РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 759/19779/18

пр. № 2/759/2752/19

11 червня 2019 року Святошинський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді Коваль О.А.

при секретарі Слепець Є.С.

за участю позивача ОСОБА_1 представника позивача ОСОБА_2

третьої особи приватний нотаріус Гордієнко О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Київської міської ради, Святошинської районної у м. Києві державної адміністрації, третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Гордієнко Ольга Валеріївна, ОСОБА_3 про визнання права власності на квартиру в порядку спадкування за правом представлення.

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до Святошинського районного суду м. Києва з позовом про визнання права власності у порядку спадкування після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 бабусі ОСОБА_4 на квартиру АДРЕСА_1 .

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що позивач не може отримати свідоцтво про спадщину після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 бабусі ОСОБА_4 на квартиру АДРЕСА_1 , оскільки в матеріалах спадкової справи відсутній оригінал документу, що підтверджує право власності ОСОБА_4 на спірну квартиру. Святошинська районна у м. Києві державна адміністрація відмовила у видачі дубліката свідоцтва про право власності на ім`я померлої ОСОБА_4 , оскільки згідно ст. 24 Положення про порядок передачі квартир (будинків) дублікат може видаватись виключно за заявою власника. При цьому у відмові зазначається що спірна квартира приватизована на одну особу, померлу. Документи, що засвідчують право власності ОСОБА_4 на квартиру АДРЕСА_1 існували, проте були втрачені та не можуть бути відновлені, оскільки власник помер. Тому позивач вимушений звернутися до суду за захистом свого спадкового майна.

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 13.12.2018р. відкрито провадження у справі, яке прийнято розглядати за правилами загального позовного провадження.

Позивач та представник позивача в судовому засіданні підтримали позовні вимоги в повному обсязі та просили їх задовольнити.

Представник відповідача Київської міської ради в судове засідання не з`явився, про день та час слухання справи повідомлений належним чином, направив до суду відзив, в якому просить суд на підставі поданих стороною доказів прийняти рішення згідно чинного законодавства та слухвати справу у відсутність представника Київської міської ради.

Представник відповідача Святошинської районної у м. Києві державної адміністрації в судове засідання не з`явився, про день та час слухання справи повідомлений належним чином, направив до суду відзив, в якому повідомив суд, що Святошинська районна у м. Києві державна адміністрація не є належним відповідачем у справі, оскільки не є органом місцевого самоврядування.

Третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Гордієнко Ольга Валеріївна в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Пояснила, що позивач має всі підстави для спадкування спірної квартири за правом представлення, враховуючи неприйняття спадщини іншими спадкоємцями.

Третя особа ОСОБА_3 у судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином шляхом направлення ухвали на адресу проживання. Причин неявки не повідомив, заяв та пояснень по суті позову не подавав.

Заслухавши у судовому засіданні посянення з"явившихся до суду сторін, дослідивши надані докази у їх сукупності та співставленні, суд дійшов висновку про задоволення заявлених позовних вимог з огяду на таке. Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 . народилась позивач ОСОБА_1 , про що в книзі реєстрації актів про народження здійснено запис № 19 від 07.01.1977 р. Згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 батьком позивача є ОСОБА_5 , матір`ю - ОСОБА_6 . Згідно з інформацією, зазначеною в повному витязі з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження № 0 від 30.01.2018 р. матері позивача, ІНФОРМАЦІЯ_5 р., в графі відомості про дитину зазначено " ОСОБА_7 ", в графі відомості про матір " ОСОБА_8 ", відомості про батька - відсутні. У зв`язку із заявою про визнання батьківства № 1306 від 20.06.1957 р. інформацію в графі відомості про дитину прізвище " ОСОБА_9 " змінено на " ОСОБА_12 ", в графі відомості про батька внесено інформацію " ОСОБА_11 ", в графі відомості про матір прізвище " ОСОБА_9 " змінено на " ОСОБА_12 ", про що свідчить зазначений вище витяг. Отже, згідно даних Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження ОСОБА_12 являється донькою ОСОБА_4 . Судом встановлено, що матір позивача 6 (шість) разів виходила заміж та змінювала своє прізвище на прізвище чоловіків, що підтверджується повними витягами з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб та про розірвання шлюбу, а саме:

20.08.1974р. між ОСОБА_12 та ОСОБА_13 зареєстровано шлюб, у зв`язку з чим, матір позивача змінила прізвище із " ОСОБА_12 " на "ОСОБА_12". Цей факт підтверджується повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб № 3 від 30.01.2018 р.

