Справа № 159/6776/18 Головуючий у 1 інстанції: Лесик В. О.
Провадження № 22-ц/802/580/19 Категорія: 59 Доповідач: Федонюк С. Ю.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 червня 2019 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Федонюк С. Ю.,

суддів - Данилюк В. А., Матвійчук Л. В.,

з участю:

секретаря судового засідання - Губарик К. А.,

представника відповідача - Ткачук А. А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до підприємства теплових мереж "Ковельтепло" про зобов"язання вчинити дії, в порядку захисту прав споживача, за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_1 на рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 21 березня 2019 року,

в с т а н о в и в:

У грудні 2018 року позивач звернулася в суд із даним позовом, мотивуючи вимоги тим, що вона є власником квартири в багатоквартирному будинку по АДРЕСА_1 , у 2012 році її квартиру правомірно відключено від централізованого опалення і встановлено індивідуальне опалення. Тоді ж між сторонами укладено договір про надання послуг з опалення місць загального користування, за умовами якого позивач в опалювальний період зобов`язана оплачувати 0,14 Гкал в місяць, необхідних для опалення сходової клітки та підвалу. Кількість тепла визначена спеціалізованим проектним підприємством за робочим проектом та дійсна лише при умові дотримання внутрішньої температури на сходовій клітині +16 С. Однак відповідачем через неутеплення сходової клітки та встановлення саморобного несертифікованого приладу обігріву не дотримується температурний режим приміщення. Температура на сходовій клітці - не вище +12оС. Посилаючись на п. 29 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 року №630 (далі - Правила), позивач вказує, що має право на зменшення розміру плати у разі надання послуг у неповному обсязі та зниження їх якості. ОСОБА_1 також вважає, що зв`язку із встановленням у 2015 році загальнобудинкового лічильника (вузла комерційного обліку) оплата за опалення місць загального користування повинна обраховуватись відповідно до статті 10 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» та пункту 12 Правил пропорційно до площі квартири за умови здійснення власником, балансоутримувачем будинку та/або виконавцем заходів з утеплення будинку, а не за сталим показником, обрахованим ще до встановлення лічильника.

З огляду на наведене, позивач просила зобов`язати відповідача: забезпечити в опалювальний період температуру повітря в сходовій клітці під`їзду №1 будинку АДРЕСА_1 за місцем її проживання не нижче + 16оС; при нарахуванні оплати за послуги з опалення місць загального користування враховувати показники вузла комерційного обліку теплової енергії, спожитої будинком АДРЕСА_1, а також фактичну температуру на сходовій клітці під`їзду №1 будинку у разі її відхилення в нижчу сторону від мінімальної нормативної (+16оС); провести перерахунок оплати за опалення місць загального користування за останні три роки, виключивши нарахування за кількість теплової енергії, необхідної (за розрахунком по даному кліматичному регіону) для належного опалення, за фактично ненадані послуги.

Рішенням Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 21 березня 2019 року у позові відмовлено.

Не погоджуючись із даним рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій вказує на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права, що призвели до неправильного вирішення справи. Апеляційна скарга мотивована тим, що судом не взято до уваги обгрунтовані пояснення учасників справи та свідків, не дав їм правової оцінки як доказам по справі. Просила скасувати рішення і задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

У відзиві на апеляційну скаргу ПТМ «Ковельтепло» вказує на законність та обгрунтованість рішення суду, вважає, що воно ухвалене із дотриманням норм матеріального та процесуального права, вимоги позивача є необгрунтованими та такими, що не підлягають до задоволення. Зазначає, що нарахування позивачці здійснюється згідно укладеного у 2012 році між сторонами договору, діючого до даного часу, а обов`язок з утеплення приміщення сходової клітки під`їзду з метою утримання належного температурного режиму лежить на ЖБК, якому належить даний будинок. Крім того, жодних доказів позивачкою не надано на підтвердження факту недотримання належної температури протягом останніх трьох років, що могло би стати підставою для перерахунку оплати за вказаний період.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

В суді апеляційної інстанції представник відповідача Ткачук А. А. апеляційну скаргу заперечила, просила рішення суду першої інстанції залишити без змін із підстав, наведених у відзиві на апеляційну скаргу.

Позивач подала письмову заяву, в якій просила розгляд справи проводити за її відсутності, покликаючись на свій похилий вік та незадовільний стан здоров"я, апеляційну скаргу підтримала.

Заслухавши доповідача, представника відповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд доходить висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції, відповідно до вимог статей 12, 13, 89 ЦПК України дослідивши всі наявні у справі докази в їх сукупності та надавши їм належну оцінку, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, врахувавши положення Закону України «Про житлово-комунальні послуги», Закону України «Про теплопостачання», Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року №630, дійшов вірного висновку про необґрунтованість позову.

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, оскільки він відповідає обставинам справи і зроблений з дотриманням вимог закону, з огляду на наступне

Як встановлено матеріалами справи, ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1 .

У вказаному будинку діє система централізованого опалення, послуги з постачання яких надає відповідач ПТМ «Ковельтепло».

06 жовтня 2011 року позивачу погоджено відключення від централізованого опалення, видано технічні умови №26, якими зобов`язано розробити проектно-технічну документацію на індивідуальне опалення, яка повинна включати з ПТМ «Ковельтепло» реконструкцію існуючої внутрішньобудинкової системи опалення та визначення кількості теплоти, спожитої на опалення місць загального користування.

01 жовтня 2012 року сторонами складено акт про відключення квартири від мережі центрального опалення, узгоджено наведений у робочому проекті розрахунок кількості теплоти, спожитої на опалення місць загального користування - 0,09 Гкал/міс за опалення сходової клітки та 0,05 Гкал/міс за підвал.

Того ж дня між сторонами укладено договір №3/00295 по надання послуг з централізованого опалення місць загального користування із визначенням у п.3.1 обов`язку споживача оплачувати щомісячно послуги з централізованого опалення місць загального користування згідно з розрахунком кількості теплоти на рівні 0,14 Гкал/міс ( 0,09 для сходової клітки, 0,5 - для підвалу).

Виготовлена технічна документація відповідає «Методиці розрахунку кількості теплоти спожитої на опалення місць загального користування багатоквартирих будинків та визначення плати за їх опалення», про що зазначив допитаний у суді в якості свідка директор «ПП Ковелькомунпроект» ОСОБА_3 ..

У 2015 році в будинку, де мешкає позивачка, було встановлено загальнобудинковий вузол комерційного обліку (лічильник).

Однією із засад цивільного законодавства є свобода договору, що закріплено у ст. 3 ЦК України, а згідно зі ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг, зокрема і послуг з теплопостачання, між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки, регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги», Законом України "Про теплопостачання".

Відповідно до ст.1 Закону України "Про теплопостачання" постачання теплової енергії (теплопостачання) - це господарська діяльність, пов`язана з наданням теплової енергії (теплоносія) споживачам за допомогою технічних засобів транспортування та розподілом теплової енергії на підставі договору.

Згідно зі ст.2 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" предметом регулювання цього Закону є відносини, що виникають у процесі надання споживачам послуг з управління багатоквартирним будинком, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення та поводження з побутовими відходами, а також відносини, що виникають у процесі надання послуг з постачання та розподілу електричної енергії і природного газу споживачам у житлових, садибних, садових, дачних будинках.

Частиною 1 ст.10 даного Закону передбачено, що ціни (тарифи) на житлово-комунальні послуги встановлюються за домовленістю сторін, крім випадків, коли відповідно до закону ціни (тарифи) є регульованими. У такому разі ціни (тарифи) встановлюються уповноваженими законом державними органами або органами місцевого самоврядування відповідно до закону.

Відповідно до статей 20, 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» виконавець зобов`язаний забезпечувати своєчасність та відповідну якість житлово-комунальних послуг, тоді як на споживача покладається обов`язок своєчасно оплачувати надані житлово-комунальні послуги.

Порядок надання послуг, порядок обліку та оплати послуг з централізованого опалення до прийняття Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» від 22.06.2017 були врегульовані лише Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 року №630, та наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України від 31 жовтня 2006 року № 359 "Про затвердження Методики розрахунку кількості теплоти, спожитої на опалення місць загального користування багатоквартирних будинків, та визначення плати за їх опалення", зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 27 листопада 2006 року за № 1237/13111 ( далі Методика розрахунку від 31.10.2006 №359).

Зокрема, пункт 12 Правил передбачав, що у разі встановлення будинкових засобів обліку теплової енергії споживач оплачує послуги згідно з їх показаннями пропорційно опалюваній площі (об`єму) квартири (будинку садибного типу) за умови здійснення власником, балансоутримувачем будинку та/або виконавцем заходів з утеплення місць загального користування будинку.

