними обмеженнями в її використанні як платіжного засобу, проте не виключає здійснення платежів в іноземній валюті (пункт 47 постанови від 04 липня 2018 року у справі № 761/12665/14-ц, провадження № 14-134цс18).

Оскільки виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті не суперечить чинному законодавству України, умови кредитного договору, передбачали сплату пені в установленому розмірі від суми простроченого платежу, а сторони ці умови не оспорювали, то разом зі стягненням заборгованості в іноземній валюті суд має право стягнути й пеню в іноземній валюті.

Зазначене відповідає правовій позиції, висловленій у постанові Верховного Суду України від 15 травня 2017 року (провадження № 6-211цс17) та постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі № 757/6367/13-ц (провадження № 14-422цс18).

На підставі викладеного рішення апеляційного суду необхідно змінити в частині визначення розміру заборгованості, яка підлягає до стягнення з позичальника на користь кредитора, та зменшити розмір стягнутої заборгованості.

Згідно з пунктом 12 договору поруки порука діє до повного виконання зобов`язань за кредитним договором боржником та поручителем.

Керуючись положеннями частини четвертої статті 559 ЦК України (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин), необхідно зробити висновок, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов`язання за договором повинно бути пред`явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобов`язання (у разі якщо кредит повинен бути погашений одноразовим платежем).

Таким чином, закінчення строку, встановленого договором поруки, так само, як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання або одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобов`язання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся до суду з позовом до поручителя.

Відповідно до висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного в постанові від 13 червня 2018 року у справі № 408/8040/12 (провадження № 14-145цс18), строк пред`явлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум, погашення яких згідно з умовами договору визначено періодичними платежами, повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу за основним зобов`язанням.

Апеляційним судом помилково зазначено про те, що платежі в погашення кредиту вносилися до травня 2015 року, але не в повному обсязі.

Так, згідно розрахунку наданого позивачем, прострочена заборгованість по тілу кредиту у ОСОБА_1 виникла з 10 серпня 2014 року, по відсотках - з 10 січня 2015 року, по пені з 10 вересня 2014 року.

За таких обставин, оскільки з моменту виникнення заборгованості у боржника банк звернувся до суду більше ніж через 6 місяців (20 липня 2015 року), за правилами частини четвертої статті 559 ЦК України (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) порука ОСОБА_1 щодо періодичних платежів по тілу кредиту за період з 10 серпня 2014 року по 10 лютого 2015 року припинилась. З поручителя підлягає стягненню заборгованість, що утворилась з 10 березня 2015 року. Порука по щомісячним платежам не припинилась, так як, згідно графіку, боржник здійснював часткове погашення відсотків по 10 квітня 2015 року.

Суди повинні дослідити графік погашення кредитної заборгованості та встановити чи передбачають умови кредитного договору виконання зобов`язання частинами або у вигляді періодичних платежів, і у випадку вчинення боржником оплати чергового платежу, чи не свідчить така дія про визнання лише певної частини боргу, а відтак така не може бути підставою для переривання перебігу позовної давності стосовно інших (невизнаних) частин платежу.

Колегія суддів зазначає, що платіж по тілу кредиту в сумі 124,79 доларів США, який був сплачений 10 березня 2015 року був зарахований на погашення заборгованості, яка виникла до 10 березня 2015 року, а тому строки вимоги до поручителя по платежам з 10 березня 2015 року не перервалися.

Вказаний правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду України від 09 листопада 2016 року у справі № 6-2170цс16.

Судом також було встановлено, що 24 березня 2008 року між банком та ОСОБА_2 укладена додаткова угода до кредитного договору № 07-157-КФ-2007 від 30 березня 2007 року.

Про укладення додаткової угоди поручитель не повідомлявся, додаткова угода з ним не укладалася.

Відповідно до частини першої статті 559 ЦК України (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) порука припиняється, зокрема у разі зміни зобов`язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

Згідно зі статтею 654 ЦК України зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту.

До припинення поруки призводять такі зміни умов основного зобов`язання без згоди поручителя, які призвели до збільшення обсягу відповідальності останнього. Збільшення відповідальності поручителя внаслідок зміни основного зобов`язання виникає в разі: підвищення розміру процентів; відстрочення виконання, що призводить до збільшення періоду, за який нараховуються проценти за користування чужими грошовими коштами; установлення (збільшення розміру) неустойки; встановлення нових умов щодо порядку зміни процентної ставки в бік збільшення тощо.

