П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 березня 2019 року місто Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах ОСОБА_1 (суддя-доповідач), ОСОБА_2, ОСОБА_3 із секретарем судового засідання Лептугою С.С., за участю позивача ОСОБА_4, представника відповідача ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_6, розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційні скарги позивача ОСОБА_4 та відповідача ОСОБА_5 на рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 09 січня 2019 року, ухвалене в приміщенні того ж суду у складі судді Бобрової І.В. о 10 год. 12 хв., по справі № 487/7196/18, провадження №22-ц/812/466/19, №22-ц/812/517/19 за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про стягнення аліментів на утримання дітей,

В С Т А Н О В И В :

29 жовтня 2018 року ОСОБА_4 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_5, в якому просила стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання сина ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, доньки ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, сина ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_2 у твердій грошовій сумі в розмірі 3600 грн. щомісячно на кожну дитину, починаючи з дня подачі заяви по досягненню двох малолітніх дітей повноліття та до припинення навчання повнолітньої дитини.

Свої вимоги мотивувала тим, що 08.04.2006 року між нею та відповідачем було укладено шлюб, який рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 20.04.2018 року розірвано. За період спільного проживання у сторін народилися діти: син ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_2, син ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1 та донька ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1. Усі діти проживають разом з позивачем. Старший син, ОСОБА_9, навчається у платному вузі за кордоном (ОСОБА_10, м. Варшава, університет Лазарського), що потребує значних затрат. Відповідач матеріальної допомоги на утримання дітей в достатньому обсязі не надає, у звязку з чим позивач звернулася до суду із вказаним позовом (а.с. 1-4).

Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 09 січня 2019 року позовну заяву ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про стягнення аліментів на утримання дітей задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 аліменти на утримання сина ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3, та доньки ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_3, у твердій грошовій сумі у розмірі 1200 грн. на кожного, починаючи стягнення з 29.10.2018 року і до досягнення дітьми повноліття.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 аліменти на утримання повнолітнього сина ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_4, в твердій грошовій сумі у розмірі 2500 грн. на місяць, починаючи з 29.10.2018 року та до припинення навчання 30.09.2021 року. Вирішено питання про судові витрати (а.с. 113-115).

Ухвалою суду від 12.02.2019 року виправлена помилка, допущена в резолютивній частині рішення суду, з прізвища позивачки «Гаркун» на «Масс» (а.с. 130).

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції ОСОБА_4 подала апеляційну скаргу, в якій вказує, що рішення суду в частині присудження розміру аліментів на двох малолітніх дітей є необґрунтованим, не справедливим. Крім того, посилається на те, що відповідач у своєму відзиві на позовну заяву визнав частково позов та погодився на щомісячну виплату аліментів у розмірі 2000 грн. на кожну малолітню дитину, що не було враховано судом. Просить змінити рішення суду в частині визначеного судом розміру аліментів на утримання неповнолітніх дітей з 1200 грн. на місяць на кожного до 2000 грн. В іншій частині рішення суду нею не оскаржено. (а.с. 133-135).

В апеляційній скарзі ОСОБА_5 зазначає, що не згоден із рішенням суду в частині стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина ОСОБА_9 з тих підстав, що з ним не обговорювалось питання щодо навчання сина за кордоном, що він є повнолітнім, повністю дієздатним, а тому такий позов повинен бути заявлений ним особисто. Просить рішення суду в зазначеній частині скасувати. В іншій частині рішення суду ним не оскаржено. (а.с. 124-126).

У відзиві на апеляційну скаргу відповідача позивач посилається на її необґрунтованість та просить її відхилити.

У відзиві на апеляційну скаргу позивача відповідач просить відмовити в її задоволенні.

В судовому засіданні апеляційного суду позивач підтримала доводи своєї апеляційної скарги та не визнала скаргу відповідача.

Представник відповідача просила задовольнити його апеляційну скаргу та відмовити в задоволенні апеляційної скарги позивачки.

Заслухавши доповідача, пояснення учасників справи, переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність та обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду прийшла до такого.

Судом першої інстанції встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого мають неповнолітніх дітей сина ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, доньку ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, повнолітнього сина ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_2, які зареєстровані разом з позивачем та перебувають на її утриманні.

Повнолітній ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_2, навчається на денній формі навчання на факультеті міжнародних відносин Університету Лазарського (ОСОБА_10), термін навчання з 01.10.2018 р. до 30.09.2021 р.

Згідно з додатком №1 до Договору про суми оплат, повязаних із навчанням та оплатою за освітні послуги в університеті Лазарського становить 3540,00 злотих (26083,13 грн.) за семестр. Витрати по оплаті навчання несе позивач.

Відповідач мешкає окремо від дітей та приймає часткову участь в їх утриманні.