У разі нездійснення таких заходів споживач не сплачує за опалення місць загального користування будинку.

Пунктом 28 Правил визначено, що споживачі, які встановили у квартирі багатоквартирного будинку індивідуальні (автономні) системи опалення, оплачують послуги з централізованого опалення місць загального користування будинку відповідно до методики, що затверджується центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства.

Разом з тим, підпунктом 2.1.1. пункту 2.1. Методики розрахунку від 31.10.2006 року №359 встановлено можливість визначення витрат теплової енергії на опалення місць загального користування за показами приладу обліку, лише у разі, якщо системою будинкового обліку передбачено окремий прилад обліку теплової енергії, спожитої на опалення місць загального користування; у інших випадках - визначення кількості теплової енергії проводиться розрахунковим способом, за формулами, зазначеними у пунктах 2.1.-2.2. Методики.

Таким чином, для споживачів послуг з централізованого опалення квартири кількість спожитої теплової енергії для її оплати визначалась згідно пункту 12 Правил; а для споживачів, які встановили у квартирі багатоквартирного будинку індивідуальні (автономні) системи опалення, кількість теплової енергії, спожитої на опалення місць загального користування, для її оплати визначалась згідно з пунктами 2.1.-2.2. Методики розрахунку.

Матеріалами справи підтверджено, що для позивачки ОСОБА_1 розрахунок оплати за опалення місць загального користування здійснювався з урахуванням відсутності окремого приладу обліку спожитої теплової енергії в місцях загального користування. Такий розрахунок проводився на підставі вимог п.2 ч. 2, 6 ст. 10 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» від 22.06.2017 року (що набрав чинності 02.08.2017), яким у Правила внесені зміни, котрі діють з 30.08.2017 року та за своїм змістом деталізують норми статті 10 Закону.

Так, згідно пункту 2 частини 2, частини 6 статті 10 Закону обсяг теплової енергії, витраченої на опалення місць загального користування та допоміжних приміщень будівлі, визначається та розподіляється між споживачами пропорційно до площі (об`єму) квартири (іншого приміщення) за методикою розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства.

Одночасно попередню редакцію пункту 12 Правил доповнено частиною третьою, в якій зазначено, що у разі встановлення будинкових засобів обліку теплової енергії у багатоквартирному будинку, де окремі або всі квартири обладнані квартирними засобами обліку теплової енергії, споживачі, які не мають таких засобів обліку та які не передали виконавцю показання квартирних засобів обліку теплової енергії, оплачують таку послугу за показаннями будинкового засобу обліку теплової енергії пропорційно опалюваній площі (об`єму) квартири, не враховуючи витрати теплової енергії виконавця, юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, які є власниками або орендарями приміщень у цьому будинку, та сумарних витрат тепла за показаннями усіх квартирних засобів обліку.

Однак пункт 28 Правил фактично зберігає правило, що споживачі, які встановили у квартирі багатоквартирного будинку індивідуальні (автономні) системи опалення, квартирні засоби обліку теплової енергії, оплачують послуги з централізованого опалення місць загального користування будинку відповідно до методики, що затверджується центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства.

Отже, Методика розрахунку від 31.10.2006 №359, за якою позивачці ОСОБА_1 обраховано розмір щомісячної оплати, зберігала чинність на час її звернення із позовом до суду та діяла до 25 січня 2019 року, до набрання чинності Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженої наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства від 22.11.2018 року №315. Проте, ці норми зворотної дії в часі не мають.

Формула розрахунку ПТМ «Ковельтепло», якою керується відповідач при здійсненні нарахування, не суперечить вказаній Методиці та методології, передбаченій ст. 10 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання».

Матеріалами справи встановлено, що на замовлення ОСОБА_1 відповідачем проведено розрахунок визначення кількості теплоти, спожитої на опалення місць загального користування для квартири АДРЕСА_1 , яким передбачено кількість тепла, яка підлягає додатковій оплаті: сходова клітка -0,09 Гкал/міс, підвал- 0,05 Гкал/міс в опалювальний період. Згідно з проектом у даному будинку прокладені розподільчі трубопроводи системи опалення будинку, які враховано ПП «Ковельтепло» при виконанні розрахунку кількості теплоти, спожитої на опалення місць загального користуваня (підвалу) для квартири позивачки. Даний розрахунок був погоджений сторонами: ПТМ «Ковельтепло» 20.09.2012 р. та позивачкою при підписанні договору. Таким чином, коли позивач встановлювала індивідуальне опалення в квартирі, брала технічні умови та погоджувала проект, зауважень щодо даних розрахунків вона не пред`являла, була згідна і зобов`язувалась сплачувати за опалення місць загального користування будинку у визначеному розмірі.

