Справа № 484/893/19
Провадження № 2/484/616/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочно)

06.06.2019 року Первомайський міськрайонний суд Миколаївської області, у складі: головуючого судді - Закревського В.І., за участю секретаря - Шаповалової В.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у м. Первомайську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про визнання особи такою, що втратила право на проживання,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_2 про визнання його таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_1 , мотивуючи свої вимоги тим, що вказана квартира належить йому на праві приватної власності. Оскільки у квартирі був зареєстрований його син - ОСОБА_2 , який фактично у квартирі не проживає. На підставі викладеного, позивач вважає, що відповідач втратив право користування квартирою.

01.03.2019 року ухвалою позовна заява прийнята до розгляду, відкрите провадження у справі, постановлено розгляд справи проводити в загальному позовному провадженні.

23.04.2019 ркоу підготовче провадження у справі закрито та призначено судовий розгляд по суті на 06.06.2019 року на 10.00 год.

Позивач в судовому засіданні позов підтримав повністю, просив його задовольнити в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечував.

Відповідач на судове засідання не з`явився, хоча про місце, час та день розгляду справи повідомлений своєчасно та належним чином. Причини неявки відповідача не відомі. Клопотання про відкладення розгляду справи до суду не надходили.

Оскільки учасники справи на судове засідання не з`явились, відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов такого висновку.

Судом встановлено, що за ОСОБА_1 право власності на квартиру АДРЕСА_2 значиться на підставі довідки ЖБК "Олімпійський" від 27.03.1992 року.

Відповідно до копії з будинкової книги у зазначеній квартирі значиться зареєстрованим відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно до ст. 379 ЦК України житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них.

Відповідно дочастини четвертої статті 156 ЖК до членів сімї власника відносяться особи, зазначені вчастині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сімї власника може бути визнаний інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть зним спільне господарство.

Судом встановлено, що відповідач був зареєстрований та проживав у будинку позивача як член її сім"ї, а тому до вказаних правовідносин підлягають застосуванню положення статей 405, 150, 156 ЦК України.

Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд.

Частиною першою статті 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сімї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Згідно зі ст.405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

У ході судового розгляду підтверджено обставини щодо права власності позивача на житлове приміщення, відсутність відповідача за зареєстрованим місцем проживання з 2000 року, тобто понад один рік, відсутності доказів щодо створення позивачем перешкод у користуванні житлом, участі відповідача в утриманні будинку чи виявлення ним інтересу до житла. Доказів поважності причин відсутності відповідача понад зазначений термін судом не встановлено, так само як і наявності домовленості між сторонами про інший строк збереження права на проживання у житловому будинку.

Відповідно до ст.7 Закону України від 11 грудня 2003 року "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні"зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі остаточного рішення суду про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням.

Згідно зіст.81 ЦПК Україникожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, суд приходить до висновку, що вимога позивача про визнання ОСОБА_2 таким, що втратив право користування жилим приміщенням, підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, суд приходить до висновку про те, що позов обґрунтований, підлягає задоволенню в повному обсязі.

Судові витрати з відповідача позивач просив не стягувати.

Керуючись ст.ст. 2, 10-13, 258, 259, 265, 268, 280-283, ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

- позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про визнання особи втратившою право користування на проживання задовольнити;

- визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , такими, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_2 - з моменту набрання рішенням законної сили.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Миколаївського апеляційного суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя: