РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 598/2346/18

2/609/115/2019

18 червня 2019 року Шумський районний суд Тернопільської області в складі:

головуючого судді Ковтуновича О.В.

при секретарі судового засідання Кравчук Л.М.

за участю:

представника прокуратури Тернопільської області Василюка А.А.

представника Управління МВС України в Тернопільській області Сліворського О.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Шумськ цивільну справу за позовом: ОСОБА_1

до

відповідача: прокуратури Тернопільської області, Управління Міністерства внутрішніх справ України в Тернопільській області, Міністерства внутрішніх справ України, Державної казначейської служби України, Міністерства фінансів України,

вимоги позивача: про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування та прокуратури,

В С Т А Н О В И В:

І. Стислий виклад позиції позивача та відповідачів.

1. 24 січня 2019 року ОСОБА_1 (далі позивач), інтереси якого представляє Покотило ОСОБА_2 (ордер ТР №068144 від 11.02.2019 року) звернувся до суду із позовом до прокуратури Тернопільської області, Управління Міністерства внутрішніх справ України в Тернопільській області, Міністерства внутрішніх справ України, Державної казначейської служби України, Міністерства фінансів України (далі відповідачі) з вимогю про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування та прокуратури, а також позивач просить покласти на відповідача судові витрати.

2. Позов обґрунтований тим, що 18 лютого 2013 року до ЄРДР було внесено відомості про кримінальне провадження за №0000046, досудове розслідування у якому здійснювалось слідчим Управлінням міністерства внутрішніх справ у Тернопільської області за процесуального керівництва прокуратури Тернопільської області.

В ході досудового розслідування позивачу було повідомлено про підозру у вчиненні ряду кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.307 КК України, які ніби вчинив позивач у складі організованої злочинної групи в період часу з 18 лютого 2013 року до 19 липня 2013 року.

Позивач зазначає, що ухвалою апеляційного суду Тернопільської області від 04.09.2018 року, вирок Збаразького районного суду від 06.10.2017 року, яким його було визнано винним, в частині визнання винним та засудження останнього за ч.2 ст.307 КК України, було скасовано а кримінальне провадження відносно нього та інших закрито на підставі пункту 3 частини першої статті 284 КПК України у зв`язку із невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості та вичерпанням можливості їх тримати.

Таким чином, у відповідності до положень ст.56 Конституції України, ст.ст.23,1176 ЦК України, Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», як зазначає позивач, він має право на відшкодування завданої йому моральної шкоди за час перебування під слідством, оскільки значний проміжок часу останній був повинен витрачати на захист своїх прав проти неправомірного обвинувачення.

Останній вказав, що він отримав психологічний вплив внаслідок його перебування під вартою, та під час судових засідань, також позивач зазначив, що він був позбавлений можливості реалізації своїх бажань, а тому порушились та змінились у негативний бік його життєві зв`язки, погіршились відносини з оточуючими.

А тому, враховуючи, розмір завданої йому моральної шкоди, обчислений у відповідності до ч.3 ст.13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» та у відповідності до ЗУ «Про державний бюджет України на 2018 рік» (із 01 січня 2018 року мінімальна заробітна плата становить 3723,00 грн., сума на час подання позову), із врахуванням періоду перебування позивача під слідством і судом 66 повних календарних місяців (з 18 лютого 2013 року до 04 вересня 2018 року), розмір відшкодування заподіяної йому моральної шкоди повинен бути не меншим ніж 245 718,00 грн. (із розрахунку 3723,00 грн. * 66 місяців).

Однак, враховуючи характер та обсяг страждань яких він отримав, характеру його немайнових втрат та з врахуванням інших обставин, позивач вважає, що розмір моральної шкоди, яка була йому спричинена, становить 500 000,00 грн.

Також, позивач просить судові витрати покласти на відповідачів.

3. В судовому засіданні представник прокуратури Тернопільської області Василюк А.А. та представник Управління МВС України в Тернопільській області Сліворський О.Ю., просять відмовити позивачу у задоволенні його позовних вимог із посиланням на підстави викладені у їх відзивах на позов. Також зазначили, що розмір відшкодування моральної шкоди необхідно рахувати не від суми мінімальної заробітної плати, а від суми мінімального прожиткового мінімуму.

ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи.

4. Позивач та його представник у судове засідання не з`явилися, однак у матеріалах справи наявна письмова заява останнього щодо повного підтримання позовних вимог, яку суд бере до уваги.

5. 21 лютого 2019 року представник прокуратури Тернопільської області Марцун А., представив суду відзив на позовну заяву відповідно до якого останній просить відмовити позивачу у задоволенні його позовних вимог, оскільки позивачем не було надано належних та допустимих доказів, не наведено й не обґрунтовано, у чому саме полягає заподіяна йому моральна шкода, не доведено неправомірності дій (рішень) відповідачів та причиною зв`язку між такими діями (рішеннями) та шкодою, що настала. Також представник вказує на те, що на даний час процесуальним прокурором 14.12.2018 року до Касаційого кримінального суду у складі Верховного Суду скеровано касаційну скаргу на ухвалу апеляційного суду Тернопільської області від 04.09.2018 року у справі №602/253/14-к, а Ухвалою Верховного Суду від 21.12.2018 року відкрито касаційне провадження за вказаною касаційною скаргою прокурора.

6. 25 лютого 2019 року, представник Міністерства внутрішніх справ України Щепальський А.М. представив суду відзив на позов ОСОБА_1 відповідно до якого останній зазначив, що позивач визначає відповідачем у справі МВС України, яке прав і інтересів позивача не порушувало та відповідно не може нести відповідальність перед ним. Також із врахуванням того, що вимога позивача про відшкодування моральної шкоди є безпідставною, необґрунтованою та не підтверджується жодним доказом незаконності дій органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудового розслідування, прокуратури, а отже такою, що не підлягає задоволенню, а тому представник просить у задоволенні позову ОСОБА_1 до МВС України відмовити.

7. 01 березня 2019 року на адресу Шумського районного суду Тернопільської області надійшов відзив на позов від представника Управління Міністерства внутрішніх справ України в Тернопільській області Сліворського О.Ю., відповідно до якого останній просить відмовити у задоволенні позову у зв`язку із його необґрунтованістю та безпідставністю, із посиланням на те, що у відповідності до ЗУ «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», право на відшкодування моральної шкоди не є беззаперечним та потребує доказуванню, а позивачем не було надано обґрунтованих доказів понесених суми відшкодування моральної шкоди.

8. 11 березня 2019 року представник Міністерства фінансів України Олійник Н.Л. представив суду відзив на позовну заяву ОСОБА_1 , із посиланням на те, що в постанові Пленуму Верховного Суду України та у ст.137 ЦПК України у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяна позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір, та якими доказами це підтверджується. Однак, як вважає представник, позивачем не надано жодних доказів щодо дій Міністерства фінансів України, якими позивачу завдано моральної шкоди. Також останній зазначає, що Міністерство фінансів України не знаходилося з позивачем у будь-яких безпосередніх відносинах і жодним чином не впливало і не могло впливати на обсяг його прав та законних інтересів. Оскільки Міністерство фінансів України вважає, що вимоги позивача є необґрунтованими та безпідставними, просять суд відмовити у їх задоволенні, а також просять справу слухати у відсутність представника.

9. В судове засідання представник Державної казначейської служби України не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про день, час та місце слухання справи, що стверджується зворотніми поштовими повідомленнями. Заперечення щодо позову суду не представив. Причини неявки суду невідомі.

ІІІ. Інші процесуальні дії у справі.

10. Ухвалою суду від 30 січня 2019 року прийнято до розгляду позовну заяву та призначено підготовче засідання на 25 лютого 2019 року.

11. Ухвалою суду від 25 лютого 2019 року підготовчий розгляд справи був відкладений на 21 березня 2019 року.

12. Ухвалою суду від 21 березня 2019 року справу було призначено до судового розгляду на 23 квітня 2019 року.

13. Ухвалою суду від 23 квітня 2019 року судовий розгляд справи був відкладений на 13 червня 2019 року.

ІV. Фактичні обставини, встановлені Судом та зміст спірних правовідносин.

14. Як вбачається із обвинувального акту у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_3 , ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , внесеному в Єдиний реєстр досудових рослідувань за №0000046 від 18 лютого 2013 року та реєстру матеріалів досудового розслідуваня, ОСОБА_1 було повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.307 КК України.