Також слід зазначити, що укладений між сторонами Договір №3/00295 про надання послуг з централізованого опалення місць загального користування від 01.10.2012 року, який є діючим, зміни до нього не вносились, не розірваний у встановленому законом порядку та недійсним не визнавався.

З огляду на викладене, відповідач надає послуги з опалення житлового будинку, згідно з умовами та порядком надання послуг, узгодженими між сторонами договором №3/00295 від 01.10.2012 р. Враховуючи наведені норми закону, колегія суддів доходить висновку, що умовами вказаного договору узгоджено між сторонами розмір оплати, виходячи із розрахунку визначення теплоти, спожитої на опалення місць загального користування конкретно для квартири АДРЕСА_1 , та затверджених рішенням виконкомом Ковельської міської ради тарифів та згідно із виставленими рахунками, що не суперечить діючому законодавству.

Також судом вірно встановлено, що безпідставними є вимоги ОСОБА_1 про покладення на відповідача обов`язку щодо утеплення сходинкової клітки чи вчинення дій до спонукання балансоутримувача здійснити такі роботи, оскільки обов`язки з утеплення місць загального користування законодавством покладено на ЖБК, до відання якого відноситься будинок, в якому проживає позивачка. Таким чином, співвласники будинку здійснюють заходи з утеплення місць загального користування будинку шляхом оплати послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій.

Разом з тим, позивачем не надано суду доказів на підтвердження наявності між співвласниками будинку такої домовленості. Також не надано належних доказів того, що протягом 3-х останніх років була недостатньою температура на сходовій клітці.

Як передбачено пунктами 33-39 Правил, перевірка якісних показників надання послуг може бути проведена за заявою споживача. За результатами перевірки складається акт-претензія про неналежне надання або ненадання послуг, який підписується споживачем та представником виконавця. У разі неприбуття представника виконавця в установлений строк для проведення перевірки або необгрунтованої відмови від підписання акта-претензії, такий акт вважається дійсним, якщо його підписали не менше як два споживача.

Жодних актів-претензій, оформлених відповідно до вказаних норм протягом трьохрічного періоду, позивачкою суду не надано, проте в матеріалах справи є акт від 27.12.2018 року, що складений у присутності голови ЖБК, де вказано про справність приладів обігріву під"їзду в будинку позивача ОСОБА_1

Оскільки місця загального користування в будинку, де мешкає позивачка, обігріваються тим же самим трубним регістром опалення, що і був наявний при здачі будинку і відповідно при укладенні договору про надання послуг з централізованого опалення місць загального користування від 01.10.2012 року, тобто надаються послуги з централізованого опалення місць загального користування будинку, остання, як користувач таких послуг, не надавши доказів про недодержання умов договору іншою стороною, має обов`язок здійснювати оплату за їх надання у розмірі, визначеному цим договором.

Звертаючись з апеляційною скаргою, позивачем не було надано належних доказів на підтвердження заявлених нею позовних вимог.

Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку , встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

З огляду на вказані норми закону, вірним також є і висновок суду першої інстанції в частині відмови у позовних вимогах щодо зобов`язання відповідача проводити нарахування за запропонованою позивачкою процедурою, оскільки суд не може захищати права особи, порушення яких ще не наступило, тобто порушення, які можуть настати у майбутньому.

Статтею 12 ЦПК України визначено, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом, та кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Отже, з урахуванням установлених судом обставин, апеляційний суд доходить висновку, що вимоги позивача є необґрунтованими, а відповідні висновки суду першої інстанції відповідають встановленим у справі обставинам справи і нормам матеріального та процесуального права.

Оскаржуване судове рішення є законним та обґрунтованим, а доводи апеляційної скарги про порушення судом норм матеріального та процесуального права ґрунтуються на неправильному розумінні та власному тлумаченні норм чинного законодавства України та спрямовані на встановлення та переоцінку обставин справи, яким суд надав правильну правову оцінку.

Згідно зі ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381-383 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 21 березня 2019 року в даній справі залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий

Судді