КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Головуючий у суді першої інстанції Шкірай М.І.
Єдиний унікальний номер справи №752/3089/19
Апеляційне провадження №22ц/824/8515/2019
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 червня 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Мережко М.В.,

суддів - Верланова С.М., Савченка С.І.,

секретар -Тютюнник О.І.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Голосіївського районного суду Київської області від 14 лютого 2019 року ( про забезпечення позову ) у справі за позовом заступника Генерального прокурора в інтересах держави в особі Київської міської ради до ОСОБА_1 , треті особи на стороні відповідача, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору Обслуговуючий кооператив житловий кооператив «Котміст», товариство з обмеженою відповідальністю «Будівельна спілка», ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про витребування земельних ділянок з чужого незаконного володіння .

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду , дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, -

В с т а н о в и в :

У лютому 2019 року до Голосіївського районного суду м. Києва надійшов позов Заступника Генерального прокурора в інтересах держави в особі Київської міської ради до ОСОБА_1 , треті особи на стороні відповідача, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: Обслуговуючий кооператив житловий кооператив «Котміст», Товариство з обмеженою відповідальністю «Будівельна спілка», ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про витребування земельних ділянок з чужого незаконного володіння.

Одночасно з позовною заявою позивач подав до суду заяву про забезпечення позову, шляхом накладення арешту на земельні ділянки площею 0,1970 га кожна (кадастрові номери НОМЕР_1 ; НОМЕР_2 ; НОМЕР_3 ; НОМЕР_4 ), розташовані на 21 км Столичного шосе у Голосіївському районі м. Києва і заборони ОСОБА_1 та іншим особам здійснювати будь-які дії із зазначеною земельною ділянкою, у тому числі укладати договори, вчиняти інші правочини щодо неї.

Позивач вказує, що підставою пред`явлення цього позову стало виявлення Генеральною прокуратурою України порушень Земельного та Житлового кодексу України, допущених при переданні ОКЖК «Котміст» безоплатно, не на конкурентних засадах земельних ділянок площею 74,69 га у власність для житлової забудови та у довгострокову оренду.

Рішенням господарського суду м. Києва від 15 грудня 2016 року ( справа № 910/3724/14) яке набрало законної сили, встановлено ,що спірні земельні ділянки, незаконно набуті у власність ОСОБА_1 , неодноразово відчужувалися, а також за рахунок них формувалися статутні фонди юридичних осіб.

Так, на передану рішенням Київської міської ради у власність ОКЖК « Котміст » земельну ділянку, одразу ж після отримання державного акта на право власності, внесено цим кооперативом до статутного капіталу ТОВ «Будівельна спілка», яке у свою чергу, відчужило їх на користь ОСОБА_2

Крім того, під час розгляду господарськими судами справи № 910/3724/14 щодо правомірності надання вказаної земельної ділянки ОКЖК «Котміст» та внесення їх до статутного фонду ТОВ «Будівельна спілка», встановлено , що ОСОБА_2 05 червня 2014 року відчужив їх ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на підставі договорів купівлі-продажу.

За таких обставин, позивач вважає, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

Ухвалою Голосіївського районного суду Київської області від 14 лютого 2019 року заяву задоволено .

Накладено арешт на земельні ділянки площею 0,1970 га кожна (кадастрові номери НОМЕР_1 ; НОМЕР_2 ; НОМЕР_3 ; НОМЕР_4 ), розташовані на 21 км Столичного шосе у Голосіївському районі м. Києва;

Заборонено ОСОБА_1 та іншим особам здійснювати будь-які дії із зазначеними земельними ділянками, у тому числі укладати договори, вчиняти інші правочини щодо неї.

Не погоджуючись з ухвалою суду , відповідач ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу скасувати, посилаючись на порушення норм процесуального права . В апеляційній скарзі зазначала , що суд постановив ухвалу на припущеннях, будь-яких доказів того ,що вона збирається розпорядитися земельними ділянками суду не надано, як і те ,що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити виконання рішення суду.

Позивач ухвалу про забезпечення позову не оскаржував , подав відзив на апеляційну скаргу. У відзиві зазначив, що ухвала суду є законною ,оскільки невжиття заходів забезпечення позову може утруднити в подальшому виконання рішення суду.

Відповідно до ст. 44 ЦПК України, особи , які беруть участь у справі зобов`язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки.

Відповідно до ст.ст 128-131 ЦПК України сторони були своєчасно повідомлені про день та час розгляду справи на 13 червня 2019 року за адресами , які були зазначені в матеріалах справи . Клопотань про відкладення розгляду справи не надходило.