При вирішення питання про розмір аліментів на дітей судом враховано, що ОСОБА_5 працює на посаді директора Комунального житлово-експлуатаційного підприємства №24, крім цього займається підприємницькою діяльністю, жодних доказів того, що відповідач є непрацездатною особою, або стан здоровя перешкоджає йому нести свої аліментні зобовязання суду надано не було.

Відповідно до частин першої, другої та п'ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції не в повній мірі відповідає вимогам норм матеріального права, обставинам справи, тому підлягає зміні з наступних підстав.

За змістом частини першої статті 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Частиною першою та другою статті 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до статті 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Згідно з ч.ч.1-3 статті 181 СК України способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними і той із батьків хто проживає окремо від дитини може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Стаття 182 СК України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) встановлює, що при визначенні розміру аліментів суд враховує:

1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3 1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3 2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

2. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Статтею сьомою Закону України від 23.11.2018 року № 2629-VIII "Про Державний бюджет України на 2019 рік", установлено у 2019 році прожитковий мінімум дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2019 року - 2027 гривень на одну особу в розрахунку на місяць.

Зазначені положення закону не в повній мірі були враховані судом першої інстанції, в той час як матеріали справи свідчать про те, що дохід відповідача за 2017 рік від заняття підприємницькою діяльністю становить 262000 грн., за 2018 рік - 104000 грн., крім того він працює, має постійну заробітну плату, має на праві власності три земельні ділянки, майновий комплекс, грошові заощадження на особовому рахунку. Відповідно до наданих ним пояснень у відзиві на позов він не заперечував проти стягнення з нього аліментів на неповнолітніх дітей у розмірі по 2000 грн. на кожного (а.с. 20-29, 59-62, 77).

З урахуванням наведеного рішення суду першої інстанції в частині стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей слід змінити з 1200 грн на місяць до 2000 грн. на місяць на кожного.

Щодо рішення суду про стягнення аліментів на повнолітню дитину.

Відповідно до частини першої статті 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.

Згідно зі статтею 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

При цьому СК України виходить із принципу рівності прав та обов'язків батьків. Відповідно до закону надавати матеріальну допомогу повнолітнім сину чи доньці, які продовжують навчання, зобов'язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає їх дитина.

Правовідносини обов'язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка, зокрема, передбачає обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (ст. ст. 199, 200, 201 цього Кодексу). У визначенні розміру аліментів слід враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження.

У п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року N 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", судам роз'яснено, що обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Відповідно до ч. 3 ст. 199 СК України право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів мають самі дочка, син, які продовжують навчатися, а також той із батьків, з яким вони проживають.

У разі заявлення позову одним із батьків суд може залучити до участі у справі (якщо залежно від її обставин визнає необхідним) повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися і на користь яких у зв'язку з цим стягуються аліменти.

Сторонами в суді першої інстанції не ставилось клопотання про залучення повнолітнього сина сторін до участі в справі. Згідно наданих позивачкою доказів старший син зареєстрований разом з нею (а.с. 32, 33). Та обставина, що він у звязку з навчанням проживає за іншою адресою, не перешкоджає позивачці в інтересах сина звернутися до суду з позовом про стягнення аліментів. Таким чином, суд дійшов правильного висновку, що позивач мала права звертатися до суду з указаним вище позовом.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що повнолітній син сторін - ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_2, навчається на денній формі навчання на факультеті міжнародних відносин Університету Лазарського (ОСОБА_10), термін навчання з 01.10.2018 р. до 30.09.2021 р.

Згідно з додатком №1 до Договору щодо умов по оплаті за навчання та оплатою за освітні послуги, укладеним 24.09.2018 року між ОСОБА_9 та Університетом Лазарського оплата за семестральне навчання становить 3540,00 злотих (26083,13 грн.) за семестр, який включає 4 місяці, тобто 6520 грн. на місяць. Витрати по оплаті навчання несе позивач.

Інших доказів з цього приводу суду не надано.

Таким чином визначений судом розмір аліментів на повнолітнього сина 2500 грн. на місяць, який не оспорюється позивачем, відповідає вимогам закону та обставинам справи.

Підстави для зміни або скасування рішення суду в зазначеній частині відсутні.

Доводи апеляційної скарги відповідача, які зводяться до того, що з ним не було узгоджено навчання сина за межами України, зміна прізвища сином, а також те, що син як повнолітній може самостійно предявити позов до нього не заслуговують на увагу, оскільки не ґрунтуються на вимогах закону.

Керуючись ст.ст. 367, 376, 382, 389 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити.

Рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 09 січня 2019 року в частині стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей змінити.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 аліменти на утримання сина ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3, та доньки ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_3, у твердій грошовій сумі у розмірі 2000 грн. на місяць на кожного, починаючи з 29 жовтня 2018 року до досягнення ними повноліття.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття. Може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання її повного тексту у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий Л.М. Прокопчук

Суддя Н.В. Самчишина

Суддя Л.М. Царюк

Повний текст постанови складено 14 березня 2019 року