Тобто закон пов`язує припинення договору поруки зі зміною основного зобов`язання за відсутності згоди поручителя на таку зміну та за умови, що така зміна призведе до збільшення обсягу відповідальності поручителя, а не зі зміною будь-яких умов основного договору.

Отже, на зміну умов основного договору, унаслідок якої обсяг відповідальності не збільшується, згода поручителя не вимагається і такі зміни не є підставою для застосування наслідків, передбачених частиною першою статті 559 ЦК України.

Аналогічні правові висновки викладені Верховним Судом України у постанові від 13 вересня 2017 року у справі № 61539цс17.

Апеляційний суд, установив, що додатковою угодою до кредитного договору було уточнено порядок нарахування кредитором пені при порушенні термінів сплати грошових зобов`язань. Зазначені зміни не призвели до збільшення обсягу відповідальності поручителя, а тому правильними є висновки про відсутність підстав для застосування частини першої статті 559 ЦК України (у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Разом із тим, як убачається з розрахунку заборгованості, що з 15 липня 2008 року нарахування відсотків на залишок кредиту здійснювалося банком за процентною ставкою 12,5%, що спростовує доводи відповідачів про те, що нарахування процентів на залишок кредиту позикодавцем проводилося за процентною ставкою 12,95%.

Розмір заборгованості за кредитним договором підтверджується наданим позивачем розрахунком, у якому зазначено розмір виданого кредиту, суми сплачених позичальником платежів на виконання кредитного зобов`язання, розмір процентної ставки за користування кредитними коштами, періоди і суми виникнення заборгованості. Відповідач на спростування розміру наявного в них боргу за кредитним договором належних та допустимих доказів не надали.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Інші доводи наведені у касаційній скарзі зводяться до незгоди заявника з висновками суду апеляційної інстанції стосовно установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який їх обґрунтовано спростував. В силу вимог вищенаведеної статті 400 ЦПК України суд касаційної інстанції не вправі встановлювати нові обставини та переоцінювати докази.

Відповідно до статті 412 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Зважаючи на те що у справі не вимагається збирання або додаткової перевірки чи оцінки доказів, обставини справи встановлені судом повно, але допущено неправильне застосування норм права, оскаржуване судове рішення підлягає зміні в частині суми до стягнення за первісним позовом.

Щодо судових витрат

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (частина перша статті 141 ЦПК України).

Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо) (частина восьма статті 141 ЦПК України).

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (частина тринадцята статті 141 ЦПК України).

Відповідно квитанції від 26 червня 2017 року № 0.0.794348696.1 ОСОБА_1 сплатив судовий збір за подання касаційної скарги в розмірі 661,44 грн.

Оскільки судом касаційної інстанції касаційну скаргу задоволено частково - на 5 %, судові витрати за подання касаційної скарги покладаються на позивача за первісним позовом.

У зв`язку і наведеним із ПАТ «УніверсалБанк» на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір, сплачений за подання касаційної скарги у сумі 33,07 грн.

Керуючись статтями 400, 402, 409, 410, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Апеляційного суду Хмельницької області від 13 червня 2017 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_1 в частині стягнення заборгованості за кредитним договором та пені змінити.

Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Зменшити розмір простроченої заборгованості по кредиту з 998,32 доларів США до 374,73 доларів США, а розмір пені з 410,17 доларів США до 121,89 доларів США, всього загальну суму заборгованості зменшити з 19 908,16 доларів США до 18 996,29 доларів США.

Зменшити розмір стягнутих з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» судових витрат з 8 279 гривень 72 копійок до 7 865 гривень 73 копійок.

В задоволенні іншої частини первісного позову відмовити.

В решті рішення Апеляційного суду Хмельницької області від 13 липня 2017 року залишити без змін.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» на користь ОСОБА_1 судовий збір за подання касаційної скарги в розмірі 33 гривні 07 копійок.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийІ. В. Литвиненко

Судді:А. І. Грушицький

А. А. Калараш
Є. В. Петров В. В. Сердюк