ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22ц - 819/847/2019 Доповідач: Бугрик В.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 травня 2019 року Херсонський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого Бугрика В.В.,

Суддів: Базіль Л.В.,

Приходько Л.А.,

секретаря Давиденко І.О.

розглянув у відкритому судовому засіданні в місті Херсоні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Херсонського міського суду Херсонської області у складі судді Дорошинської В.Е. від 20 березня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного Управління Національної поліції в Херсонській області про стягнення моральної шкоди,

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом про стягнення моральної шкоди, мотивуючи тим, що у період часу з 06 квітня 2016 року по 31 жовтня 2018 року внаслідок протиправних дій керівництва ГУНП в Херсонській області його було незаконно звільнено з лав Національної поліції України за ст. 77 ч. 1 п. 6 у зв`язку з реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби. Постановою Верховного Суду України від 04.10.2018 року по справі № 821/496/16 адміністративне провадження № К/9901/1769/18, визнано протиправним та скасовано наказ ГУНП в Херсонській області № 44 о/с від 06.04.2016 про звільнення ОСОБА_1 з лав Національної поліції за ст. 77 ч. 1 п. 6 у зв`язку з реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби та поновлено ОСОБА_1 на посаді інспектора Управління превентивної діяльності в Головному управлінні Національної поліції в Херсонській області.

Зазначав, що у наказі начальника ГУНП в Херсонській області від 06.04.2016 р. № 44 о/с було вказано, що ОСОБА_1 звільнено з лав Національної поліції за ст. 77 ч. 1 п.6 у зв`язку з реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, чим порушено його немайнові права на честь, гідність, ділову репутацію, крім того з підписання даного наказу позивач втратив роботу та можливість належним чином утримувати свою сім`ю, а саме: дружину ОСОБА_2 та дітей.

ОСОБА_1 не мав можливості працевлаштуватися на іншій роботі та з метою відновлення своєї ділової честі, репутації і недопущення аналогічних протиправних дій відносно інших працівників поліції позивач звернувся до суду.

Також вказував, що інформація щодо нього, була поширена шляхом підписання та в подальшому оголошенню усьому особовому складу ГУНП в Херсонській області «наказу начальника ГУНП в Херсонській області від 06.04.2016 р. № 44 о/с щодо звільнення ОСОБА_1 з лав Національної поліції за ст. 77 ч. 1 п.6 у зв`язку з реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби.

Оскільки, поширення щодо позивача зазначеної інформації, а саме щодо звільнення його з лав Національної поліції за ст. 77 ч. 1 п.6 у зв`язку з реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби порушило немайнові права останнього на честь, гідність та ділову репутацію, просив суд, стягнути з відповідача Головного Управління Національної поліції в Херсонській області на користь ОСОБА_1 моральну (немайнову) шкоду, що була вчинена у період з видання та оголошення протиправного наказу № 44 о/с від 06.04.2016 р. щодо звільнення ОСОБА_1 з лав Національної поліції України за ст. 77 ч. 1 п. 6 у зв`язку з реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби по 31.10.2018 р. поновлення ОСОБА_1 на службі в поліції, у розмірі - 25000 (двадцять п`ять тисяч) грн 00 коп.

Рішенням суду в задоволені позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права та ухвалити нове рішення яким позовні вимоги задовольнити. Зазначає, що суддею суду першої інстанції не досліджено всіх обставин справи, а саме порушення здоров`я та зверненням до лікаря у день отримання листа щодо протиправного звільнення, а лікар-психіатр лікарні МВС підтвердив причинний зв`язок отримання медичного захворювання внаслідок отримання стресу ОСОБА_1 після отримання ним повідомлення про звільнення. З урахуванням цього вважає, що йому завдано моральних страждань.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Колегія суддів зазначає, що відповідно до Конституції України життя і здоров`я людини, її честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються найвищою соціальною цінністю (частина 1 статті 3).

У статті 201 ЦК України передбачено, що особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є, зокрема, честь, гідність і ділова репутація.

За змістом статті 270 ЦК України, особа має право на повагу до гідності та честі, що є її немайновими правами.

