Дата документу 12.06.2019 Справа № 336/3743/18
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 22-ц/807/2099/19 Головуючий у 1-й інстанції: Дацюк О.І.
Є.У.№ 336/3743/18 Суддя-доповідач: Кочеткова І.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 червня 2019 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого: Кочеткової І.В.,

суддів: Дашковської А.В.,

Кримської О.М.,

розглянувши в порядку спрощеного письмового позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної та моральної шкоди,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 19 березня 2019 року,

В С Т А Н О В И В:

У липні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди. Зазначала, що є власником житлового будинку АДРЕСА_1 , який огороджено парканом. 21травня 2018 року ОСОБА_2 вчинила сварку, в ході якої пошкодила паркан, спричинивши матеріальний збиток на 870 гривень. По суті вимог позивач просила стягнути з відповідача на свою користь матеріальну шкоду у сумі 1070 гривень, яка складається зі збитків внаслідок пошкодження паркану у 870 гривень, 200 гривень витрат на оцінку розміру збитків, а також моральну шкоду у 200 гривень та судові витрати.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 19 березня 2019 року позов залишено без задоволення.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій зазначає, що судом неповно з`ясовані фактичні обставини справи, порушено норми матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати, і ухвалити по справі нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що суд першої інстанції прийшов до висновків, які не відповідають дійсним обставинам справи, дав неналежну оцінкам доказам, а тому прийшов до помилкового висновку про недоведеність позову.

ОСОБА_2 у відповідності до ст. 360 ЦПК України надала відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначила, що вказана апеляційна скарга є необґрунтованою та не містить доводів, які б свідчили про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, тому просила рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 369 цього Кодексу.

Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Зважаючи на те, що справа є малозначною, її розгляд здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на такі обставини.

Відповідно до ч. 1 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам закону оскаржуване рішення в повній мірі не відповідає.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано доказів того, що домоволодіння та паркан, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , належать саме їй. Крім того суд вказав, що позивачем не надано жодних належних та допустимих доказів того, що їй була завдана матеріальна та моральна шкода саме відповідачкою, а тому відмовив в задоволені позову у зв`язку з недоведеністю.

Проте такі висновки суду не ґрунтуються на зібраних у справі доказах, суд дійшов їх з порушенням норм матеріального і процесуального права, а тому з ними гне можна погодитися.

Відповідно до ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Відповідно до ч.1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Для настання деліктної відповідальності відповідно до ст.1166 ЦК України необхідна наявність складу правопорушення, а саме: а) наявність шкоди; б) протиправна поведінка заподіювача шкоди; в) причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача. Перераховані підстави визнаються загальними, оскільки необхідні для всіх випадків відшкодування шкоди. Шкода полягає у будь-якому знеціненні блага, що охороняється правом, а майнова шкода - у зменшенні майнової сфери потерпілого, що, своєю чергою, тягне за собою негативні майнові наслідки для правопорушника.

Відповідно до роз`яснень п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" від 27.03.1992р., розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.

Відповідно до ч.1, 4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч.5-7 ст. 81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору з власної ініціативи.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

На підставі ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до ч.1, 2 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Встановлено, що позивач ОСОБА_1 постійно зареєстрована і проживає в АДРЕСА_1 , є власником нерухомого майна, розташованого за вказаною адресою (а.с.26-29).

Постановою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 07.06.2018 року (а.с. 5) ОСОБА_2 була визнана винною у скоєнні правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП, звільнена від адміністративної відповідальності у зв`язку з його малозначністю. Вказана постанова суду ніким не оскаржена та набрала законної чинності 19 червня 2018 року.

Шевченківський районний суд м.Запоріжжя в своїй постанові від 07 червня 2018 року встановив, що 21.05.2018 року о 15.00 годині ОСОБА_2 у АДРЕСА_1 порушувала громадський спокій, а саме: образливо чіплялась до громадян, вигукувала нецензурні слова, пошкодила майно (паркан), який належить ОСОБА_1

Відповідно до висновку про розмір майнового матеріального збитку ринковий матеріальний збиток, нанесений об`єктам дослідження (металевому паркану та хвіртці, які відносяться до домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 ) становить 870 гривень з ПДВ (а.с. 9-10).

Статтею 82 ч. 4 ЦПК України визначено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Виходячи в наведеного вбачається, ОСОБА_2 завдала ОСОБА_1 майнову шкоду у вигляді пошкодження паркану, розмір якої складає 870,00 гривень, яка підлягає стягненню з відповідачки.

Суд першої інстанції в порушення норм чинного законодавства, необґрунтовано дійшов висновку про відсутність доказів завданої ОСОБА_1 шкоди, оскільки наявність матеріальної шкоди була встановлена під час розгляду справи про адміністративне правопорушення за №336/3144/18 Шевченківським районним судом м.Запоріжжя.

За проведення оцінки ОСОБА_1 сплатила 200 гривень, що підтверджено актом та квитанцією (а.с. 7,8), а тому вказані витрати також підлягають стягненню з відповідачки ОСОБА_2

Стосовно вимоги ОСОБА_1 про стягнення на її користь моральної шкоди в розмірі 200,00 гривень, колегія суддів зазначає таке.

Згідно із ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

У п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" судам роз`яснено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

ОСОБА_1 зазначала, що завдана їй моральна шкода виразилася в душевних стражданнях, оскільки вона отримала велике потрясіння, в результаті чого погіршився її сон, з`явилось почуття тривоги та небезпеки, у зв`язку з чим вона була вимушена звернутись до лікаря та приймати ліки.

Вказані доводи ОСОБА_1 а ні під час розгляду в суді першої інстанції, а ні під час апеляційного розгляду не знайшли свого підтвердження. Матеріали справи не містять жодних належних та допустимих доказів факту заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, тому в цій частині суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відмову у задоволені позовних вимог про стягнення з відповідачки моральної шкоди в розмірі 200,00 гривень.

Отже, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції на порушення вимог ст.ст.12, 214 ЦПК України не сприяв учасникам справи в реалізації ними прав, передбачених ЦПК, не спрямував судовий розгляд на забезпечення повного, всебічного та об`єктивного з`ясування обставин справи, що призвело до неправильного вирішення спору.

За вказаних обставин оскаржуване рішення не можна визнати таким, що ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а тому на підставі ст.376 ЦПК України воно підлягає скасуванню з ухваленням нового - про часткове задоволення позову ОСОБА_1 , а саме в частині стягнення з відповідача матеріальної шкоди в розмірі 870,00 гривень та судових витрат в розмірі 200,00 гривень.

За вимогами частини тринадцятої статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (частина перша статті 141 ЦПК України).

Зважаючи на викладене, з ОСОБА_2 слід стягнути судовий збір в розмірі 1762,00 гривень (704,80 гривень за подачу позову до суду першої інстанції + 1057,20 гривень за подачу апеляційної скарги).

Керуючись ст. ст. 374, 376, 381 -384 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 19 березня 2019 року у цій справі частково скасувати та прийняти нову постанову.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду в розмірі 1070,00 гривень ( одна тисяча сімдесят гривень 00 копійок)

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 1762,00 гривень (одна тисяча сімсот шістдесят дві гривні 00 копійок).

В іншій частині рішення Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 19 березня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Головуючий:

Судді: