Справа № 301/2423/18
П О С Т А Н О В А

Іменем України

22 травня 2019 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі

головуючого судді КОНДОРА Р.Ю.

суддів СОБОСЛОЯ Г.Г., ГОТРИ Т.Ю.

при секретарі ВОЛОЩУК В.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді цивільну справу № 301/2423/18 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та Кушницької сільської ради Іршавського району Закарпатської області про скасування рішення та державного акту на землю, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Іршавського районного суду від 11 грудня 2018 року, повний текст якої складено 11 грудня 2018 року, головуюча суддя Даруда І.А., -

встановив:

Позивач ОСОБА_1 оскаржила ухвалу Іршавського районного суду від 11.12.2018, якою відмовлено у клопотанні позивача про об`єднання справ у одне провадження та залишено заяву без розгляду. На думку сторони, ухвалу постановлено з порушенням норм процесуального права. Так, суд не мав підстав для залишення позову без розгляду з тих мотивів, що позивач не повною мірою виконав вимоги суду про надання доказів, якими обґрунтовується позов (ст. 84 ч. 10 ЦПК України).

Зокрема, факт перешкоджання позивачу в користуванні земельною ділянкою може бути доведений лише показаннями свідків, які в підготовчому судовому засіданні не допитуються. Позивач не заявляв клопотання про допит свідків, що може в подальшому тягнути залишення без розгляду такого клопотання, проте - не залишення без розгляду позову. Положення ст. 84 ч. 10 ЦПК України не стосуються доказів щодо пред`явлених вимог.

Суд необґрунтовано постановив ухвалу про витребування доказів, оскільки такі міг витребувати на підставі клопотання позивача (ст. 84 ч. 1, ст. 177 ч. 3 ЦПК України). Однак, позивач таких клопотань не заявляв, тому суд, відкривши провадження в справі, повинен був розглянути її на підставі наявних доказів та прийняти рішення в справі.

Відтак, ухвалу, яка перешкоджає зверненню позивача до суду, слід скасувати, справу направити до суду першої інстанції для розгляду по суті.

Заслухавши доповідь судді, розглянувши на підставі ст. 372 ч. 2 ЦПК України справу за відсутності учасників процесу, обговоривши доводи скарги, перевіривши матеріали справи, суд приходить до такого.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 пред`явила до ОСОБА_2 та Кушницької сільської ради Іршавського району позов про скасування рішення та державного акту на землю, просила визнати строк звернення до суду пропущеним із поважної причини та поновити його, скасувати рішення сільської ради від 06.03.1997 про передачу ОСОБА_2 у приватну власність земельної ділянки площею 0,4654 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , та Державний акт на право приватної власності на землю серії НОМЕР_1 від 11.07.2002 (а.с. 2-3, 5).

Норми ЦПК України передбачають, зокрема, що:

позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви; якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу (ст. 83 ч.ч. 2, 4);

учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом; таке клопотання повинно бути подане в строк, зазначений у частинах 2 та 3 статті 83 ЦПК України; якщо таке клопотання заявлено з пропуском встановленого строку, суд залишає його без задоволення, крім випадку, коли особа, яка його подає, обґрунтує неможливість його подання у встановлений строк з причин, що не залежали від неї (ст. 84 ч. 1);

у разі неподання учасником справи з неповажних причин або без повідомлення причин доказів, витребуваних судом, суд залежно від того, яка особа ухиляється від їх подання, а також яке значення мають ці докази, може визнати обставину, для з`ясування якої витребовувався доказ, або відмовити у його визнанні, або може здійснити розгляд справи за наявними в ній доказами, або, у разі неподання таких доказів позивачем, - також залишити позовну заяву без розгляду (ст. 84 ч. 10);

позовна заява повинна містити виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини; перелік документів та інших доказів, що додаються до заяви; зазначення доказів, які не можуть бути подані разом із позовною заявою (за наявності); зазначення щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви (ст. 175 ч. 3 п.п. 5, 8);

у разі необхідності до позовної заяви додаються клопотання та заяви позивача про … витребування доказів …; позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів) (ст. 177 ч.ч. 3, 5).

