РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 червня 2019 року

м. Рівне

Справа № 571/1501/18

Провадження № 22-ц/4815/640/19

Головуючий суддя в суді 1 інстанції: Ведяніна Т.О.

Рішення ухвалене в м. Сарни

Дата ухвалення повного тексту рішення не зазначено

Рівненський апеляційний суд:

в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий : Боймиструк С.В.,

судді: Гордійчук С.О., Ковальчук Н.М.,

секретар судового засідання : Тхоревський С.О.,

з участю: ОСОБА_1 , представник відповідача адвокат Шевчук В.І.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Сарненського районного суду Рівненської області від 08 лютого 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Рокитнівського НВК "Школа І-ІІІ ступенів-ліцей", третя особа - директор Рокитнівського НВК "Школа І-ІІІ ст. ліцей" Близнюк Володимира Петровича про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просить поновити його на посаді вчителя Рокитнівського НВК «Школа І-ІІІ ступенів-ліцей» із повною тарифною ставкою, стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу з 30 серпня 2018 року по день поновлення на роботі.

В обґрунтування вказаного позову зазначає, що він працював на посаді вчителя Рокитнівського НВК «Школа І-ІІІ ст. ліцей» з 1 вересня 2005 року і був звільнений з займаної посади наказом директора вказаного навчального закладу №11 від 30 серпня 2018 року - на підставі п.3 ст.41 КЗпП України. Підставою звільнення в даному випадку послугувала заява жительки с. Рокитного ОСОБА_3 про факт заподіяння позивачем тілесних ушкоджень її пасинку. Позивач вважає звільнення незаконним, оскільки вирок Сарненського районного суду Рівненської області від 17 квітня 2018 року, яким він був визнаний винним у вчинені кримінального правопорушення, скасовано ухвалою Апеляційного суду Рівненської області від 17 липня 2018 року. Відповідно до позовної заяви, позивач вважає, що чинне законодавство не містить чітко визначеного поняття аморального проступку, за вчинення якого позивача було звільнено з роботи, а тому, враховуючи ті обставини, що за час роботи у Рокитнівському НВК до нього не було жодних претензій з боку керівництва - його вивільнення він вважає таким, що відбулось на ґрунті особистих стосунків, а тому звільнення є неправомірним. В зв`язку із наведеним, позивач вважає, що є підстави для його поновлення на роботі, а, відтак, і для стягнення з відповідача на його користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Рішенням Сарненського районного суду Рівненської області від 08 лютого 2019 року відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 до Рокитнівського НВК «Школа І-ІІІ ступенів-ліцей», третя особа - директор Рокитнівського НВК «Школа І-ІІІ ступенів-ліцей» Близнюк В.П. про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1 , не погоджується із вказаним рішенням суду першої інстанції, вважає його таким, що ухвалено з порушенням норм процесуального та матеріального права.

Зазначає, що в поданій ним позовній заяві від 28 вересня 2018 року не визнавав правомірним звільнення його з посади вчителя на підставі п.3 ст. 41 КЗпП України, вчинення працівником, що виконує виховні функції аморального проступку, не сумісного з продовженням даної роботи. Наголошує на тому, що його звільнено саме в період перерозподілу тижневого навантаження між педагогічними працівниками і одразу ж після його звернень до відділу освіти Рокитнівської РДА та засновника навчального закладу з критикою діяльності адміністрації ліцею та про несправедливий розподіл тижневого навантаження, що відповідно і стало, на його думку, причиною звільнення.

Вважає, що судом першої інстанції зроблено не правильний висновок, що скасування вироку Сарненського районного суду Рівненської області від 17 квітня 20018 року та закриття провадження у зв`язку із звільненням обвинуваченого від кримінальної відповідальності за закінченням строків давності не є реабілітуючим, тобто таким, що виправдовують особу. Оскільки в поданих ним та його захисником апеляційних скаргах вони просили вирок суду скасувати, а провадження закрити на підставі п.3 ч.1 ст. 284 КПК України (реабілітуючи обставина). Вважає, що вирок скасований, а кримінальне провадження закрите в тому числі і у зв`язку з недоведеністю винуватості поза розумним сумнівом, а можливість здобуття інших доказів вичерпана.

За таких обставин зазначає, що вирок Сарненського районного суду Рівненської області від 17 квітня 2018 року та ухвала від 17 липня 2018 року можуть свідчити лише про сам факт наявності кримінального провадження від 26 квітня 2016 року, але аж ніяк не може бути доказом вчинення аморального проступку.

Вказує, що громадська організація Самоврядування працівників Рокитнівського НВК "Школа І-ІІІ ст. - ліцей" "Крок Вперед", згідно чинного законодавства про працю та Закону України "Про загальну середню освіту", не є органом який правомочний розглядати питання про звільнення працівника з роботи.

За наведеного, просить рішення Сарненського районного суду Рівненської області від 08 лютого 2019 року скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити повністю.