15. Вироком Лановецького районного суду Тернопільської області від 03 грудня 2014 року, ОСОБА_1 було визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.307 КК України, призначивши покарання у виді позбавлення волі на строк 9 (дев`ять) років з конфіскацією всього належного йому на праві власності майна. У строк відбуття покарання зарахувавши строк тримання обвинуваченого ОСОБА_1 під вартою з 19.02.2013 року по 26.07.2013 року. Раніше обраний ОСОБА_1 запобіжний захід у вигляді застави залишивши без змін, повернувши предмет застави, а саме грошові кошти в сумі 22 940 гривень заставодавцю після набрання вироком законної сили.

16. Ухвалою апеляційного суду Тернопільської області від 02 квітня 2015 року, вищевказаний вирок Лановецького районного суду Тернопільської області від 03 грудня 2014 року було скасовано і призначено на новий розгляд у суді першої інстанції в іншому складі суду.

17. Вироком Збаразького районного суду Тернопільської області від 06 жовтня 2017 року, ОСОБА_1 було визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.307 КК України, призначивши йому покарання у виді позбавлення волі на строк 6 (шість) років з конфіскацією всього належного йому на праві власності майна. Зарахувавши у строк відбування покарання за вказаним вироком термін його утримання в установі попереднього ув`язнення з 20 липня 2013 року по 26 липня 2013 року включно, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі. Обраний ОСОБА_1 запобіжний захід у вигляді застави до вступу вироку в законну силу залишити без змін, повернувши предмет застави, а саме грошові кошти в сумі 22 940 гривень, заставодавцю після набрання вироком законної сили.

18. Ухвалою апеляційного суду Тернопільської області від 04 вересня 2018 року, вирок Збаразького районного суду Тернопільської області від 06 жовтня 2017 року в частині визнання винним та засудження ОСОБА_1 за ч.2 ст.307 КК України було скасовано, а вищевказане кримінальне провадження відносно останнього було закрито на підставі п.3 ч.1 ст.284 КПК у зв`язку із не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості та вичерпанням їх отримати.

19. Постановою Верховного Суду від 14 травня 2019 року у справі №602/253/14-к касаційну скаргу прокурора залишено без задоволення, а ухвалу апеляційного суду Тернопільської області від 04 вересня 2018 року без змін.

20. Судом було встановлено, що на даний час Управління міністерства внутрішніх справ України в Тернопільській області перебуває в стані припинення, однак відомості про її припинення до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань не внесено, у зв`язку із чим суд вважає, що вищевказана юридична особа являється належним відповідачем у даній справі. Також із врахуванням того, що УМВС України в Тернопільській області перебуває в стані припинення, однак воно було територіальним підрозділом МВС України, суд вважає, що останнє також являється належним відповідачем.

V. Оцінка Суду.

21. Відповідно до п.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

22. Статтею 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цьогоКодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

23. Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими способами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

24. Статтею 56 Конституції України передбачено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

25. За змістом ст.ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способами захисту особистих немайнових або майнових прав та інтересів, з якими особа має право звернутися до суду, зокрема, є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

26. Частинами 1-3 ст.23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із протиправною поведінкою щодо неї самої та у зв`язку із приниженням її честі, гідності, а також ділової репутації. Моральна шкода відшкодовується грішми, а розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом з урахуванням вимог розумності і справедливості.

27. За нормами ч.1 ст.1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

28. Згідно з п. 2 ч.2 ст. 1167 ЦК України, якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт, то моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала.

29. Відповідно до ст.1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією або бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування, незалежно від вини цих органів

30. Згідно з ч.ч. 1,2,7 ст. 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом.

31. Шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян, підлягає відшкодуванню на підставі Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» (надалі Закон № 266/94-ВР)

32. У відповідності до ст.1 Закону №266/94-ВР підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок: 1) незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян; 2) незаконного застосування адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації майна, незаконного накладення штрафу; 3) незаконного проведення оперативно-розшукових заходів, передбачених Законами України «Про оперативно-розшукову діяльність», «;Про організаційно-правові основи боротьби з організованою злочинністю» та іншими актами законодавства.