Тобто, у позовній заяві зазначаються і до неї додаються докази, наявні у позивача, а в разі відсутності у позивача певних доказів і він самостійно не може їх отримати заявляється відповідне клопотання про витребування доказів. До позовної заяви позивач додав як доказ копію Державного акту на право приватної власності на землю серії НОМЕР_1 від 11.07.2002 (а.с. 4). Клопотання про витребування доказів позивач не заявляв.

Ухвалою судді Іршавського районного суду від 14.11.2018 відкрито провадження в справі (а.с. 8). Іншою ухвалою від 14.11.2018 суддя суду першої інстанції виходячи з того, що докази мають бути подані разом із позовною заявою, витребував від позивача копії рішень Іршавського районного суду про розірвання шлюбу та про розподіл будинковолодіння АДРЕСА_1 , а також вказав на необхідність надання доказів на підтвердження позовних вимог, а саме, в чому полягають перешкоди в користуванні земельною ділянкою (а.с. 10-11).

На виконання ухвали про витребування доказів позивач ОСОБА_1 23.11.2018 подала до суду копії рішень Іршавського районного суду від 26.05.2015 у справі № 301/967/15-ц, від 17.11.2017 у справі № 301/100/16-ц (а.с. 17-22). Цього ж дня ОСОБА_1 подала до суду і клопотання про об`єднання в одне провадження справи, що розглядається, із справою № 301/1126/18 за її позовом до ОСОБА_2 про визнання права власності на 1/2 частину земельної ділянки та реальний розподіл ділянки, призначеної для будівництва і обслуговування житлового будинку АДРЕСА_1 , провадження в якій було відкрито ухвалою судді Іршавського районного суду від 24.05.2018 (а.с. 23-26).

Ухвалою від 11.12.2018 Іршавський районний суд відмовив у клопотанні позивача ОСОБА_1 про об`єднання цивільних справ в одне провадження, а її позов до ОСОБА_2 та Кушницької сільської ради Іршавського району про скасування рішення та державного акту на землю залишив без розгляду (а.с. 38). В об`єднанні справ відмовлено на підставі ст. 188 ч. 3 ЦПК України через те, що ухвалою суду від 22.06.2018 у справі № 301/1126/18 вже було закрито підготовче провадження, що виключає можливість об`єднання справ, а залишено позов без розгляду на підставі ст. 84 ч. 10 ЦПК України через неподання з неповажних причин або без повідомлення причин доказів, витребуваних судом (ухвала була виконана частково, були подані не завірені належним чином копії рішень суду).

У частині відмови в об`єднанні цивільних справ ухвала суду першої інстанції відповідає вимогам цивільного процесуального закону, попри вимогу апелянта про скасування ухвали Іршавського районного суду від 11.12.2018 у цілому скарга не містить жодних доводів у цій частині (ст. 188 ч. 3 ЦПК України). Тож у частині відмови в об`єднанні цивільних справ ухвала підлягає залишенню без змін (ст. 375 ЦПК України).

Із ухвалою суду першої інстанції в частині залишення позову без розгляду апеляційний суд погодитись не може.

Відкривши ухвалою від 14.11.2018 провадження в справі, суддя суду першої інстанції визнав відповідність позовної заяви вимогам ст.ст. 175, 177 ЦПК України.

Виходячи з правил диспозитивності цивільного процесу, позивач на свій розсуд розпоряджається своїми правами щодо предмета спору, іншими процесуальними правами та виконує обов`язок доказування пред`явлених вимог (ст.ст. 12, 13, 43, 49, 76-81 ЦПК України).