У поданому Рокитнівським НВК "Школа І-ІІІ ступенів-ліцей" відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , зазначає, що як слідує з судового рішення апеляційного суду, ОСОБА_1 було звільнено від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності. Суд не виносив виправдувального вироку щодо нього та не визнавав ОСОБА_1 невинним у вчинені злочину, передбаченого ч.1 ст. 125 КК України. В свою чергу тільки після вирішення питання по суті апеляційним судом та набуття рішенням суду законної сили адміністрація ліцею сприйняла факт вчинення аморального проступку об`єктивно доведеним.

Зазначає, що оскільки в закладі відсутня профспілкова організація, вказані обставини були предметом дослідження та з`ясування під час засідання громадської організації Самоврядування працівників Рокитнівського НВК "Школа І-ІІІ ступенів-ліцей" "Крок вперед", в ході якого була розглянута заява ОСОБА_3 від 29 серпня 2018 року з вимогою звільнення ОСОБА_1 за вчинення аморального проступку та прийнято рішення щодо обґрунтованості вимог заявниці.

Вказує, що таким чином, встановлено, що ОСОБА_1 дійсно було вчинено аморальний проступок, оскільки він завдав тілесних ушкоджень неповнолітній особі, яка на той час була учнем школи. Дії ОСОБА_1 , як учителя, несумісні з продовженням роботи, що має виховну функцію.

За наведеного просили апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

ОСОБА_1.в судовому засіданні підтримав подану апеляційну скаргу та просив її задовольнити.

Представник ліцею адвокат Шевчук В.І. просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення місцевого суду без змін.

За результатами апеляційного розгляду колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Частиною 1 ст. 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційних скарг та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Частинами 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду відповідає даним вимогам закону.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову, судом першої інстанції зроблено висновок, що позивачем дійсно було вчинено аморальний проступок, оскільки ним було завдано тілесні ушкодження неповнолітній особі, яка на той момент була учнем ОСОБА_1 , та вважає, що звільнення ОСОБА_1 з посади вчителя на підставі пункту 3 статті 41 КЗпП України є правомірним. Крім того, оскільки суд першої інстанції дійшов висновку про необґрунтованість заявлених позивачем вимог про поновлення на роботі, то не підлягають до задоволення також його вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 30 серпня 2018 року по день поновлення на роботі.

З такими висновками суду першої інстанції погоджується колегія судів апеляційної інстанції виходячи з наступного.

Судом встановлено, що із копії виписки з наказу №448 від 1 вересня 2005 року вбачається, що ОСОБА_1 наказом начальника Рокитнівського районного відділу освіти цього числа було призначено на посаду вчителя історії, правознавства та англійської мови в Рокитнівський ліцей.

30 серпня 2018 року позивача - ОСОБА_1 , було звільнено з посади вчителя правознавства «Рокитнівського НВК Школа І-ІІІ ступенів-ліцей» на підставі п.3 ст.41 КзпП України з 30 серпня 2018 року, що підтверджується копією наказу №11 від 30 серпня 2018 року за підписом директора НВК Близнюка В . П. та копією трудової книжки серії НОМЕР_1 , виданої 3 жовтня 2000 року на ім`я ОСОБА_1 , в якій містяться записи про прийняття позивача на роботу та його звільнення - відповідно до наведених вище наказів.

В обґрунтування заявленого позову ОСОБА_1 зазначав, що він має необхідну освіту, а також високі досягнення у педагогічній сфері, на доведення чого надав суду копію диплома, згідно із яким ОСОБА_1 закінчив Рівненський державний гуманітарний університет і отримав повну вищу освіту за спеціальністю «Педагогіка і методика середньої освіти. Історія» та здобув кваліфікацію вчителя історії і правознавства, вчителя мови (англійська) і зарубіжної літератури. Крім цього, позивачем до позовної заяви долучені копії подяк та грамот за підготовку учнів до конкурсів та олімпіад.

Також ОСОБА_1 на підтвердження власної кваліфікації надані суду копії матеріалів наукових конференцій з питань права, в яких він приймав участь.

Відповідно до змісту позовної заяви - позивач вважає, що його звільнення відбулось виключно на ґрунті особистих неприязних стосунків із керівництвом навчального закладу - Рокитнівського НВК «Школа І-ІІІ ступенів-ліцей».

Свою позицію позивач підтвердив долученими до позовної заяви доказами, а саме : копією скарги від 23 серпня 2018 року, поданої на ім`я начальника відділу освіти Рокитнівської РДА, копією аналогічної скарги, поданої на ім`я голови Рокитнівської районної ради, копію відповіді за підписом голови Рокитнівської районної ради від 4 вересня 2018 року, копією повідомлення за підписом директора НВК від 11 червня 2018 року №54, із яких вбачається, що між ОСОБА_1 та керівництвом навчального закладу, в якому він був працевлаштований, існував конфлікт з приводу розподілу тижневого навантаження педагогічним працівникам.

Таким чином, наведеними вище доказами доведено, що ОСОБА_1 дійсно був працевлаштований на посаді вчителя Рокитнівського НВК «Школа І-ІІІ ступенів-ліцей» та був звільнений з вказаної посади на підставі п.3 ст.41 КЗпП України.