33. Частиною другою ст.1 Закону №266/94-ВР встановлено, що у випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду.

34. Відповідно до п. 2 ч.1 ст.2 Закону № 266/94-ВР право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати.

35. Статтею третьою Закону № 266/94-ВР передбачено, що у наведених в статті 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовуються (повертаються):

1) заробіток та інші грошові доходи, які він втратив внаслідок незаконних дій;

2) майно (в тому числі гроші, грошові вклади і відсотки по них, цінні папери та відсотки по них, частка у статутному фонді господарського товариства, учасником якого був громадянин, та прибуток, який він не отримав відповідно до цієї частки, інші цінності), конфісковане або звернене в доход держави судом, вилучене органами досудового розслідування, органами, які здійснюють оперативно-розшукову діяльність, а також майно, на яке накладено арешт;

3) штрафи, стягнуті на виконання вироку суду, судові витрати та інші витрати, сплачені громадянином;

4) суми, сплачені громадянином у зв`язку з поданням йому юридичної допомоги;

5) моральна шкода.

Отже, чинним законодавством чітко визначено порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду, у тому числі й відшкодування (повернення) сум, сплачених за надання йому юридичної допомоги.

36. Таким чином, з огляду на те, що постановою ВС від 14 травня 2019 року у справі №602/253/14-к ухвалу апеляційного суду Тернопільської області від 04 вересня 2018 року щодо ОСОБА_1 залишено без зміни, тобто кримінальне провадження відносно останнього закрито, суд приходить до переконання, що позивач ОСОБА_1 має право на відшкодування завданої йому моральної шкоди за рахунок держави.

37. Судом встановлено, що ОСОБА_1 перебував під слідством та судом із 18 лютого 2013 року до 04 вересня 2018 року, що становить 66 повних місяців, впродовж яких він був незаконно притягнутий до кримінальної відповідальності.

Таким чинном, суд вважає, що початок обчислення даного строку слід здійснювати саме з моменту внесення відомостей до ЄРДР, тобто із 18 лютого 2013 року.

38. У відповідності до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

39. З аналізу практики ЄСПЛ щодо тлумачення положення «розумний строк» вбачається, що строк, який можна визначити розумним, не може бути однаковим для всіх справ і було б неприродно встановлювати один строк у конкретному цифровому виразі для усіх випадків. Таким чином, у кожній справі виникає проблема оцінки розумності строку, яка залежить від певних обставин (рішення у справі «Броуган (Brogan) та інші проти Сполученого Королівства»).

40. У розумінні ЄСПЛ для визначення того, чи була тривалість певного строку розумною, передусім встановлюється початок цього строку та його закінчення. Строк, який слід брати до уваги у зазначеному відношенні, охоплює весь період провадження.

41. У кримінальному провадженні відлік часу, на думку ЄСПЛ, починається з моменту висунення обвинувачення в широкому розумінні цих слів. Тобто сюди включається й арешт, і початок слідства, коли особу притягують як підозрювану, і повідомлення про кримінальне переслідування, й «інші дії, що мають на увазі схожі твердження і що істотно впливають на становище підозрюваного» (справа «Екле проти ФРН»). У п. 253 рішення ЄСПЛ від 21.04.2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» йдеться: «Суд зазначає, що момент, з якого ст. 6 починає застосовуватись до «кримінальних» питань, залежить від обставин справи. Провідне місце, яке займає в демократичному суспільстві право на справедливий судовий розгляд, спонукає Суд віддавати перевагу «сутнісній», а не «формальній» концепції «обвинувачення», про яке йдеться у п. 1 ст. 6 (див. п. 62 рішення ЄСПЛ від 18.01.2007 року у справі «Шубінський проти Словенії»)».

42. Зазначені висновки суду також узгоджуються із позицією Великої Палати Верховного Суду, що викладена у постанові від 31.10.2018 року у справі №383/596/15, в якій зокрема зазначено, що відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом проводиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом, починаючи з моменту порушення кримінальної справи.

43. Відповідно до ч.1 ст.12 Закону № 266/94-ВР розмір відшкодовуваної шкоди, зазначеної в пунктах 1, 3, 4 статті 3 цього Закону, залежно від того, який орган провадив слідчі (розшукові) дії чи розглядав справу, у місячний термін з дня звернення визначають відповідні органи, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратура і суд, про що виносять постанову (ухвалу).