05.09.1975р. між ОСОБА_14 та ОСОБА_5 зареєстровано шлюб, у зв`язку з чим матір позивача змінила прізвище із " ОСОБА_15 " на "ОСОБА_15". Цей факт підтверджується повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб № 9 від 21.03.2018 р.

Від даного шлюбу 23.11.1976 р. народилась позивач по справі ОСОБА_1 .

16.09.1977р. між ОСОБА_6 та ОСОБА_16 було зареєстровано шлюб, у зв`язку з чим матір позивача змінила прізвище із " ОСОБА_17 " на " ОСОБА_18 ". Цей факт підтверджується повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб № 0 від 21.03.2018 р. та повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб № 2 від 14.11.2018 р.

20.06.1980р. між ОСОБА_19 та ОСОБА_20 зареєстровано шлюб, у зв`язку з чим матір позивача змінила прізвище із " ОСОБА_18 " на "ОСОБА_18". Цей факт підтверджується повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб № 5 від 21.03.2018 р.

09.02.1982р. від цього шлюбу народився брат позивача по лінії матері - ОСОБА_3 , третя особа по справі, про що в книзі реєстрації актів про народження здійснено запис № 660 від 23.02.1982 р. Згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 батьком вказаний ОСОБА_20 , матір`ю - ОСОБА_21 .

12.09.1986 р. між ОСОБА_21 та ОСОБА_22 зареєстровано шлюб, у зв`язку з чим матір позивача змінила прізвище із " ОСОБА_23 " на " ОСОБА_24 ". Цей факт підтверджується повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб № 8 від 21.03.2018 р.

31.03.1989р. між ОСОБА_25 та ОСОБА_26 зареєстровано шлюб, у зв`язку з чим матір позивача змінила прізвище із " ОСОБА_24 " на "ОСОБА_24". Цей факт підтверджується повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб № 9 від 21.03.2018 р. та повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб № 0 від 14.11.2018 р.

ІНФОРМАЦІЯ_3 . померла матір позивача - ОСОБА_27 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_3 від 14.09.2001 р. та витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть № 1 від 21.03.2018р.

ІНФОРМАЦІЯ_1 . померла бабуся позивача ОСОБА_4 , що підтверджується актовим записом про смерть № 171 від 22.07.2016р., здійсненим Святошинським районним у місті Києві відділом Державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції, а також повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть № 6 від 26.01.2017 р.

Чоловік ОСОБА_4 - ОСОБА_11 помер раніше, ніж дружина-ІНФОРМАЦІЯ_6 Батьки спадкодавця також померли раніше, ніж спадкодавець. Інших дітей, окрім матері позивача, спадкодавець не має.

15.12.2006р. ОСОБА_4 залишила заповіт на позивача ОСОБА_1 , згідно якого заповіла позивачу усе своє майно. Цей заповіт посвідчений державним нотаріусом Дванадцятої Київської державної нотаріальної контори Зубченко Л.С., про що зроблено запис в реєстрі за №8044.

24.11.2009р. ОСОБА_4 склала заповіт на ОСОБА_3 , згідно до умов якого заповіла останньому усе своє майно. Заповіт посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Богдасаровою О.М., зареєстровано в реєстрі за № 1212 та внесено до Спадкового реєстру, про що свідчить довідка № 44904639 від 29.08.2016 р.

Проте, брат позивача ОСОБА_3 спадщину не прийняв - пропустив строк для прийняття спадщини, встановлений ст. 1270 Цивільного кодексу України.

Згідно ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Отже, оскільки ОСОБА_3 не прийняв спадщину за заповітом складеного на нього спадкодавцем 24.11.2009р. у строки визначені ЦК України, тому таке спадкування відбувається за законом.

