Справа № 171/2579/18
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" травня 2019 р. м. Апостолове

Апостолівський районний суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді Кодрян Л.І.

за участю секретаря судового засідання Титаренко Л.Б.

позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Апостолове цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, а саме, будинком АДРЕСА_1 .

В обґрунтування позову позивач посилається на те, що є власником будинку АДРЕСА_1 .

В даному будинку зареєстровані: ОСОБА_3 , 1974 року народження, ОСОБА_4 , 1995 року народження, ОСОБА_2 , 1975 року народження, ОСОБА_5 , 2017 року народження. Зазначає, що відповідач є колишнім чоловіком її онуки, шлюб вони розірвали 28.08.2017 року. З 2016 року відповідач в її будинку не проживає, особистих речей там не має, комунальні послуги не сплачує, кореспонденцію не отримує, місцезнаходження його їй не відоме. Крім того позивач зазначає, що склала заповіт згідно якого все своє майно в тому числі і будинок АДРЕСА_1 заповіла сину своєї онуки правнуку ОСОБА_4 .

Позивач просить усунути перешкоди у користуванні і розпорядженні будинком, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом визнання ОСОБА_2 таким, що втратив право на користування житловим приміщенням за вказаною адресою.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позов підтримала з підстав зазначених в ньому, просила позов задовольнити в повному обсязі.

Відповідач в судове засідання не з`явився, про день, місце та час слухання справи повідомлений належним чином відповідно до положень ст.ст. 130,131 ЦПК України.

Суд, заслухавши пояснення позивача, свідків, дослідивши письмові докази, з`ясувавши фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, дійшов до висновку, що позов слід задовольнити, виходячи з наступного.

Свідок ОСОБА_3 пояснила суду, що позивач ОСОБА_1 є її бабусею, та власником будинку. Зазначила, що відповідач ОСОБА_2 є її колишнім чоловіком, розлучилися у 2017 році, але не проживає він у будинку з 2016 року, зареєстрований як член сім`ї, працював на залізниці, особистих його речей немає.

Свідок ОСОБА_6 пояснила суду, що є сусідкою позивача ОСОБА_1 , за адресою АДРЕСА_1 , проживає онука позивачки ОСОБА_3 Зазначила, що відповідач ОСОБА_2 за вказаною адресою не проживає приблизно чотири роки, у даному будинку буває часто, особистих речей відповідача не бачила, позивач у доступі до житла не перешкоджає, онука ОСОБА_3 з відповідачем розлучилася.

Свідок ОСОБА_7 пояснив суду, що відповідач ОСОБА_2 за адресою АДРЕСА_1 , з 2016 року не проживає, був чоловіком ОСОБА_3 , особистих його речей не має, де проживає не знає.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є власником будинку АДРЕСА_1 , що підтверджується копією договору купівлі-продажу Ѕ частини житлового будинку від 17.06.1999 року, договором купівлі-продажу будинку на умовах довічного утримання від 17.06.1999 року та довідкою КП «Апостолівське бюро технічної інвентаризації» №2263/19 від 24.05.2019 року (а.с. 5,6,59).

З довідки виданої виконавчим комітетом Апостолівської міської ради встановлено, що у вищезазначеному будинку зареєстровані: ОСОБА_3 , 1974 року народження, ОСОБА_4 , 1995 року народження, ОСОБА_2 , 1975 року народження, ОСОБА_5 , 2017 року народження (а.с.54).

З актів депутатського обстеження від 05.10.2017 року та 13.09.2018 року вбачається, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований в АДРЕСА_1 , однак фактично за вказаною адресою відповідач не проживає з 2016 року (а.с.7,8).

Згідно рішення Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 21.07.2017 року, встановлено, що шлюб між ОСОБА_8 та ОСОБА_2 розірвано (а.с.10-12).

Згідно копії заповіту посвідченого приватним нотаріусом Богомоловим В.І. та зареєстрованого в реєстрі за №1561 від 27.12.2016 року, позивач ОСОБА_1 заповіла все своє майно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.13).

Таким чином, судом встановлено, що відповідач на даний момент дійсно зареєстрований в АДРЕСА_1 , але фактично з 2016 року в зазначеному будинку не проживає.

На даний час позивач ОСОБА_1 не може вільно розпоряджатись та користуватись своїм майном на власний розсуд через реєстрацію відповідача ОСОБА_2 у її домоволодінні.

Оскільки об`єктом власності особи може бути, зокрема, житловий будинок, садиба, квартира, а права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст.150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд, отже обмеження чи втручання в право власника можливе лише з підстав, передбачених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК України, ч. 1 ст. 405 ЦК України члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону.

Згідно ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Частиною 1 ст. 317 ЦК України передбачено, що власнику належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, ратифікованої Законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», ст.321 ЦК України закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд, вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Враховуючи викладене суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача ОСОБА_1 та необхідність ухвалення рішення про задоволення позовних вимог щодо усунення перешкод в користуванні та розпорядженні житловим приміщенням та визнання відповідача таким, що втратив право на користування житловим приміщенням.

Згідно ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню на користь позивача витрати по оплаті судового збору у розмірі 704,80 грн.

На підставі викладеного та керуючись ст.41 Конституції України, ст.ст. 150,156 ЖК України, ст.ст.16, 317, 319, 321, 383, 391, 405 ЦК України, ст.ст. 4,5,89, 141, 247, 258-259, 264-265,280-282 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , (РНОКПП НОМЕР_1 , прож. АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (зареєстрованого по АДРЕСА_1 ) про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням - задовольнити.

Усунути перешкоди у здійсненні ОСОБА_1 , права користування та розпорядження майном шляхом визнання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , таким, що втратив право на користування будинком за адресою: АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , судовий збір в сумі 704,80 гривень.

На рішення може бути подана апеляція до Дніпровського апеляційного суду через Апостолівський районний суд Дніпропетровської області. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30 днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом 30 днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складено 28 травня 2019 року.

СуддяЛ. І. Кодрян