44. У разі незгоди з винесеною постановою(ухвалою) про відшкодування шкоди громадянин відповідно до положень цивільного процесуального законодавства може оскаржити постанову до суду, а ухвалу суду - до суду вищої інстанції в апеляційному порядку.

45. З приводу позовної вимоги в частині покладення судових витрат на відповідача, враховується те, що на обґрунтування таких позовних вимог позивач не надав ніяких письмових доказів.

46. Статтею 4 Закону №266/94-ВР визначено, що відшкодування шкоди у випадках, передбачених пунктами 1, 3, 4 і 5 статті 3 цього Закону, провадиться за рахунок коштів державного бюджету. Відшкодування моральної шкоди проводиться у разі, коли незаконні дії органів досудового розслідування, прокуратури, суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливості реалізації ним своїх звичок, бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.

47. Відповідно до п.5 ст.3 Закону №266/94-ВР громадянинові відшкодовується моральна шкода у наведених в статті 1 цього Закону випадках.

48. Згідно з ч.ч.2,3 ст.13 Закону №266/94-ВР розмір відшкодування моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

Тобто, законом передбачено, що розмір відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом повинен визначатися судом з урахуванням мінімального розміру заробітної плати.

Викладене дає підстави для висновку, що у випадку, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні до мінімального розміру заробітної плати доходів громадян, суд при вирішенні питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати, що діє на час розгляду справи. При цьому визначений законом розмір є мінімальним, що гарантований державою, а суд, враховуючи обставини конкретної справи, може застосувати й більший розмір відшкодування.

49. Відповідно до п.3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 06.12.2016 року №1774-VIII мінімальна заробітна плата не застосовується як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат. До внесення змін до законів України щодо незастосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини вона застосовується у розмірі 1600 грн.

Проте відшкодування моральної шкоди, заподіяної позивачу, не є його посадовим окладом, заробітною платою чи іншою виплатою, а тому підстави для застосування п. 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 06.12.2016 року до спірних правовідносин відсутні, відповідні зміни в частині застосування розміру розрахункової величини до Закону №266/94-ВР внесені не були.

Наведене спростовує доводи відповідачів про те, що судом при ухваленні рішення про визначення розміру моральної шкоди слід виходити із розрахункової величини прожиткового мінімуму в розмірі 1600 грн.

Отже, межі відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом визначаються судом у розмірі співмірному з мінімальним розміром заробітної плати, визначеної законодавством за кожен місяць перебування під слідством чи судом, виходячи з мінімальної заробітної плати, встановленої законодавством на момент відшкодування.

50. Оцінюючи матеріали справи у їх сукупності, суд приходить до переконання, що в результаті незаконних дій органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду в період із 18 лютого 2013 року по 04 вересня 2018 року, позивач зазнав моральних страждань внаслідок незаконного перебування під слідством на протязі 66 місяців.

Таким чином, на думку суду позовні вимоги позивача ОСОБА_1 про стягнення моральної шкоди, яка завдана незаконними діями органами досудового розслідування щодо притягнення його до кримінальної відповідальності підлягають до часткового задоволення з огляду на наступне.

51. У відповідності до ст. 8 Закону України «Про Державний бюджет на 2019 рік» з 1 січня 2019 року мінімальну заробітну плату встановлено у місячному розмірі 4173 гривні.

За таких обставин, враховуючи характер та обсяг моральних страждань, яких зазнав позивач, тривалість характеру немайнових втрат зумовлений розглядом спочатку кримінальної справи, а потім кримінального провадження стосовно нього, застосуванням запобіжного заходу, приймаючи до уваги тяжкість вимушених змін у його життєвих зв`язках, що призвели до погіршення стосунків із оточуючими, а також появи негативних психоемоційних змін, враховуючи ступінь зниження престижу і ділової репутації, необхідність залучення значних фізичних, душевних та матеріальних ресурсів для відновлення попереднього стану, виходячи з засад виваженості, розумності та справедливості, суд вважає, що розмір відшкодування моральної шкоди, який підлягає до стягнення на користь позивача становить - 275416 грн. 00 коп. (4173 х 66=275418,00 грн., де 66 -кількість повних місяців перебування під слідством, 4173,00 - розмір мінімальної заробітної плати, встановлений на момент розгляду справи).

