Справа № 214/1393/19
2/214/1485/19
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2019 року суддя Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області ОСОБА_1, розглянувши цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними діями посадових осіб органів державної влади, що містять ознаки кримінального правопорушення, у рамках кримінального провадження № 0001906 від 30.08.2018 року,-

ВСТАНОВИВ:

Позивачі звернулися до суду з позовною заявою до ОСОБА_5 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними діями посадових осіб органів державної влади, що містять ознаки кримінального правопорушення, у рамках кримінального провадження № 0001906 від 30.08.2018 року

Позовну заяву залишено без руху, та надано позивачеві строк для їх усунення десяти днів з дня отримання ухвали суду.

Перевіривши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позивачі не усунули недоліки зазначені в ухвалі про залишення позовної заяви без руху.

Так, як вбачається з матеріалів справи, судом в ухвалі про залишення вищезазначеної позовної заяви було зазначено, що позивачам відповідно до вимог ч. 5 ст. 177 ЦПК України до позовної заяви необхідно було долучити всі наявні в них докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів), які відповідали б вимогам ст. 95 ЦПК України.

На сьогодні також діє Національний стандарт України Державна уніфікована система документації уніфікована система організаційно-розпорядчої документації «Вимоги до оформлення документів ДСТУ 4163-2003», затверджений наказом Держспоживстандарту України 07.04.2003 № 55. Його положення поширюються на всі без винятку органи державної влади, місцевого самоврядування, а також на підприємства, установи, організації всіх форм власності (п. 1.1). Стандарт також містить вимоги до відмітки про засвідчення копій документів (п. 5.27).

Так позивачі мали в позовній заяві вказати які документи з доданих ними до позовної заяви наявні у них в оригіналах, та відповідно засвідчити їх копії. Якщо оригіналу у позивачів немає, то до суду слід надати незасвідчену ксерокопію чи фотокопію документа з вказівкою про те, у кого знаходиться оригінал даного документу. Однак позивачі вказану вимогу не виконали, в звязку з чим, додані документи не відповідають вимогам ст. 95 ЦПК України.

Окрім того, в ухвалі суду від 25.02.2019 року зазначено, що згідноч. 4 ст. 176 ЦПК України до позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановленому порядку і розмірі, або документи що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону. Крім того, відповідно до ч. 4 ст. 175 ЦПК України якщо позовна заява подається особою, звільненою від сплати судового збору відповідно до закону, у ній зазначаються підстави звільнення від сплати судового збору у ній зазначаються підстави звільнення позивача від сплати судового збору.

Вищезазначені недоліки позивачами усунуті не були.

Доводи позивачів, про те, що вони, не повинні сплачувати судовий збір за подання даної позовної заяви на підставі п. 6, 2 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 року та зазначають, що цивільні позивачі у кримінальних провадженнях звільняються від сплати судового збору з позовів про відшкодування будь-якої шкоди, завданої в результаті вчинення кримінального правопорушення, суд не приймає до уваги оскільки, останні звернулись до суду в рамках цивільного, а не кримінального судочинства. Так обовязковою передумовою для звернення до суду в порядку цивільного судочинства, з вимогою про відшкодування моральної та матеріальної шкоди завданої кримінальним правопорушенням є наявність обвинувального вироку, ухвали про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру. При цьому, позивачами не надано суду доказів на підтвердження визнання винним ОСОБА_5 у вчиненні. кримінального правопорушення (обвинувального вироку, ухвали про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру), що надавало б їм пільгу на звільнення від сплати судового збору в звязку звернення до суду про відшкодування матеріальних збитків, завданих внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Таким чином, відповідно до ст. 4 Закону України «Про судовий збір» позивачі повинні сплатити судовий збір на загальними ставками визначеними цим законом.

Однак, суд не вправі позбавити позивачів права на звернення в судовому порядку за захистом порушених прав, свобод та інтересів, як складової частини на справедливий суд, передбаченого ст. 6 Європейської Конвенції прав людини.

Тому, саме на суд, який розглядає справу, а не на особу, яка звертається до суду за захистом свого порушеного права, цивільно-процесуальне законодавство покладається обовязок визначити характер спірних правовідносин сторін, зміст їх правових вимог матеріальний закон, що їх регулює і яким належить керуватись при вирішені спору, суд вважає за необхідним повторно розяснити позивачам наступне.

Позивачі заявили позовні вимоги про відшкодування матеріальної та моральної шкоди завданої кримінальними правопорушенням в порядку ст. 1167 ЦК України, при цьому помилково визначили характер спірних правовідносин сторін, зміст їх правових норм.

Згідно ч. 1, 2 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Тому, позовні вимоги про визнання потерпілого ОСОБА_2 цивільним позивачем у кримінальному провадження № 0001906 від 30.08.2018 року; визнання свідків ОСОБА_3, ОСОБА_4 цивільними позивачами у кримінальному провадження № 0001906 від 30.08.2018 року; визнання потерпілими ОСОБА_3, ОСОБА_4 у кримінальному провадження № 0001906 від 30.08.2018 року; визнання обвинуваченого ОСОБА_5 цивільним відповідачем у кримінальному провадження № 0001906 від 30.08.2018 року не підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства, оскільки регулюються положеннями кримінально-процесуального кодексу, а саме параграфами 4, 5 гл. 3 розділу І КПК України. Якими визначені права та обовязки потерпілого, момент їх виникнення, яким є момент подачі заяви про вчинення щодо особи кримінального правопорушення або заяви про залучення її до провадження як потерпілого. Відповідно до ч. 5 ст. 55 КПК України про відмову у визнанні потерпілим слідчий або прокурор виносить вмотивовану постанову, яка згідно п. 5 ч. 1 ст. 303 КПК України може бути оскаржена.

З системного аналізу вказаних норм права слідує, що позивачі мають звертатися з відповідними заявами до слідчого який здійснює досудове розслідування в рамках кримінального провадження № 0001906 від 30.08.2018 року. В разі відмови у задоволенні їх заяв, останні наділені правом на оскарження постанови слідчого про відмову у визнанні потерпілим, в порядку передбаченим ст. 303 КПК України. Тобто законодавцем визначено чіткий механізм оскарження рішень, дій чи бездіяльності слідчого в порядку кримінального судочинства, що в свою чергу виключає звернення осіб з аналогічними вимогами в рамках даного провадження шляхом подання цивільного позову.

Згідно ч. 1 ст. 20 ЦПК України не допускається обєднання в одне провадження вимог, які підлягають розгляду за правилами різних видів судочинства, якщо інше не встановлено законом.

З аналізу вищезазначених норм та положень ч. 1 ст. 185 ЦПК України, можна дійти висновку, що суд під час вирішення питання про відкриття провадження відмовляє у відкритті провадження в частині вимог, які не підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства.

Однак, як вбачається з матеріалів справи, позивачі недоліки зазначені в ухвалі суд від 25.02.2019 року не усунули, що є підставою для повернення позову, тому питання про відкриття чи відмову у відкритті провадження судом не вирішувалося.

Відповіднодо ч. 3 ст. 185 ЦПК України, якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Таким чином, враховуючи, що позивачі не усунули недоліки позовної заяви зазначені в ухвалі суду від 25.02.2019 року, суд дійшов висновку про повернення позовної заяви на підставі ст. 185 ЦПК України.

Повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 175, 177, 185, 160 ЦПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Позовну заяву ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними діями посадових осіб органів державної влади, що містять ознаки кримінального правопорушення, у рамках кримінального провадження № 0001906 від 30.08.2018 року вважати неподаною і повернути позивачам.

Розяснити позивачу, що повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом пятнадцяти днів з дня її складення. Учасник справи, якому ухвала суду не були вручені у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом пятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя А.В. Ткаченко