Згідно частин 1, 4, 7 статті 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію. Поширювачем інформації, яку подає посадова чи службова особи при виконанні своїх посадових (службових) обов`язків, вважається юридична особа, у якій вона працює. Спростування недостовірної інформації здійснюється у такий же спосіб, у який вона була поширена.

Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі (частина 3 статті 297 ЦК України).

При розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право (пункт 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи»).

Виходячи з принципу диспозитивності цивільного судочинства, доказування позивачем обґрунтованості позову, а саме поширення інформації відповідачем та її недостовірності, здійснюється у загальному порядку (статті 12, 13, 76-82 ЦПК України), оскільки презумпцію добропорядності виключено зі статті 277 ЦК України на підставі Закону № 1170-VІІ від 27.03.2014 року.

Отже, у справах про спростування недостовірної інформації саме на позивача покладено обов`язок довести, що інформація є недостовірною. Якщо позивач не надав докази недостовірності, суд має відмовити в задоволені позову, навіть якщо поширена інформація є негативною.

Право на недоторканість ділової репутації та честь і гідність публічної особи підлягають захисту лише у випадках, коли політичний, державний або громадський діяч доведе, що інформація про нього була поширена з явним злим умислом, тобто з нехтуванням питання про їх правдивість чи неправдивість, а не з метою доведення до громадськості особистих тверджень про наміри і позицію таких політичних лідерів.

Суд, розглядаючи і вирішуючи справу про захист гідності, честі чи ділової репутації публічної особи, повинен урахувати положення Загальної декларації прав людини 1948 року, а також рекомендації, що містяться у Резолюції № 1165 (1998) Парламентської асамблеї Ради Європи про право на недоторканність особистого життя (далі - Резолюція).

У Резолюції зазначається, що публічними фігурами є особи, які обіймають державні посади і (або) користуються державними ресурсами, а також усі ті, хто відіграє певну роль у суспільному житті (у галузі політики, економіки, мистецтва, соціальній сфері, спорті чи в будь-якій іншій галузі).

До таких осіб можуть бути віднесені як державні посадовці, службовці, посадовці органів місцевого самоврядування, так і особи, які мають певний вплив на суспільство.

Публічні особи повинні усвідомлювати, що особливий статус, який вони мають у суспільстві, автоматично збільшує рівень тиску на приватність їхнього життя (пункт 6).

У статтях 3, 4, 6 Декларації передбачено, що оскільки політичні діячі та посадові особи, які обіймають публічні посади або здійснюють публічну владу на місцевому, регіональному, національному чи міжнародному рівнях, вирішили апелювати до довіри громадськості та погодилися «виставити» себе на публічне політичне обговорювання, то вони підлягають ретельному громадському контролю і потенційно можуть зазнати гострої та сильної громадської критики у засобах масової інформації з приводу того, як вони виконували або виконують свої функції. При цьому, зазначені діячі та особи не повинні мати більшого захисту своєї репутації та інших прав порівняно з іншими особами. У зв`язку із цим межа допустимої критики щодо політичного діяча чи іншої публічної особи є значно ширшою, ніж окремої пересічної особи. Публічні особи неминуче відкриваються для прискіпливого висвітлення їх слів та вчинків і повинні це усвідомлювати (пункт 21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1).

Судом встановлено, що 06 квітня 2016 року наказом ГУНП в Херсонській області № 44 о/с від 06.04.2016 р. ОСОБА_1 було звільнено з лав Національної поліції України за ст. 77 ч. 1 п. 6 у зв`язку з реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби.

Постановою Верховного Суду України від 04.10.2018 року по справі № 821/496/16 адміністративне провадження № К/9901/1769/18, наказ ГУНП в Херсонській області № 44 о/с від 06.04.2016 р. про звільнення ОСОБА_1 з лав Національної поліції за ст. 77 ч. 1 п. 6 у зв`язку з реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби визнано протиправним та скасовано і поновлено ОСОБА_1 на посаді інспектора Управління превентивної діяльності в Головному управлінні Національної поліції в Херсонській області.