Належні та допустимі докази того, що позивач поніс більшу моральну шкоду ніж присуджується судом, в матеріалах справи відсутні.

Суд не вбачає законодавчо визначених підстав для стягнення на користь позивача моральної шкоди у сумі 500 000,00 грн. та вважає, що в цій частині заявлені позовні вимоги до задоволення підлягають частково.

Зазначені висновки суду узгоджуються із правовими висновками викладеними у постанові Великої Палати Верховного Суду від 31.10.2018 року у справі №383/596/15, у постановах Верховного Суду від 04.06.2018 року у справі №489/2492/17, від 13.06.2018 року у справі №464/6863/16, від 21.06.2018 року у справі № №205/119/17, від 25.07.2018 року у справі № 607/14493/16-ц, від 19.09.2018 року у справі №534/955/17, від 19.12.2018 року №214/5262/15-ц.

52. Згідно зі ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого само врядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

53. У відповідності з Положенням про Державну казначейську службу України, затвердженим Указом Президента України від 13.04.2011 року № 460/2011, Державна казначейська служба України (Казначейство України) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів України, на яке покладено повноваження по здійсненню через систему електронних платежів Національного банку України розрахунково-касове обслуговування розпорядників, одержувачів бюджетних коштів.

54. Пунктом 1.3. Порядку виконання Державним казначейством України рішень суду щодо відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури, а також судів, затвердженого наказом Державного казначейства України від 02.02.2007 року № 28 і зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 19.02.2007 року за № 149/13416, виконання рішень суду, які передбачають відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури, а також судів, здійснюється Державним казначейством України за вимогами державних виконавців за черговістю їх надходження, за рахунок і в межах бюджетних асигнувань, затверджених у Державному бюджеті України на цю мету.

55. Відповідно до положень ст.48 Бюджетного кодексу України, в Україні застосовується казначейська форма обслуговування Державного бюджету України, яка передбачає здійснення Державним казначейством України операцій з коштами державного бюджету.

Отже, стягнення шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду провадиться з Державного бюджету Державним казначейством України, шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку.

56. Відповідно до п.4 ч.3 ст.129 Конституції України основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості.

57. Згідно із ч.1 ст.82, ч.4 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

58. Враховуючи вищенаведене, суд на основі всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього з`ясування фактичних обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, з`ясувавши їх достатність і взаємний зв`язок у сукупності, приходить до переконання, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають до часткового задоволення шляхом стягнення на його користь з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку 275418 грн. 00 коп. грошового відшкодування завданої моральної шкоди.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 81, 89, 259, 263-265, 268, 273, 352, 354 ЦПК України, ст.ст.16, 23, 1166, 1167,1174, 1176 ЦК України, постановою Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 року № 4, суд,-

У Х В А Л И В :

1. Позовні вимоги ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , житель АДРЕСА_1 , паспорт НОМЕР_1 , і.д.н. НОМЕР_2 ) до прокуратури Тернопільської області (місце знаходження: м.Тернопіль, вул. Листопадова, 4, ), Управління Міністерства внутрішніх справ України в Тернопільській області (місце знаходження: м.Тернопіль, вул. Валова, 11, ), Міністерства внутрішніх справ України (місце знаходження: м.Київ, вул. Богомольця 10, ), Державної казначейської служби України (місце знаходження: м.Київ, вул. Бастіонна, 6, ), Міністерства фінансів України (місце знаходження: м.Київ, вул. Грушевського, 12/2, ) про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування та прокуратури - задовольнити частково.

2. Стягнути із Державної казначейської служби України (м. Київ, вул. Бастіонна, 6, ) за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , житель АДРЕСА_1 , паспорт НОМЕР_1 , і.д.н. НОМЕР_2 ) 275418 грн. 00 коп. грошового відшкодування завданої моральної шкоди.

3. У задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_1 - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

До дня початку функціонування єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Шумський районний суд Тернопільської області.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Повне рішення суду складено 18 червня 2019 року.

Суддя: О. В. Ковтунович