РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 червня 2019 року

м. Рівне

Справа № 570/6048/18

Провадження № 22-ц/4815/670/19

Головуючий суддя в суді 1 інстанції: Красовський О.О.

Рішення ухвалене в м. Рівне

Дата виготовлення повного тексту рішення 21лютого 2019 року

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий : Боймиструк С.В.

судді: Гордійчук С.О., Ковальчук Н.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 18 лютого 2019 року в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів.

В обґрунтування позову зазначала, що сторони є батьками малолітньої дитини. Дитина перебуває на утриманні позивачки. Відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання дитини. За наведеного просила стягнути з відповідача на її користь на утримання дитини в розмірі 1/3 частки від доходу відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дня подання заяви до суду і до досягнення дитиною повноліття.

Ухвалою Рівненського районного суду Рівненської області від 10 грудня 2018 року, вказаний позов було виділено в окреме провадження з позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, про визначення місця проживання дитини та стягнення аліментів на дитину.

Рішенням Рівненського районного суду Рівненської області від 18 лютого 2019 рокупозов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дитини : сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/4 частини від всіх видів заробітку (доходу), щомісячно, починаючи з 28 листопада 2018 року і до повноліття дитини. Вирішено питання про судові витрати.

Не погодившись із вказаним рішенням суду ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій вважає рішення суду першої інстанції незаконним та необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Зазначає, що суд ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог про стягнення аліментів із відповідача у розмірі 1/4 частки від доходу відповідача, зазначив, що в судовому засіданні встановлено обставини, які дають змогу для задоволення позову про стягнення аліментів саме в такому розмірі. Однак конкретно не вмотивував рішення суду в цій частині. Тобто, зокрема, якими саме доказами по справі встановлено ці обставини. Натомість, суд навпаки встановив те, що відповідач має задовільний стан здоров`я, у відповідача не важкий матеріальний стан, у відповідача не перебуває на утриманні інших осіб.

Зважаючи на викладене вважає, що суд першої інстанції не спростував доводів позовної заяви про те, що відповідач має можливість сплачувати аліменти саме у розмірі 1/3 частки від усіх видів свого заробітку (доходів) щомісячно. При цьому відповідач при розгляді справи не надав суду доказів того, що запропонований розмір аліментів для нього є непосильним або іншим чином порушуватиме його права або законні інтереси.

Вважає, що суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права в частині, що стосується призначення розміру аліментів з прив`язкою до мінімального розміру аліментів, а саме те, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

На підставі викладеного, просив рішення Рівненського районного суду від 18 лютого 2019 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити повністю.

У визначений судом апеляційної інстанції строк відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 не надходив.

Згідно з ч.13 ст.7, ч.1 ст.274, ч.1 ст. 368, ч.1 ст.369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи, дана справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду у порядку письмового та спрощеного позовного провадження, як малозначна справа.

За результатами апеляційного розгляду колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Судом встановлено, що сторони є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серія НОМЕР_1 , виданого 30 жовтня 2007 року (а.с.9).

Звертаючись до суду з позовом про стягнення аліментів, позивач посилається на те, що спільна з відповідачем дитина перебуває на повному її утриманні. Між нею та відповідачем немає спільного погодження щодо способів утримання їх спільного сина. Відповідач відмовляється надавати добровільно систематичну матеріальну допомогу дитині.

Відповідно до ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, яка згідно Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" є обов`язковою для застосування національними судами, рішення суду повинне бути не тільки законним та обґрунтованим, але й справедливим.

Згідно ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно до ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Відповідно до ч.2 ст.182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

У відповідності до Закону України "Про Державний бюджет України на 2019 рік" розмір прожиткового мінімуму для дитини віком від 6 до 18 років у 2019 році становить, з січня по 30 червня - 2027,00 грн., з 01 липня по 30 листопада 2118 грн., з 01 грудня 2218,00 грн.

За змістом положень ст.ст. 1, 2 Закону України «Про прожитковий мінімум», ст.ст. 1, 6 Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» (норми матеріального права в редакції, чинній на час пред`явлення позову), прожитковий мінімум є базовим соціальним стандартом, який визначає рівень інших соціальних стандартів і соціальних гарантій, зокрема, у сфері доходів населення.

При визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я дитини та доходить висновку, що він є задовільним, перебування дитини на утриманні матері. Стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, який є працездатним, інших доказів не надано, а також визнання ним позову частково та погодження сплачувати аліменти в розмірі ј частки від його заробітку (доходу).

Колегія суддів, вважає, що суд першої інстанції, правильно, виходив із засад справедливості та захисту прав неповнолітньої дитини та визначив необхідним та достатнім розмір аліментів, що мають бути присуджені з відповідача на користь позивача, в розмірі 1/4 частки від усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, до досягнення дитиною повноліття.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції не спростував доводів позовної заяви про те, що відповідач має можливість сплачувати аліменти саме у розмірі 1/3 частки від усіх видів свого заробітку (доходів) щомісячно. При цьому відповідач при розгляді справи не надав суду доказів того, що запропонований розмір аліментів для нього є непосильним або іншим чином порушуватиме його права або законні інтереси, не заслуговують на увагу виходячи з наступного.

Відповідно до ст.ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні (ч.5 ст. 263 ЦПК України).

Натомість, позивачкою ані до позовної заяви, ані до апеляційної скарги не було надано доказів про джерело доходів відповідача та розмір його заробітків, навіть беручи до уваги середньомісячну заробітну плату по регіонах України в 2019 році, яка в Рівненські області станом на січень-лютий складала 7750 грн., то 1/3 він неї становитиме близько 2 583 гривень, що перевищує рекомендований законодавством розмір аліментів на одну дитину. Між тим, 1/4 частка від вказаної суми відповідатиме йому.

Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно з`ясувавши всі дійсні обставини спору сторін та виконавши інші вимоги цивільного судочинства, вирішив дану справу згідно із законом.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають підстав вважати, що судом допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення спору.

Підстав для скасування ухваленого у справі судового рішення та задоволення поданої апеляційної скарги, виходячи з меж її доводів, апеляційний суд не вбачає, оскільки ці доводи правильності зробленого судом першої інстанції висновку не спростовують.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 18 лютого 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Повний текс постанови складений 13 червня 2019 року.

Головуючий: С.В. Боймиструк

Судді: С.О. Гордійчук

Н.М. Ковальчук