Позивач зазначав, що йому завдано немайнової шкоди внаслідок розповсюдження відповідачем недостовірної інформації.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на Постанову Верховного Суду України від 04.10.2018 року по справі № 821/496/16 адміністративне провадження.

Із змісту пунктів 27 та 28 вказаної постанови вбачається наступне:

- наказом Головного управління Національної поліції в Херсонській області від 06 квітня 2016 року № 44 о/с позивача було звільнено зі служби 06 квітня 2016 року, тобто, в день, коли він перебував на лікарняному.

- за правилами частини 3 статті 40 КЗпП України не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності (крім звільнення за пунктом 5 цієї статті), а також у період перебування працівника у відпустці.

- колегія суддів зазначила, що звільнення працівника з підстав, не передбачених законом, або з порушенням установленого законом порядку свідчить про незаконність такого звільнення та тягне за собою поновлення порушених прав працівника.

- встановивши, що звільнення позивача відбулось із порушенням установленого законом порядку, та ухваливши рішення про зміну дати звільнення, суди неправильно застосували положення частини першої статті 235 КЗпП України, відповідно до якої у разі встановлення факту звільнення без законної підстави або з порушенням передбаченого законом порядку суд зобов`язаний поновити працівника на попередній роботі, а відтак закон у таких випадках не наділяє орган, який розглядає трудовий спір, повноваженнями на обрання іншого способу захисту трудових прав, у тому числі шляхом зміни дати звільнення працівника.

- в частині позовних вимог про визнання протиправним та скасування наказу Головного управління Національної поліції в Херсонській області № 28 від 30.03.2016 р. «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності працівника ГУНП», доводи касаційної скарги зводяться до переоцінки встановлених судами обставин та доказів, що, в силу вимог статті 341 КАС України не підлягає дослідженню судом касаційної інстанції. Враховуючи викладене, позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.

Відповідно до доводів позовної заяви ОСОБА_1 встановлено, що саме привселюдним оголошенням наказу Головного управління Національної поліції в Херсонській області № 28 від 30.03.2016 р. «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності працівника ГУНП» було порушено, його немайнові права на честь, гідність, ділову репутацію.

Отже, судовому захисту підлягає лише позитивна репутація публічної особи. При цьому під позитивною репутацією слід розуміти будь-яку репутацію, яка є позитивною з точки зору її носія і якщо поведінка особи, яка створює їй відповідну репутацію, не суперечить закону та моральним засадам суспільства.

Поведінка особи, яка створює їй негативну репутацію, не сприймається суспільством, тому захист негативної репутації є таким, що не відповідає моральним засадам суспільства, та не може бути застосований судом.

Постановою Верховного суду від 04.10.2018 р. у справі № 821/496/16 в частині позовних вимог про визнання протиправним та скасування наказу Головного управління Національної поліції в Херсонській області №28 від 30.03.2016 р. «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності працівника ГУНП» відмовлено в задоволені. Тобто інформація, на яку позивач посилається як на недостовірну та протиправну у вказаній Постанові ВСУ від 04.10.2018 року фактично не була спростована. Оскільки із вимогою про спростування інформації, яка є недостовірною та протиправною і порушує немайнові права позивача, останній до суду не звертався, то поширена інформація шляхом ознайомлення особового складу Головного управління Національної поліції у Херсонській області з наказом щодо порушення ОСОБА_1 службової дисципліни, не підлягає спростуванню у спосіб судового захисту.

Посилання апелянтом на практику Верховного суду колегія суддів вважає недоречним, оскільки вказані посилання не відносяться до даних правовідносин.

Відповідно до частини 1 статті 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржуване судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Суд першої інстанції правильно встановив правову природу заявленого позову, в достатньому обсязі визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку в силу вимог статей 12, 13, 81 ЦПК України, правильно встановив обставини справи, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам статей 263 - 265 ЦПК України, підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381 - 384 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 20 березня 2019 року по даній справі залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ В.В. Бугрик

Судді: _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ Л

.В. Базіль _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ Л.А. Приходько

Повний текст постанови складений 03 червня 2019 року.

Головуючий _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ В.В. Бугрик