Відповідно до ст. 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість:

1) керує ходом судового процесу;

2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами;

3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій;

4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом;

5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

Апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

У провадженні Голосіївського районного суду м. Києва перебуває справа за позовом заступника Генерального прокурора в інтересах держави в особі Київської міської ради до ОСОБА_1 , треті особи на стороні відповідача , які не заявляють самостійних вимог на предмет спору Обслуговуючий кооператив житловий кооператив « Котміст» , товариство з обмеженою відповідальністю « Будівельна спілка», ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про витребування земельних ділянок з чужого незаконного володіння .

Позивач просить витребувати у ОСОБА_1 чотири земельні ділянки та передати їх у власність територіальної громади м. Києва в особі Київської міської ради .

Відповідно до ч.2 ст.149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Частиною 1 ст. 150 ЦПК України визначено види забезпечення позову, до яких, в томі числі, відносяться і такі види як накладення арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; заборона вчиняти певні дії.

Згідно з ч. 3 ст.150 цього ж Кодексу заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позовними вимогами.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п.4 постанови №9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв"язку із застосуванням відповідних заходів.

Отже, важливими умовами для вжиття заходів забезпечення позову є наявність між сторонами дійсного спору та реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду.

Згідно ст.41 Конституції України, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.

Судовий захист повинен бути ефективним, що вимагає ст.13 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Як видно із матеріалів справи , між сторонами існує спір , зокрема щодо законності отримання спірних земельних ділянок , витребування спірних земельних ділянок .

Аналіз обставин справи свідчить про те, що відповідач ОСОБА_1 може відчужити ці об`єкти нерухомого майна у власність інших осіб, внаслідок чого виконання рішення суду про задоволення позову в частині вимоги про витребування земельних ділянок з чужого незаконного володіння вказаного відповідача, стане неможливим.

З метою забезпечення збалансованості інтересів сторін, суд вірно вважав, що заява про забезпечення позову підлягає задоволенню , оскільки у разі вчинення будь-яких дій відносно земельних ділянок, пов`язаних із розпорядженням або відчуженням , у випадку задоволення позову прокурора, виконання рішення суду може бути утруднено, або взагалі буде неможливим.

Такий вид забезпечення є співмірним із заявленими позовними вимогами та достатнім для забезпечення виконання майбутнього рішення суду.

Відповідно до ч.1 ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Як роз`яснив Європейський суд з прав людини в пілотному рішенні «Іванов проти України», право на суд, захищене статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, було б ілюзорним, якби національна правова система дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалось невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін (рішення у справі «Горнсбі проти Греції»). Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок (рішення у справі «Іммобільяре Саффі проти Італії»). Необґрунтована затримка у виконанні обов`язкового для виконання судового рішення становить порушення Конвенції (рішення у справі «Бурдов проти Росії»).

Враховуючи наведене, в даному випадку забезпечення позову щодо спірних земельних ділянок є втручанням у право ОСОБА_1 на мирне володіння майном . Натомість , таке втручання є не тільки виправданим, але й необхідним, оскільки воно спрямовано на забезпечення виконання рішення суду. Крім того, така заборона не перешкоджає відповідачу ОСОБА_1 вільно володіти та користуватись цими ділянками. Ці обставини свідчать про те, що такий вид заборони щодо земельних ділянок відповідає ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та не порушує ч.1 ст.1 Першого протоколу до цієї Конвенції.

Суд першої інстанції , дослідивши матеріали цивільної справи, вивчивши заяву про забезпечення позову, її обґрунтування та додані до неї матеріали у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується заява, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для її розгляду і вирішення по суті, з урахуванням підстав ризиків невжиття заходів забезпечення позову та їх доказів, що може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду, вид пропонованого забезпечення позову, вірно дійшов висновку за необхідне задовольнити заяву і вжити заходи забезпечення позову.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права

Перевіряючи законність та обґрунтованість ухвали суду, колегія суддів не вбачає підстав для скасування ухвали суду.

Керуючись ст.ст. 365, 367,369,374,375,381 - 384 ЦПК України, колегія суддів,

П о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Голосіївського районного суду Київської області від 14 лютого 2019 року (про забезпечення позову) залишити без змін .

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Касаційна скарга на постанову може бути подана до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови буде виготовлений не пізніше 20 червня 2019 року.

Головуючий

Судді