Справа № 338/269/19
Провадження № 22-ц/4808/1246/19
Головуючий у 1 інстанції Битківський Л. М.
Суддя-доповідач Бойчук
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 жовтня 2019 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

судді-доповідача Бойчука І.В.,

суддів Фединяка В.Д., Девляшевського В.А.,

секретаря Петріва Д.Б.,

з участю ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про позбавлення батьківських прав за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 08 серпня 2019 року під головуванням судді Битківського Л.М. у с. Богородчани

в с т а н о в и в:

У лютому 2019 року позивач звернулася до суду з позовом про позбавлення ОСОБА_1 батьківських прав відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позов мотивувала тим, що перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, який рішенням суду від 12 липня 2016 року розірвано та ухвалено стягувати з ОСОБА_1 на користь позивача на утримання дитини аліменти в розмірі 800 грн щомісячно.

Відповідач є батьком ОСОБА_3 , проте з 2017 року участі у вихованні дитини не приймає, нехтує обов`язками батька та не надає будь-якої допомоги у вихованні доньки, внаслідок чого у нього утворилась значна заборгованість по сплаті аліментів.

Позивач зазначала, що не чинить жодних перешкод у спілкуванні батька з дитиною, проте він інтересу у такому спілкуванні не проявляє. Крім того, у позивача періодично виникають труднощі у виїзді з дитиною за кордон, оскільки існує потреба в отриманні дозволу відповідача на виїзд дитини.

Позивач зверталася до органу опіки та піклування Гусятинської районної державної адміністрації і за результатами засідання якої винесено рішення про доцільність позбавлення ОСОБА_1 батьківських прав відносно його малолітньої доньки ОСОБА_3 .

Просила позбавити ОСОБА_1 батьківських прав відносно його доньки ОСОБА_3 .

Рішенням Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 08 серпня 2019 року у задоволенні вказаного позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій зазначила, що рішення є необґрунтованим та ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Суд необґрунтовано дійшов до висновку про відмову у задоволенні позову та не зазначив яким чином ОСОБА_1 бере участь у житті дитини.

Апелянт зазначає, що суд не врахував та не надав належної оцінки особистості відповідача та його поведінці.

Крім того, суд вийшов за межі своїх повноважень, оскільки надаючи оцінку висновку Органу опіки та піклування фактично перебрав на себе функції сторони у справі в частині збирання та подання доказів.

Право позивача на справедливий суд при розгляді справи судом першої інстанції було порушене та суперечить поняттю «безсторонній та незалежний суд».

Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити.

В засідання апеляційного суду апелянт та її представник не з`явилися, хоча належним чином повідомлені про час і місце слухання справи, яка слухалася без їх участі. У минулому засіданні апеляційного суду представник ОСОБА_2 адвокат Дворський В.М. підтримав доводи апеляційної скарги і дав пояснення по суті справи.

Представник органу опіки і піклування у поданій суду заяві просив розглядати справу без участі цього органу.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_1 , перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.

Судом встановлено, що відповідач є батьком народженої з ОСОБА_2 дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . В липні 2016 року сторони розірвали шлюб і з того часу проживають порізно. Дитина залишилась проживати з матір`ю.

Відповідно до довідки Богородчанського РВ ДВС ГТУЮ від 05.06.2019 заборгованість відповідача по сплаті аліментів за 2016-2019 роки складає 27 397 грн. (а.с. 56)

Встановлено, що відповідач не проявляв належної уваги дитині, спілкування з дочкою носило епізодичний характер, відповідач не цікавився життєвими потребами дитини, не дбав про її фізичний розвиток, здоров`я, тощо.

Із висновку Органу опіки та піклування Гусятинської райдержадміністрації № 01-519/02-14 від 02 квітня 2019 року вбачається, що орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити ОСОБА_1 батьківських прав відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 34)

Письмових пояснень, які були б відображені у висновку Органу опіки та піклування отримати у ОСОБА_1 не вдалося, оскільки місце його перебування невідоме.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з положень ст. ст. 164, 165, 166 Сімейного кодексу України, встановивши, що хоч відповідач протягом останніх років занедбав свої батьківські обов`язки, проте його бажання приймати участь у вихованні доньки та заперечення проти позбавлення його батьківських прав свідчить про відсутність необхідності позбавлення його батьківських прав як крайнього заходу впливу на відповідача.

Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції, виходячи з такого.

Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

За правилами статті 9 Конвенції держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Частиною четвертою статті 19 СК України визначено, що при розгляді судом спорів щодо позбавлення батьківських прав обов`язковою є участь органу опіки та піклування.

Згідно положень ч.ч. 5, 6 ст. 19 СК України орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Органом опіки та піклування Гусятинської райдержадміністрації Тернопільської області надано висновок № 01-519/02-14 від 02 квітня 2019 року про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав стосовно ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 34)

Однак, такий висновок не розкриває у повному обсязі, в чому саме проявляється невиконання відповідачем своїх батьківських обов`язків. У ньому не наведено підстав та доводів, які б вказували на доцільність позбавлення відповідача батьківських прав, а лише зазначена констатація безспірних фактів, щодо умов проживання сторін та їх дитини. Висновок органу опіки і піклування не містить даних про проведену роботу цим органом по врегулюванню даного конфлікту та по встановленню фактичних обставин ухилення відповідача від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини.

Крім того, відповідно до частин 5 та 6 статті 19 СК України такий висновок має рекомендаційний характер та не є обов`язковим для суду.

Суд першої інстанції правильно зазначив, що висновок органу опіки і піклування про доцільність позбавлення батьківських прав не містить мотивованих відомостей щодо необхідності позбавлення батьківських прав ОСОБА_1 , отже не надає достатньо підстав для застосування такого крайнього заходу, як позбавлення батьківських прав.

Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Зокрема, пунктом 2 частини першої статті 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками.

Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України).

Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.

До такого ж висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 19 вересня 2019 року за результатом розгляду справи № 459/1736/16-ц.

Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграф 57, 58).

У справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09) від 16 липня 2015 року Європейський суд з прав людини вказав, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися.

Разом з тим, у рішенні Європейського суду з прав людини від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (параграф 76).

Суд першої інстанції встановив, що ставлення відповідача до доньки не можна вважати зразковим чи належним.

Разом із тим, встановлені судом фактичні обставини справи не містять відомостей про те, що відносно відповідача застосовувалось попередження про необхідність зміни ставлення до виховання дитини, або, що на орган опіки та піклування покладався обов`язок здійснювати контроль за виконанням батьком батьківських обов`язків.

Апеляційний суд вважає, що наявність заборгованості по аліментам сама по собі не є підставою для позбавлення батька дитини батьківських прав та не може у повній мірі свідчити про саме свідоме ухилення від виконання батьківських обов`язків по утриманню дитини.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позбавлення батьківських прав як крайній захід впливу на відповідача як на особу, що не у повній мірі здійснює виконання батьківських обов`язків не слід вважати таким, що відповідатиме інтересам дітей, що має найістотніше значення при розгляді такої категорії справ та не стимулюватиме батька до належного виконання своїх батьківських обов`язків. Рішення суду в частині відмови у позбавленні батьківських прав є правильним та таким, що постановлене з додержанням вимог матеріального і процесуального права, тому його в цій частині слід залишити без зміни.

На переконання апеляційного суду резолютивну частину рішення слід змінити та доповнити попередженням про необхідність змінити ставлення відповідача до виховання дитини, поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням відповідачем батьківських обов`язків.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 381- 384, 390 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 08 серпня 2019 року змінити.

Доповнити резолютивну частину рішення суду наступним абзацом.

Попередити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , проживаючого АДРЕСА_1 про необхідність змінити ставлення до виховання малолітньої дитини ОСОБА_3 . Покласти на орган опіки та піклування Гусятинської районної державної адміністрації Тернопільської області контроль за виконанням ОСОБА_1 батьківських обов`язків стосовно дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В решті рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 17 жовтня 2019 року

Судді: І.В. Бойчук

В.А. Девляшевський

В.Д. Фединяк