КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження №22-ц/824/7113/2019
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 червня 2019 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах - головуючого Сержанюка А.С., суддів Сліпченка О.І., Сушко Л.П., із участю секретаря Топольського В.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Києві матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» на рішення Печерського районного суду м. Києва від 07 червня 2016 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки,

В С Т А Н О В И В :

24 квітня 2014 року Публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» звернулося до суду із названим позовом, де з врахуванням заяви про збільшення позовних вимог, проситьв рахунок погашення заборгованості Приватного акціонерного товариства «Луч АО» в сумі 4 417 354,85 грн. звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме: квартиру АДРЕСА_3 , загальною площею 173,6 кв.м., житловою площею 112,8 кв.м., що розташована за адресою: АДРЕСА_3 ,шляхом продажу на прилюдних торгах в межах процедури виконавчого провадження з початковою ціною реалізації предмета іпотеки,встановленою висновком Товариства з обмеженою відповідальністю «Міжрегіональна експерта група» про вартість майна від 05 листопада 2015 року, що становить 7 330 300 грн.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що 10 грудня 2004 року між Акціонерним поштово-пенсійним банком «Аваль», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» та Акціонерним товариство закритого типу «Луч АО», правонаступником якого є Приватне акціонерне товариство «Луч АО» укладено генеральну кредитну угоду №010/02-01/02/138, згідно з умовами якої банк зобов`язався надати позичальнику гарантії, кредити, кредитні лінії, кредити в режимі овердрафт в порядку і на умовах, визначених в угоді, договорах про надання гарантій, кредитних договорах та договорах овердрафту, укладених в її межах, а позичальник, у свою чергу, зобов`язався забезпечити повернення одержаних кредитів та сплатити нараховані відсотки.

У межах зазначеної генеральної кредитної угоди 13 серпня 2009 року між банком та відповідачем було укладено кредитний договір №010/14/535 «Невідновлювальна кредитна лінія на поновлення обігових коштів для корпоративних клієнтів», за умовами якого позичальнику надано кредит у формі невідновлювальної кредитної лінії з лімітом 6 592 000 грн. під 22 % річних, з кінцевим терміном повернення кредиту до 30 липня 2010 року.

14 вересня 2012 року до зазначеного кредитного договору було підписано сторонами додаткову угоду №010/14/535/10, якою продовжено кінцевий термін повернення кредиту до 28 лютого 2013 року, а також встановлено, що кредитор зобов`язується надати позичальнику кредит в формі невідновлювальної кредитної лінії з лімітом 2 200 000 грн.

Також сторони дійшли згодипро те, що з дати укладання цієї додаткової угоди подальша видача кредитних коштів за договором не здійснюється.

З метою забезпечення зобов`язань з генеральної кредитної угоди між банком та ОСОБА_1 22 листопада 2007 року було укладено договір іпотеки №010/14/03/289, відповідно до якого ОСОБА_1 , для забезпечення виконання зобов`язань за вказаним кредитним договором, передав банку в іпотеку квартиру за адресою: АДРЕСА_3 .

Разом з тим, 05 грудня 2014 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом в інтересах неповнолітнього сина ОСОБА_2 , де просив визнати недійсним договір іпотеки №010/14/03/289 від 22 листопада 2007 року, укладений між ним та Акціонерним поштово-пенсійним банком «Аваль», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль».

Свої вимоги обґрунтовує тим, що у квартирі, яка є предметом договору іпотеки, на час його укладення проживав його неповнолітній син - ОСОБА_2 , 2003 року народження, права якого в результаті звернення стягнення на предмет іпотеки можуть бути суттєво порушені.