Діючи в процесі самостійно, на власний розсуд, позивач не заявляв клопотання про витребування доказів, водночас виконав вимоги суду про надання копій судових рішень, ухвалених цим же судом. Вимоги щодо засвідчення копій судових рішень (ст. 95 ч.ч. 2, 4, 5 ЦПК України) позивач не виконав, однак, беручи до уваги характер саме цих документів, їх незасвідчення в даному конкретному випадку не може розглядатися як істотне порушення встановлених правил, оскільки не існувало перешкод для перевірки цих документів у суді, засвідчення копій тощо. Отже, вимоги суду були виконані частково, документи суду були надані.

Стосовно вимоги про докази щодо перешкод у користуванні земельною ділянкою, то така вимога неконкретна та не є вимогою про надання доказів по суті. Питання про те, в чому полягають перешкоди в користуванні земельною ділянкою, належить передусім до обґрунтування позову (і таке наведене в заяві у межах, визначених позивачем), що може підтверджуватися як наявними на час подачі заяви доказами, так і отриманими під час судового розгляду з огляду на специфіку встановлення певних обставин (наприклад, фізичних перешкод) та порядок їх доведення доказами. Тобто, відповідне формулювання ухвали не можна вважати вимогою до позивача про надання конкретних доказів.

Після відкриття провадження в справі суду належало з урахуванням призначення підготовчого засідання на 11.12.2018 провести це засідання та виконати дії, що випливають із положень ст.ст. 189, 196, 197 ЦПК України, зокрема, з`ясувати необхідні питання щодо характеру спірних правовідносин, предмета позову, розв`язання клопотань, а зважаючи на ухвалу про витребування доказів - роз`яснити учасникам справи, які обставини входять до предмета доказування, які докази мають бути подані тим чи іншим учасником справи, з`ясувати питання щодо витребування доказів, здійснити інші дії, необхідні для забезпечення правильного і своєчасного розгляду справи по суті. Натомість суд відповідних дій не виконав, а за наслідками вирішення клопотання про об`єднання позовів постановив ухвалу, що наразі оскаржується.

За відсутності клопотання сторони про витребування доказів суд першої інстанції не мав на цій стадії процесу належних підстав для самостійного витребування доказів. Застосування положень ст. 81 ч. 7 ЦПК України можливе на наступних стадіях процесу за наявності для того конкретних підстав та з відповідним обґрунтуванням і є винятком із загального правила щодо відсутності в суду можливості збирати докази з власної ініціативи.

Поза тим, що вимога суду щодо надання позивачем доказів у відповідній частині неконкретна, що позбавляло позивача можливості її належного виконання, відсутність певних доказів, неподання їх позивачем тощо оцінюються судом при розв`язанні спору по суті та ухваленні рішення, що передбачено й частиною 10 статті 84 ЦПК України в числі відповідних альтернативних варіантів її застосування.

Відтак, суд першої інстанції не мав передбачених цивільним процесуальним законом підстав для висновку про ухилення позивача від надання витребуваних у належний процесуальний спосіб доказів, неподання їх з неповажних причин або без повідомлення причин, тому порушив норми процесуального права, що призвело до постановлення у цій частині помилкової ухвали і на підставі ст. 379 ч. 1 п. 4 ЦПК України тягне часткове задоволення апеляції, скасування ухвали в частині залишення без розгляду позову із направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст. 374 ч. 1 п.п. 1, 6, ст. 375, ст. 379 ч. 1 п. 4, ст. 382 ЦПК України, апеляційний суд -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково, ухвалу Іршавського районного суду від 11 грудня 2018 року в частині залишення без розгляду позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та Кушницької сільської ради Іршавського району Закарпатської області про скасування рішення та державного акту на землю скасувати, справу для продовження розгляду направити до суду першої інстанції, в іншій частині залишити ухвалу Іршавського районного суду від 11 грудня 2018 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню не підлягає. Повне судове рішення складене 5 червня 2019 року.

Судді