Справа № 466/8307/19
У Х В А Л А

21 жовтня 2019 року м.Львів

Суддя Шевченківського районного суду м.Львова Луців-Шумська Н.Л. ознайомившись із заявою ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення,

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_1 подала в суд заяву, в якій просить суд встановити факт, що має юридичне значення, а саме що її батько ОСОБА_2 та мати ОСОБА_3 є поляками за національністю, а також що вона є полькою за національністю.

Ознайомившись із даною заявою, слід дійти висновку, що вона не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Згідно із ч.1 ст.19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Відповідно до ч.ч.1 та 2 ст.293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Суд розглядає в порядку окремого провадження, зокрема, справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

У ст.315 ЦПК України наведено перелік фактів, справи про встановлення яких розглядаються судом. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Вказана норма не передбачає можливості розгляду в порядку окремого провадження заяв про встановлення факту належності до певної національності.

Чинним законодавством України не передбачено зазначення в актових записах цивільного стану та свідоцтвах про ДРАЦС національності батьків дитини чи осіб, які вступають у шлюб. Тим самим забезпечується рівність усіх незалежно від національності чи етнічного походження, а також право особи вільно обирати та відновлювати національність, як це передбачено ст.11 ЗУ «Про національні меншини в Україні». Примушення громадян у будь-якій формі до відмови від своєї національності не допускається.

Згідно зі ст.300 ЦК України особа має право на індивідуальність, на збереження своєї національної, культурної, релігійної, мовної самобутності, а також право на вільний вибір форм та способів прояву своєї індивідуальності, якщо вони не заборонені законом та не суперечать моральним засадам суспільства. Таке право підпадає під захист ст.8 Конвенції про захист прав та основоположних свобод, яка передбачає, що кожна людина має право на повагу до її особистого і сімейного життя. Держава не може втручатися у здійснення цього права інакше ніж згідно із законом та у випадках, необхідних у демократичному суспільстві в інтересах національної і громадської безпеки.

Згідно зі статтею 3 Рамкової конвенції про захист національних меншин кожна особа, яка належить до національної меншини, має право вільно вирішувати, вважатися їй чи не вважатися такою, і таке рішення або здійснення прав у зв`язку з ним не повинно зашкоджувати такій особі.

Відмова від фіксації національності в офіційних документах, що посвідчують особу, та актових записах цивільного стану і відповідних свідоцтвах про ДРАЦС повністю відповідає ст.24 Конституції України, яка гарантує рівність громадян, зокрема, незалежно від етнічного походження, а також ст.11 ЗУ «Про національні меншини в Україні». Національна належність особи, таким чином, є актом її особистого самовизначення і жодним чином не впливає на публічно-правові відносини такої особи з державою. Фіксація факту національності особи в документі, що її посвідчує, чи в актових записах громадянського стану створила б перешкоду вільному обранню чи відновленню національності, оскільки поставила б таке обрання чи відновлення у залежність від рішення державного органу.

За таких обставин слід дійти висновку про те, що заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства у зв`язку з неможливістю встановлення в судовому порядку фактів щодо належності осіб до певної національності.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.255 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження, якщо заява не підлягає розгляду в судах в порядку цивільного судочинства.

Оскільки встановлення факту належності до певної національності не підлягає розгляду у порядку цивільного судочинства, вважаю необхідним відмовити ОСОБА_1 у відкритті провадження за її заявою.

У зв`язку з відмовою у відкритті провадження повернути заявниці сплачений нею судовий збір.

Керуючись ст.ст.255,259,260,315 ЦПК України,

П О С Т А Н О В И Л А :

У відкритті провадження за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення - відмовити.

Заяву з додатками повернути заявниці.

Повернути ОСОБА_1 ( ІНПП НОМЕР_1 ) сплачений нею судовий збір в розмірі 384,20грн.згідно квитанції від 10.10.2019р.

Ухвала суду може бути оскаржена в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду через Шевченківський районний суд м.Львова шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя: Н. Л. Луців-Шумська