В даному випадку суд враховує, що згідно до листа Відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації № 773/26 від 10.05.2017 р. на час смерті ОСОБА_4 вона була зареєстрована та проживала за адресою: АДРЕСА_2 . Окрім неї самої, за останнім місцем її проживання ( АДРЕСА_2 ) інших громадян не зареєстровано, що виключає факт фактичного прийняття спадщини, зокрема і ОСОБА_3

Суд враховує і пояснення приватного нотаріуса Гордієнко О.В. у судовому засіданні, яка зазначила і те, що про жодні рішення судів тощо з приводу поновлення строку прийняття спадщини ОСОБА_3 їй не відомо, офіційні відомості з цього приводу відсутні, єдиною підставою її відмови у видачі позивачу свідоцтва про право на спадщину за законом є відсутність у неї правовстановлюючого документу на квартиру, що належала спадкодавцю.

Так, 29.08.2016 р. позивач звернулась до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Гордієнко Ольги Валеріївни з заявою при прийняття спадщини та видачу свідоцтва про спадщину.

Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гордієнко О.В., після отримання заяви про прийняття спадщини від позивача та перевірки спадкового реєстру, було відкрито спадкову справу та внесено відповідну інформацію до спадкового реєстру, номер у спадковому реєстрі 59424952, що підтверджується Інформаційною довідкою зі спадкового реєстру № 44904629 від 29.08.2016 р.

У зв`язку з відсутністю у позивача оригіналу документа, що підтверджує право власності ОСОБА_4 на спірну квартиру, 14.09.2017 р. приватний нотаріус Гордієнко О.В. звернулась до КП КМР «Київське міське бюро технічної інвентаризації» за інформацією, що підтверджує право власності на квартиру АДРЕСА_1 на ім`я ОСОБА_4 із зазначенням назви документа та його реквізитів.

Згідно Інформаційної довідки від 27.09.2017р. КП КМР «Київське міське бюро технічної інвентаризації» квартира АДРЕСА_1 зареєстрована на ім`я ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого Ленінградською районною державною адміністрацією у м. Києві 23.03.1993 р., зареєстрованого в Бюро 30.03.1993 р., записано в реєстрову книгу за № 1443.

11.04.2018 р. позивач звернулась до приватного нотаріуса Гордієнко О.В. з заявою у якій просила звернутись до Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації про видачу дубліката свідоцтва про право власності на житло (квартиру АДРЕСА_1 ), виданого Ленінградською районною державною адміністрацією у м. Києві 23.03.1993 р., зареєстрованого в Бюро 30.03.1993 р. на ім`я померлої ОСОБА_4 .

Листом від 04.05.2018р. Святошинська районна у м. Києві державна адміністрація відмовила у видачі дубліката свідоцтва про право власності на житло (квартиру АДРЕСА_1 ), виданого Ленінградською районною державною адміністрацією у м. Києві 23.03.1993 р., зареєстрованого в Бюро 30.03.1993 р. на ім`я померлої ОСОБА_4 , посилаючись на п. 24 Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, затвердженого Наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства від 16.12.2009 р. № 396, який передбачає, що у разі втрати або зіпсування свідоцтва про право власності на квартиру (будинок), жилі приміщеня у гуртожитку, кімнату в комунальній квартирі за письмовою заявою власника (співвласників) органом приватизації видається його дублікат.

Листом від 19.06.2018р. Святошинська районна у м. Києві державна адміністрація вдруге відмовила у видачі дубліката свідоцтва про право власності на житло (квартиру АДРЕСА_1 ), посилаючись на ст. 24 вказаного вище Положення, яка передбачає видачу дубліката виключно за заявою власника. При цьому у відмові зазначається, що спірна квартира приватизована на одну особу, померлу.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов:

1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення;

2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації.

Будь-які дії особи, спрямовані на набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, можуть вчинятися, якщо речові права на таке майно зареєстровані згідно із вимогами цього Закону, крім випадків, коли речові права на нерухоме майно, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними згідно з частиною третьою цієї статті, та у випадках, визначених статтею 28 цього Закону.

Отже, право власності ОСОБА_4 на квартиру АДРЕСА_1 виникло в 1993 р. та визнається дійсним, оскільки таке майно було зареєстроване власником, а саме ОСОБА_4 відповідно до діючих тоді норм Закону про що свідчить інформаційна довідка КП КМР "Київського БТІ" від 27.09.2017 року, яка міститься в матеріалах спадкової справи, яка витребовувалася судом згідно відповідної ухвали суду. Крім того, з"ясовано, що згідно діючого тепер Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» право власності на цю квартиру у відповідному реєстрі не зареєстровано, про що свідчить відповідний витяг інформації, який також міститься в матеріалах спадкової справи, яка знаходиться в даній цивільній справі (а.с. 60).

