Справа № 263/9677/17
Провадження №2-п/263/7/2019
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 травня 2019 року Жовтневий районний суд м.Маріуполя Донецької області у складі: головуючого судді Соловйова О.Л., при секретарі Лопатнюк К.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Маріуполі заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

В С Т А Н О В И В:

Заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 20 жовтня 2017 року позовні вимоги ПАТ «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволені частково. Стягнуто з відповідача на користь ПАТ «ПРИВАТБАНК» заборгованість за кредитним договором № б/н від 20.09.2006 у розмірі 38 196,92 грн., а також судові витрати по справі у розмірі 1 376,80 грн.

29.11.2018 ОСОБА_1 до суду подала заяву про перегляд заочного рішення, посилаючись на те, що не погоджується з зазначеним рішенням суду, оскільки не була поінформована про час проведення судового розгляду справи та не змогла скористатися своїми правами, передбаченими ст.43 ЦПК України. Крім того зазначила, що судом не були враховані дані про те, що вона неодноразово зверталася до позивача з вимогою укласти з нею договір про реструктуризацію заборгованості по кредитному договору, яким були передбачені більш лояльні для неї умови договірних зобов`язань. Згідно з ч.2 ст.652 ЦК України, якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний за рішенням суду. Таким чином, вона була позбавлена можливості прийняти участь у судовому засіданні та подати зустрічну позовну заяву про розірвання кредитного договору, заявити клопотання про проведення бухгалтерської експертизи.

Від представника позивача по справі АТ «ПРИВАТБАНК» - Гаренко Н.В. до суду надійшов відзив на заяву про перегляд заочного рішення, у якому вона просила відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_1 , оскільки відповідач, згідно з матеріалами справи, повідомлявся належним чином та від нього не надходило жодних клопотань, заперечень чи інших документів щодо розгляду справи. Крім того, щодо посилань заявниці на те, що вона вимагала укласти з нею договір про реструктуризацію заборгованості по кредитному договору, зазначила, що здійснення реструктуризації заборгованості по кредитному договору є правом, а не обов`язком банку.

Заявник ОСОБА_1 у судове засідання надала заяву, в якій просила розглянути заяву про скасування заочного рішення без її участі.

Відповідно до ч. 1 ст. 287 ЦПК України, неявка осіб, належним чином повідомлених про час і місце засідання, не перешкоджає розгляду заяви.

Суд, ознайомившись з заявою про перегляд заочного рішення, матеріалами цивільної справи № 263/9677/17, встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

Як вбачається з матеріалів цивільної справи № 263/9677/17, позовні вимоги ПАТ «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволені частково. Стягнуто з відповідача на користь ПАТ «ПРИВАТБАНК» заборгованість за кредитним договором № б/н від 20.09.2006 року у розмірі 38 196,92 грн., а також в судові витрати по справі у розмірі 1 376,80 грн.

Відповідно до ст. 284 ЦПК України, заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Згідно п. 3 ч. 2 ст. 285 ЦПК України, у заяві про перегляд заочного рішення повинно бути зазначено обставини, що свідчать про поважність причин неявки в судове засідання та (або) неповідомлення їх суду, а також причин неподання відзиву, і докази про це; посилання на докази, якими відповідач обґрунтовує свої заперечення проти вимог позивача.

Так, поважними причинами неявки можуть бути хвороба, тривале відрядження, інші обставини, що об`єктивно перешкоджають явці до судового засідання, які, безумовно, повинні бути підтверджені документально відповідними доказами, тобто, повинні додаватися до заяви про перегляд заочного рішення. Крім того, відповідач має подати документи, що свідчать про неможливість повідомити суд про причини неявки у судове засідання.

Суд не приймає до уваги доводи заявника про те, що вона не була повідомлена належним чином про день та час слухання справи, оскільки в матеріалах справи маються судові повістки, що надсилалися на адресу, за якою ОСОБА_1 мешкає з 12.07.2005 року, про що мається відповідна інформація з відділу реєстрації місця проживання фізичних осіб Департаменту адміністративних послуг Маріупольської міської ради.