Посилавсяна порушення майнових прав та інтересів свого неповнолітнього сина, який на момент укладення оспорюваного договору іпотеки від 22 листопада 2007 року мав право користування та проживав у спірній квартирі і те, що при його укладенні не дотримано вимог частини третьої статті 15 Закону України «Про охорону дитинства», статті 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей», частини другої статті 177 СК України про необхідність попередньої згоди органу опіки та піклування.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 19 жовтня 2015 року об`єднано в одне провадження цивільну справу №757/10651/14-ц за позовом Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки та цивільну справу №757/36310/14-ц за позовом ОСОБА_3 , який діє в інтересах свого неповнолітнього сина ОСОБА_4 , до Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль», треті особи: Печерська районна в м. Києві державна адміністрація як орган опіки та піклування, Приватне акціонерне товариства «Луч АО» про визнання недійсним договору іпотеки. Об`єднаній справі присвоєно номер №757/10651/14-ц.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 07 червня 2016 року у задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» відмовлено, позов ОСОБА_1 задоволено.

Визнано недійсним договір іпотеки, укладений 22 листопада 2007 року №010/14/03/289 між Публічним акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_1 .

На обґрунтування ухваленого рішення, місцевий суд зазначив, що оскільки на момент укладання договору іпотеки від 22 листопада 2007 року у квартирі, яка була передана в іпотеку, проживала малолітня дитина, син ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а банком належних та допустимих доказів того, що ОСОБА_1 , укладаючи спірний договір іпотеки, діяв недобросовісно, суду не надано, тому позов ОСОБА_1 є обґрунтованим, що в силу положень ч. 1 ст. 216 ЦК України виключає задоволення вимоги Публічного акціонерного товариства «Райффаййзен Банк Аваль» про звернення стягнення на предмет іпотеки, оскільки недійсний правочин не створює жодних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю.

Не погоджуючись із ухваленим судом рішенням, Публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» подало апеляційну скаргу, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, а також неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права при його ухваленні.

Просило рішення Печерського районного суду м. Києва від 07 червня 2016 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» задовольнити, а в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 - відмовити.

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 19 квітня 2017 року апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» задоволено.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 07 червня 2016 року, скасовано та ухвалено нове, яким позов Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки задоволено.

В рахунок погашення заборгованості Приватного акціонерного товариства «Луч АО» за кредитним договором від 13 серпня 2009 року №010/14/535 «Невідновлювальна Кредитна лінія на поповнення обігових коштів для корпоративних клієнтів» укладеного в межах генеральної кредитної угоди від 10 грудня 2004 року № 010/02-01/02/138 в розмірі 4 417 354,85 грн., що складається із заборгованості за тілом кредиту - 2 200 000 грн., заборгованості за нарахованими відсотками - 1 282 094,77 грн., пені за порушення графіка оплати тіла кредиту - 609 249,33 грн., пені за несвоєчасну сплату відсотків - 326 010,75 грн., звернуто стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки від 22 листопада 2007 року №010/14/03/289 на нерухоме майно а саме: квартиру, загальною площею 173,6 кв. м, житловою площею 112,8 кв. м, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , яка належить на праві власності ОСОБА_1 , шляхом проведення прилюдних торгів за початковою ціною у розмірі 7 330 300 грн.

У задоволенні позову ОСОБА_1 , який діяв в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 , до Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль», треті особи: Печерська районна в м. Києві державна адміністрація, як орган опіки та піклування, Приватного акціонерного товариства «Луч АО» про визнання недійсним договору іпотеки від 22 листопада 2007 року № 010/14/03/289 відмовлено.

Рішення апеляційного суду мотивовано тим, що боржник належним чином зобов`язань за кредитним договором не виконував, у зв`язку з чим утворилася заборгованість, тому вимоги банку про звернення стягнення на предмет іпотеки є обґрунтованими.

Оскільки при укладанні спірного договору іпотеки ОСОБА_1 була надана іпотекодержателю довідка про те, що станом на 22 листопада 2007 року жоден із членів його сім`ї не проживає у вказаній квартирі, то він як батько малолітнього ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , якийбув одночасно його законним представником, порушуючи вимоги закону, не повідомив про наявність права дитини на майно, яке передається в іпотеку, тому правові підстави для визнання недійсними зазначеного договору іпотеки відсутні, а, отже, позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Постановою Верховного Суду від 06 березня 2019 року рішення Апеляційного суду м. Києва від 19 квітня 2017 року, в частині позовних вимог Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки скасовано, справу в цій частині передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

В іншій частині рішення Апеляційного суду м. Києва від 19 квітня 2017 року залишено без змін.

На обґрунтування вказано судового рішення в частині позовних вимог Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки зазначено, що у порушення вимог статей 212 - 214, 303 ЦПК України 2004 року суд апеляційної інстанції задовольняючи позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Райфайзен Банк Аваль», не звернув уваги на те, що відповідно до розрахунку заборгованості банк нараховував проценти за кредитним договором станом на 23 жовтня 2015 року, а згідно з умовами кредитного договору від 13 серпня 2009 року № 010/14/535 «Невідновлювальна кредитна лінія на поповнення обігових коштів для корпоративних клієнтів», укладеного в межах генеральної кредитної угоди від 10 грудня 2004 року № 010/02-01/02/138, кінцевим терміном повернення кредитних коштів було 30 липня 2010 року, який відповідно до додаткової угоди від 14 вересня 2012 року було продовжено до 28 лютого 2013 року, а, отже, апеляційний суд мав дати оцінку встановленим обставинам, а саме, чи мав банк правові підстави для нарахування процентів за указаним кредитним договором до 23 жовтня 2015 року, тобто після закінчення строку його дії, та не перевірив розмір заборгованості з урахуванням зазначених обставин.

Суд, закінчивши з`ясування обставин справи і перевірку їх доказами, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі, у межах доводів та вимог апеляційної скарги, вислухавши учасників процесу в судових дебатах, вважає за необхідне апеляційну скаргу щодо вимог, що розглядаються у данному випадку, задовольнити частково, керуючись наступним.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Якщо одна із сторін визнала пред`явлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам статті 206 цього Кодексу.

Як встановлено судом, що підтверджується і матеріалами справи, 10 грудня 2004 року між Акціонерним поштово-пенсійним банком «Аваль», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариства «Райффайзен Банк Аваль» та Акціонерним товариством закритого типу «Луч АО», правонаступником якого є Приватне акціонерне товариством «Луч АО», було укладено генеральну кредитну угоду №010/02-01/02/138, згідно з умовами якої банк зобов`язався надати позичальнику гарантії, кредити, кредитні лінії, кредити в режимі овердрафт в порядку і на умовах, визначених в угоді, договорах про надання гарантій, кредитних договорах та договорах овердрафту, укладених в її межах, а позичальник, у свою чергу,зобов`язався забезпечити повернення одержаних кредитів та сплатити нараховані відсотки ( а.с. 12-16, 46, 47 т. 1 ).

У межах зазначеної генеральної кредитної угоди, 13 серпня 2009 року між позивачем та Акціонерним товариством закритого типу «Луч АО» було укладено кредитний договір №010/14/535 «Невідновлювальна кредитна лінія на поновлення обігових коштів для корпоративних клієнтів», за умовами якого позичальнику надано кредит у формі невідновлювальної кредитної лінії з лімітом 6 592 000 грн. під 22% річних, з кінцевим терміном повернення кредиту до 30 липня 2010 року ( а.с. 17-26 т. 1 ).

Відповідно до п. 14.4. даної договору за прострочення виконання будь-яких грошових зобов`язань за цим договором позичальник сплачує кредитору пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла на час виникнення заборгованості, від суми простроченого платежу за кожен календарний день прострочення.

Нарахування пені здійснюється починаючи з наступного календарного дня після дати, коли відповідне грошове зобов`язання мало бути виконаним, і по день виконання позичальником простроченого зобов`язання включно ( там же ).

14 вересня 2012 року до кредитного договору було підписано додаткову угоду №010/14/535/10, якою продовжено кінцевий термін погашення кредиту до 28 лютого 2013 року, а також встановлено, що кредитор зобов`язується надати позичальнику кредит у формі невідновлювальної кредитної лінії з лімітом 2 200 000 грн.

Також сторони дійшли згоди, що з дати укладання вказаної додаткової угоди подальша видача кредитних коштів за договором не здійснюється ( а.с. 28-29 т. 1 ).

При цьому, 12 листопада 2007 року за ОСОБА_1 було зареєстровано право власності на квартиру АДРЕСА_3 , що підтверджується наявною в матеріалах справи копією реєстраційного посвідчення КМБТІ від 12 листопада 2007 року ( а.с. 11 т. 2 ).

З метою забезпечення зобов`язань за генеральною кредитною угодою, 22 листопада 2007 року між Відкритим акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_1 було укладено договір іпотеки №010/14/03/289, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Михайленком С. А. та зареєстрований у реєстрі за №7010 ( а.с. 32-35 т. 1 )

Відповідно до п. 1.2 договору іпотеки в забезпечення виконання зобов`язань позичальника, іпотекодавець, на умовах, передбачених договором, передає в заставу ( іпотеку ) належне йому нерухоме майно, яким є: квартира, загальною площею 173,6 кв.м., житловою площею 112,8 кв.м., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 .

Відповідно до п. 2.11. договору іпотеки звернення стягнення на предмет іпотеки може здійснюватися за рішенням суду, у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса, шляхом продажу іпотекодержателем предмета іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому ст. 38 Закону України «Про іпотеку», згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя ( там же ).

При цьому, Приватне акціонерне товариство «Луч АО» умови кредитного договору від 13 серпня 2009 року № 010/14/535 «Невідновлювальна кредитна лінія на поповнення обігових коштів для корпоративних клієнтів», укладеного в межах генеральної кредитної угоди від 10 грудня 2004 року №010/02-01/02/138, належним чином не виконувало, у зв`язку з чим, станом на 23 жовтня 2015 року,утворилася заборгованість у розмірі 4 417 354,85 грн., що складається із заборгованості за тілом кредиту - 2 200 000 грн., заборгованості за нарахованими відсотками - 1 282 094,77 грн., пені за порушення графіка оплати тіла кредиту - 609 249,33 грн., пені за несвоєчасну сплату відсотків - 326 010,75 грн. ( а.с. 88-90 т. 2 ).

Проте, апеляційний суд, з даним розрахунком не погоджується в повній мірі, враховуючи наступне.

Так, відповідно до розрахунку заборгованості, банк нараховував проценти за кредитним договором по 23 жовтня 2015 року.

Згідно ж умов умовам кредитного договору від 13 серпня 2009 року №010/14/535 «Невідновлювальна кредитна лінія на поповнення обігових коштів для корпоративних клієнтів», укладеного в межах генеральної кредитної угоди від 10 грудня 2004 року № 010/02-01/02/138, кінцевим терміном повернення кредитних коштів було 30 липня 2010 року, який відповідно до додаткової угоди від 14 вересня 2012 року було продовжено до 28 лютого 2013 року.

Разом з тим, відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Враховуючи викладене, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Вказаний висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12.

Відтак, банк необґрунтовано нарахував проценти за вказаним кредитним договором у період з 28 лютого 2013 року по 23 жовтня 2015 року, оскільки вони нараховані після закінчення строку дії договору.

Таким чином, до сплати підлягає сума заборгованості за кредитом в розмірі 2 200 000 грн., та заборгованістьза нарахованими відсотками - 184 122,17 грн., яка визначена позивачем у розрахунку на 28 лютого 2013 року ( а.с. 88-90 т. 2 ).

При цьому, на переконання апеляційного суду, банк необґрунтовано нарахував пеню за порушення умов кредитного договору за період з 30 квітня 2015 року по 23 жовтня 2015 року, оскільки строк дії договору закінчився раніше зазначеного періоду.

В цьому випадку, позивач має право на отримання штрафних санкцій, як зазначено у названій постанові Великої Палати Верховного Суду, передбачених положеннями ст. 625 ЦК України.

За таких обставин, суд першої інстанції, неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, вважав встановленими обставини, що мають значення для справи, які судом не доведені, зробив висновки, які не відповідають матеріалам справи, і, без додержання зазначених норм матеріального та процесуального права, зокрема, ст.ст. 33, 39 Закону України «Про іпотеку», ст.ст. 525, 526, 554, 629, 1048, 1054, 1055 ЦК України ст.ст. 5, 10-13, 76-81, 263 ЦПК України, ухвалив незаконне і необґрунтоване рішення щодо відмови в задоволенні цих позовних вимог.