11.10.2018 р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гордієнко О.В. винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії № 1/02-31, оскільки позивачем не було надано оригіналу документа, що посвідчує право власності спадкодавця - ОСОБА_4 на квартиру АДРЕСА_1 .

Відповідно до положень ст.ст. 1216- 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до ст. 1266 ЦК України внуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини.

Для спадкування за правом представлення характерна черговість, як і для спадкування за законом. Спадкоємці за правом представлення спадкують в ту чергу, в яку спадкував би їх померлий родич.

Правова позиція ВСУ у справі № 6-161цс17: Відповідно до ч. 2 ст. 529 ЦК УРСР онуки і правнуки спадкодавця є спадкоємцями за законом, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з їх батьків, хто був би спадкоємцем; вони успадковують порівну в тій частці, яка належала б при спадкоємстві за законом їх померлому родителю.

Спадкування за правом представлення - це спадкування за законом, яке передбачає появу в певних спадкоємців права на спадкування за умови смерті до відкриття спадщини того з їхніх родичів, хто був би спадкоємцем. Таким чином, його власні спадкоємці ніби представляють у спадкових відносинах особу, яка б одержала права на спадкування, якби була живою на час відкриття спадщини.

Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

За змістом ст. 1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст.ст. 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Згідно із ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Положення ч.ч. 1-4 ст. 1268, ч. 1 ст. 1269, ч. 1 ст. 1270 ЦК України вказують на те, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину шляхом подання відповідної заяви до нотаріальної контори за місцем її відкриття або шляхом проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Згідно з ч. 1 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику про спадкування» за наявності заповіту на все майно правило частини другої статті 1223 ЦК застосовується у разі неприйняття спадщини або відмови від спадщини усіма спадкоємцями за заповітом. У разі неприйняття спадщини чи відмови від неї одним із спадкоємців за заповітом застосовується норма частини першої статті 1275 ЦК ( 435-15 ), відповідно до якої частка у спадщині, яку він мав право прийняти, переходить до інших спадкоємців за заповітом і розподіляється між ними порівну. Справи про спадкування за законом мають вирішуватись на основі правил глави 86 ЦК. Спадкування за законом здійснюється почергово. За відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття всіма спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують спадкоємці відповідної черги. Зокрема, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив,та батьки.

Пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 року за № 7 передбачено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду з правилами позовного провадження.

Згідно з інформаційним листом від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» статтею 1218 ЦК встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку.

Для набуття права власності у встановленому законодавством порядку спадкоємець повинен здійснити дії, які необхідні для набуття права власності на визначене нерухоме майно. Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

Враховуючи, що позивач в установлений строк звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, позивач є такою, що прийняла спадщину.

Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати документа, який засвідчує його право власності.

Оскільки, судом встановлено, що дійсно належні позивачці права щодо власності на спадкове майно на вказану частку квартири не визнається іншими особами такі підлягають захисту, шляхом визнання відповідного права власності в порядку спадкування за заповітом.

Так, судом встановлено, що правовстановлюючий документ на квартиру АДРЕСА_1 у позивача відсутній, проте спірна квартира входить до складу спадщини, оскільки на час відкриття спадщини після смерті ОСОБА_4 така квартира належала спадкодавцю на праві власності, яке було зареєстроване згідно чинного на той час законодавства, а позивач є єдиним спадкоємцем, який прийняв спадщину у відповідний строк та спосіб, тому позов підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.3, 12, 258, 259, 265, 273, 354, 355 ЦПК України, ст.ст. 1216-1218, 1223, 1266, 1269, 1270 ЦК України, суд

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Київської міської ради, Святошинської районної у м. Києві державної адміністрації, третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Гордієнко Ольга Валеріївна, ОСОБА_28 про визнання права власності на квартиру в порядку спадкування за правом представлення, задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 право власності у порядку спадкування за правом представлення після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 на квартиру АДРЕСА_1 .

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення через суд першої інстанції. Рішення суду на бирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч.2 ст. 358 цього Кодексу. Повтний текст рішення виготовлено 19.06.2019 року.

Суддя Коваль О.А.