Водночас, з`ясування причин неявки не може бути підставою для скасування заочного рішення. Для цього відповідач має вказати докази, які мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Наявність вищенаведених обставин повинна бути у їх сукупності, при відсутності хоча б однієї з них, заочне рішення скасуванню не підлягає.

У відповідності до ч. 3 ст. 287 ЦПК України суд може своєю ухвалою за результатами розгляду заяви про перегляд заочного рішення залишити заяву без задоволення або скасувати заочне рішення і призначити справу до розгляду за правилами загального чи спрощеного позовного провадження.

Відповідно до ч. 1ст. 288 ЦПК України заочне рішення підлягає скасуванню, якщо судом буде встановлено, що відповідач не з`явився в судове засідання та (або) не повідомив про причини неявки, а також не подав відзив на позовну заяву з поважних причин, і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Відповідач при поданні заяви про перегляд заочного рішення не надала доказів, які б мали істотне значення для правильного вирішення справи, і не були враховані судом при ухваленні заочного рішення від 20 жовтня 2017 року. Незгода з розрахунком заборгованості, що мається в матеріалах справи, не може вважатися істотним доказом.

З урахуванням того, що заявник не зазначила посилання на докази, які б мали істотне значення для правильного вирішення справи і вплинули б на рішення суду, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення заяви.

Крім того, у відповідність до ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Так, у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Желтяков проти України» від 09 червня 2001 року, зазначено, що право на справедливий розгляд судом, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися в контексті Преамбули Конвенції, яка, серед іншого, проголошує верховенство права як частину спільного спадку Договірних Держав. Одним із основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який, inter alia, вимагає, щоб, коли суди остаточно вирішили питання, їхнє рішення не ставилось під сумнів (рішення суду у справі «Брумареску проти Румунії» (Brumarescu v. Romania) [ВП], №28342/95, п. 61, ECHR1999-VII).

Цей принцип передбачає повагу до остаточності судових рішень та наполягає на тому, щоб жодна сторона не могла вимагати перегляду остаточного та обов`язкового судового рішення просто задля нового розгляду та постановлення нового рішення у справі. Відступи від цього принципу є виправданими лише тоді, коли вони обумовлюються обставинами суттєвого та неспростовного характеру (рішення у справі «Рябих проти Росії» (Ryabykh v. Russia), № 52854/99, п. 52, ECHR 2003-Х).

Виходячи з вищенаведеної практики ЄСПЛ, скасування рішення суду, що набрало законної сили, за відсутності факту істотності таких обставин, з мотивів неправильного застосування судом норм матеріального та/або процесуального права буде порушенням принципу юридичної визначеності, тобто п.1 ст.6 конвенції, а також ст.1 Першого протоколу до неї, оскільки в позивача після задоволення його вимог були законні сподівання на те, що його інтереси є остаточно захищеними.

Так, Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод наголошує, що термін «строк на оскарження рішення», що є звичайним явищем у національних законодавствах держав учасників Конвенції, виконує кілька завдань, в тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів та позивачів, які можуть трапитись після прийняття судом рішення (пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою № 14902/04 у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»; пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»).

У зв`язку з наведеним, суд не вбачає посилань відповідача на будь-які докази, які мають істотне значення для справи та не були досліджені судом, оскільки обґрунтування заяви про перегляд заочного рішення є непогодження з винесеним рішення по суті та обґрунтуванням для апеляційної скарги, а тому в задоволенні заяви про перегляд заочного рішення слід відмовити.

Частиною 4 ст. 287 ЦПК України передбачено, що у разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 284-288 ЦПК України, суддя

У Х В А Л И В:

Заяву ОСОБА_1 , про перегляд заочного рішення у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором залишити без задоволення.

Роз`яснити заявнику, що відповідно до пункту 4 статті 287 ЦПК України, у разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя О.Л.Соловйов