Провадження № 2-з/537/15/2019
Справа № 537/2378/19
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.06.2019 року Крюківський районний суд м.Кременчука Полтавської області в складі головуючого судді Маханькова В.В. ,за участю секретаря судового засідання Скічко Н.В., вивчивши матеріали заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову до подання позовної заяви ,-

В С Т А Н О В И В:

До суду звернулася ОСОБА_1 з заявою про забезпечення позову до подання позовної заяви до суду.

В обґрунтування вимог зазначила, що у вересні 2018 р. вона отримала лист від ОСОБА_2 в якому була копія рішення Крюківського райсуду м.Кременчука від 22.01.1998 року по справі 2-95/1998року, заява з вимогою на виселення з квартири та Витяг з державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 25.09.2018 року. Де вона незаконно позбавлена нерухомого майна 1/3 частини квартири по АДРЕСА_1 .

За цими документами вбачається, що ОСОБА_2 після реєстрації 11.09.2018 року її права власності на квартиру АДРЕСА_2 , подарувала цю квартиру 04.010.2018 року ОСОБА_3

Заявниця немає іншого житла, ні в якому суді в 1998 році не приймала участі.

Зараз вона готує позов про скасування державної реєстрації права власності на нерухоме майно проведене 11.09.2018 року державним реєстратором Меренковою Д. О. Виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області, на ОСОБА_2 на квартири АДРЕСА_2 , на підставі рішення Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 22.01.1998 р. по справі № 2-95/1998.

В рішенні Крюківського районного суду від 22.01.1998 р. по справі № 2-95/1998 /рішення на російській мові/ зазначено, що ОСОБА_2 звернулась з заявою до суду, згідно якої просила визнати за нею право власності на 1/3 частину квартири АДРЕСА_2 , стягнув з неї на користь ОСОБА_4 гроші в сумі 4 318 грн. Потім ОСОБА_2 змінила позовні вимоги та просила визнати за нею право власності на 2/3 частину, та зобов`язується сплатити ОСОБА_5 І ОСОБА_6 . грошову компенсацію в розмірі 8 800 грн. до 31 грудня 2000 року.

З огляду на вищезазначені події заявниця вважає,що є підстави для проведення забезпечення майбутнього позову, шляхом:

-заборонити виселення ОСОБА_1 із квартири за адресою: АДРЕСА_3 ;

-заборони вселення будь-яких інших осіб, крім осіб на кого було здійснено приватизацію в 1993 році та видано свідоцтво на право власності 2 липня 1993 року, в квартиру за адресою: АДРЕСА_3 ;

-заборони державним реєстраторам та/або будь-яким іншим реєстраторам здійснювати будь-які реєстраційні дії щодо внесення змін до Єдиного державного реєстру права власності речових прав на нерухоме майно, а також заборонити проведення будь-яких реєстраційних дій (реєстрацію, зняття з реєстрації) щодо фізичних осіб за адресою: АДРЕСА_3 . Тому прохала суд задовольнити її заяву .

Суд, дослідивши письмові матеріали справи, дійшов висновку, що заява про забезпечення позову підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч. 1ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У відповідності до вимог п. 3 ч. 1 ст. 151 ЦПК України заява про забезпечення позову подається в письмовій формі, підписується заявником і повинна містити предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову.

Відповідно до ч.1 ст. 30 ЦПК України, позови, що виникають із приводу нерухомого майна,

пред`являються за місцезнаходженням майна або основної його частини. Якщо пов`язані між собою позовні вимоги пред`явлені одночасно щодо декількох об`єктів нерухомого майна, спір розглядається за місцезнаходженням об`єкта, вартість якого є найвищою.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.152 ЦПК України, заява про забезпечення позову подається до подання позовної заяви - за правилами підсудності, встановленими цим Кодексом для відповідного позову, або до суду за місцезнаходженням предмета спору - якщо суд, до підсудності якого відноситься справа, визначити неможливо.

Відповідно до ч.4 ст. 152 ЦПК України у разі подання заяви про забезпечення позову до подання позовної заяви заявник повинен пред*явити позов протягом десяти днів з дня постановлення ухвали про забезпечення позову.

Відповідно до ст.149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Згідно з ст.150 ЦПК України позов забезпечується: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії; встановленням обов`язку вчинити певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам, які не мають інтересу в результаті вирішення спору; зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини.

Забезпечення позову - це сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо існує ймовірність невиконання судового рішення у майбутньому або виникнення складнощів під час його виконання.

Тобто, вжиття заходів забезпечення позову є заходом забезпечення в майбутньому виконання судового рішення. Відповідно до п. 3-4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22 грудня 2006 року № 9 позов майнового характеру дозволяється забезпечувати шляхом накладення арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має врахувати наскільки конкретний захід, який пропонується вжити, пов`язаний з предметом позову, наскільки він співмірний позовній вимозі, і яким чином цей захід фактично реалізує мету його вжиття.