Таким чином, доводи апеляційної скарги Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль», на переконання апеляційного суду, знайшли своє часткове підтвердження, унаслідок чого рішення місцевого суду підлягає скасуванню із ухваленням нового про часткове задоволення позовних вимог, а саме: звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом продажу на прилюдних торгах в межах процедури виконавчого провадження за початковою ціною, не нижчою за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій в рахунок погашення заборгованості Приватного акціонерного товариства «Луч АО» за кредитним договором в розмірі 2 384 122,17 грн., що складається з заборгованості за тілом кредиту - 2 200 000 грн., заборгованості за нарахованими відсотками - 184 122,17 грн. у відповідності до ст. 376 ЦПК України та названих положень матеріального і процесуального права за їх обґрунтованістю та доведеністю у зазначеній апеляційним судом частині.

Також, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне стягнути із ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» на підставі ст. 4 Закону України «Про судовий збір», ст. 141 ЦПК України судовий збір пропорційно до задоволених вимог у розмірі 74 104,34 грн. та на користь держави - 993,12 грн.

Також, апеляційний суд вважає стягнути з Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» на користь держави недосплачений судовий збір у розмірі 64 049,22 грн.

При визначенні розміру судового збору апеляційний суд виходить з наступного.

Так, апелянтом сплачено судовий збір в розмірі 74 104,34 ( 243,60 + 974,40 + 72 886,34 ) грн. ( а.с. 1 т. 1, а.с. 81 т. 2, а.с. 1 т. 3 ), тоді як, він мав сплатити судовий збір в розмірі 139 146,68 ( 4 417 354,85 х 1,5 : 100 + 4 417 354,85 х 1,5 : 100 х 110 : 100 ) грн.

При цьому, враховуючи, що позовні вимоги задоволено частково, то з ОСОБА_1 на користь позивача має бути стягнуто судовий збір в розмірі 75 097,46 (( 2 200 000 + 184 122,17 ) : 4 417 354,85 х ( 4 417 354,85 х 1,5 : 100 + 4 417 354,85 х 1,5 : 100 х 110 : 100 ) грн.

Однак, оскільки позивач сплатив судовий збір в меншому розмірі, то на його користь стягується лише сплачений ним судовий збір в розмірі 74 104,34 грн., а решта підлягає стягненню з відповідача на користь держави в розмірі 993,12 ( 75 097,46 -74 104, 34 ) грн.

Разом з тим, враховуючи наведене, також підлягає стягненню недосплачений судовий збір з Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» на користь держави у розмірі 64 049,22 ( 139 146,68 - 74 104,34 - 993,12 ) грн.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 5, 10-13, 76-81, 263, 367, 368, 374, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» задовольнити частково. Рішення Печерського районного суду м. Києва від 07 червня 2016 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки скасувати і ухвалити по справі нове судове рішення про часткове задоволення позову.

В рахунок погашення заборгованості Приватного акціонерного товариства «Луч АО» за кредитним договором №010/14/535 «Невідновлювальна Кредитна лінія на поповнення обігових коштів для корпоративних клієнтів» від 13 серпня 2009 року, укладеного в рамках Генеральної кредитної угоди №010/02-01/02/138 від 10 грудня 2004 року в розмірі 2 384 122,17 грн., що складається з заборгованості за тілом кредиту - 2 200 000 грн., заборгованості за нарахованими відсотками - 184 122,17 грн., звернути стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки №010/14/03/289 від 22 листопада 2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Михайленком С.А. та зареєстрованого в реєстрі за №7010, на нерухоме майно а саме: квартиру, загальною площею 173,6 кв.м., житловою площею 112,8 кв.м., що розташована за адресою: АДРЕСА_3 , що належить на праві власності ОСОБА_1 , шляхом продажу на прилюдних торгах в межах процедури виконавчого провадження за початковою ціною, не нижчою за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

В решті позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» судовий збір у розмірі 74 104,34 грн. та на користь держави 993,12 грн.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» на користь держави судовий збір у розмірі 64 049,22 грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення.

Головуючий А.С. Сержанюк

Судді: О.І. Сліпченко

Л.П. Сушко