Під час вирішення питання щодо наявності підстав для забезпечення позову суд повинен врахувати обґрунтованість заявленого клопотання, пов`язаність заходів забезпечення позову з предметом позову, співмірність заходів забезпечення із заявленими вимогами, а також запобігти порушенню прав третіх осіб в зв`язку з вжиттям судом заходів забезпечення позову.

При розгляді заяви про забезпечення позову, суд враховує практику Європейського суду з прав людини. Так, згідно п. 43 рішення по справі «Шмалько проти України» право на суд одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов з приводу цивільно-правових питань до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній зі сторін. Таким чином, невжиття заходів забезпечення позову, може призвести до утруднення виконання рішення суду, а відтак й до порушення права особи на доступ до правосуддя, в аспекті ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Крім того, відповідно до правового висновку Верховного Суду України, викладеного в постанові № 6-605цс16 від 25 травня 2016 року, винесеної за результатами перегляду рішення апеляційного суду м. Києва та ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, забезпечення позову по суті це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Метою забезпечення позову, згідно з вказаною постановою, є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Заявник, звертаючись із заявою, мотивував вимоги тим, що забезпечення позову йому необхідно для реалізації його права на звернення до суду з позовом про визнання право власності на 1/3 частини квартиру.

Разом з тим, суд враховує, що заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Для належної реалізації завдань цивільного судочинства слугує зокрема те, що відповідно до ст. 124 Конституції України судові рішення є обов`язковим до виконання на всій території України. Таким чином, порушене, невизнане, оспорюване право особи може буде захищене та відновлене тільки після реального виконання рішення суду, яким спір буде вирішено по суті.

Арешт є крайнім заходом забезпечення позову та полягає у проведенні його опису, оголошенні заборони розпоряджатися ним, а в разі потреби - обмеженні права користування майном або його вилученні у власника.

Як вбачається із матеріалів справи, заявник, звертаючись до суду із заявою про забезпечення позову, не навів правових підстав заявляти вимоги про забезпечення позову саме шляхом накладення арешту. Не надав додаткові документи та інші докази, що підтверджують необхідність забезпечення позову саме у такий спосіб.

З урахуванням вищевикладеного, приймаючи до уваги наведені норми процесуального законодавства, з врахуванням роз`яснення Верховного Суду України, виходячи з оцінки обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову з урахуванням розумності, обґрунтованості вимог заявника про забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін; наявності зв`язку між заходом щодо забезпечення позову, в тому числі, спроможності заходів, який заявник просить вжити у порядку забезпечення позову, забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів.

Таким чином, з метою захисту законних прав та інтересів позивача та з метою уникнення будь-яких дій з боку відповідача в подальшому, спрямованих на відчуження нерухомості іншим особам, що, в свою чергу, унеможливить виконання можливого рішення, суд вбачає доцільним задовольнити подану заявником заяву про забезпечення позову шляхом заборони державним реєстраторам та/або будь-яким іншим реєстраторам здійснювати будь-які реєстраційні дії щодо внесення змін до Єдиного державного реєстру права власності речових прав на нерухоме майно, а також заборонити проведення будь-яких реєстраційних дій (реєстрацію, зняття з реєстрації) щодо фізичних осіб за адресою: АДРЕСА_3

В частині заборони відповідачу або іншим особам, яким будуть надані повноваження від відповідача вчиняти дії спрямовані на виселення ОСОБА_1 , або вселення будь-яких інших осіб за адресою: АДРЕСА_3 ., суд вважає правильним відмовити у забезпеченні позову, оскільки примусове виселення, або вселення може мати місце тільки на підставі рішення суду, яке набрало чинності.

Вирішуючи питання про необхідність застосування зустрічного забезпечення суддя виходить з того, що, на час вирішення клопотання про забезпечення позову, у судді відсутні будь-які відомості про існування визначених ч. 3 ст.154ЦПК України обставин, за наявності яких, суд зобов`язаний застосувати зустрічне забезпечення

Керуючись ст.ст.149 -151, 152, 153 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову до подання позову - задовольнити частково.

Вжити заходи забезпечення позову, шляхом заборони державним реєстраторам та/або будь-яким іншим реєстраторам здійснювати будь-які реєстраційні дії щодо внесення змін до Єдиного державного реєстру права власності речових прав на нерухоме майно, а також заборонити проведення будь-яких реєстраційних дій (реєстрацію, зняття з реєстрації) щодо фізичних осіб за адресою: АДРЕСА_3

Щодо заборони відповідачу або іншим особам, яким будуть надані повноваження від відповідача вчиняти дії спрямовані на виселення ОСОБА_1 , або вселення будь-яких інших осіб за адресою : АДРЕСА_3 ., - відмовити.

Ухвалу для виконання направити до Управління державної реєстрації виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області.

Ухвала про забезпечення позову набуває законної сили з дня її підписання суддею та підлягає негайному виконанню у порядку, встановленому для виконання судових рішень.

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання.

Ухвала в частині зустрічного забезпечення позову може бути оскаржена разом з ухвалою про забезпечення позову або окремо.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Полтавського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги особою, яка її оскаржує, протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя Маханьков О.В.