Відповідно до п.3 ст.41 КЗпП України - крім підстав, передбачених статтею 40 цього Кодексу, трудовий договір з ініціативи власника або уповноваженого ним органу може бути розірваний також у випадках: вчинення працівником, який виконує виховні функції, аморального проступку, не сумісного з продовженням даної роботи.

Згідно роз`яснень, що містяться в п. 28 Постанови Пленуму ВСУ «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 06 листопада 1992 року за № 9, при розгляді справ про поновлення на роботі осіб, звільнених за пунктами 2 і 3 ст.41 КЗпП, судам слід враховувати, що розірвання трудового договору з цих підстав не є заходом

дисциплінарного стягнення і тому вимоги статей 148, 149 КЗпП про строк і порядок застосування дисциплінарних стягнень на ці випадки не поширюються. Разом з тим при вирішенні справ про звільнення з цих підстав суди мають брати до уваги відповідно час, що пройшов з моменту вчинення винних дій чи аморального проступку, наступну поведінку працівника і інші конкретні обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

З підстав вчинення аморального проступку, несумісного з продовженням даної роботи (п.3 ст.41 КЗпП ), можуть бути звільнені лише ті працівники, які займаються виховною діяльністю, наприклад, вихователі, вчителі, викладачі, практичні психологи, соціальні педагоги, майстри виробничого навчання, методисти, педагогічні працівники позашкільних закладів. Таке звільнення допускається як за вчинення аморального проступку при виконанні трудових обов`язків, так і не пов`язаного з ними (вчинення такого проступку в громадських місцях або в побуті). Звільнення не може бути визнано правильним, якщо воно проведено лише внаслідок загальної оцінки поведінки працівника, не підтвердженої конкретними фактами.

Відповідно до ч.2 ст.54 Закону України «Про освіту», чинного на момент звільнення позивача - педагогічні, науково-педагогічні та наукові працівники зобов`язані, в тому числі, дотримуватися педагогічної етики, настановленням і особистим прикладом утверджувати повагу до суспільної моралі та суспільних цінностей, зокрема правди, справедливості, патріотизму, гуманізму, толерантності, працелюбства, захищати здобувачів освіти під час освітнього процесу від будь-яких форм фізичного та психічного насильства, приниження честі та гідності, дискримінації за будь-якою ознакою, пропаганди та агітації, що завдають шкоди здоров`ю здобувача освіти, запобігати вживанню ними та іншими особами на території закладів освіти алкогольних напоїв, наркотичних засобів, іншим шкідливим звичкам.

Частиною 6 цієї ж норми передбачено, що особи, винні в порушенні цієї статті, несуть відповідальність згідно з законом.

Із копії заяви ОСОБА_3 від 29 серпня 2018 року, директору Рокитнівського НВК «Школа І-ІІІ ступенів-ліцей», вбачається, що вона вимагала звільнення ОСОБА_1 з посади вчителя вказаного навчального закладу в зв`язку із тим, що він 25 квітня 2016 року заподіяв ОСОБА_6 тілесні ушкодження, тобто, вчинив аморальний проступок.

Вироком Сарненського районного суду Рівненської області від 17 квітня 2018 року ОСОБА_1 було визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, а саме - у заподіянні неповнолітньому ОСОБА_6 тілесних ушкоджень.

Ухвалою Апеляційного суду Рівненської області від 17 липня 2018 року вирок Сарненського районного суду Рівненської області від 17 квітня 2018 року щодо ОСОБА_1 скасовано, а провадження закрито. Підставою для закриття провадження вказано звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності.

Вказані обставини не є реабілітуючими, тобто такими, що виправдовують особу.

Таким чином, судом із досліджених доказів встановлено, що позивачем дійсно було вчинено аморальний проступок, оскільки ним було завдано тілесні ушкодження неповнолітній особі, яка на той момент була учнем ОСОБА_1 . Доказів на спростування цих обставин позивачем не надано, крім довільного тлумачення норм КК і КПК України на свою користь та заперечення очевидного факту спричинення ним тілесних ушкоджень учню ліцею.

Враховуючи наведене, місцевий суд дійшов правильного висновку, що звільнення ОСОБА_1 з посади вчителя на підставі пункту 3 статті 41 КЗпП України є правомірним і підстав для його поновлення на роботі - немає.

Частиною 2 статті 235 КЗпП України встановлено, що при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік.

Оскільки суд дійшов висновку про необґрунтованість заявлених позивачем вимог про поновлення на роботі, то не підлягають до задоволення також його вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 30 серпня 2018 року по день поновлення на роботі.

Таким чином, апеляційний суд доходить висновку, що судом першої інстанції були всебічно і повно встановлені обставини справи, характер правовідносин, які виникли між сторонами та застосовано правові норми, які підлягали застосуванню при вирішенні даного спору, в зв`язку із чим рішення підлягає залишенню без змін, як ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки оскаржене рішення залишено без змін, а скарга без задоволення, то судовий збір за подання апеляційної скарги покладається на особу, яка її подала.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Сарненського районного суду Рівненської області від 08 лютого 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Повний текст постанови складений 13 червня 2019 року.

Головуючий: С.В. Боймиструк

Судді: С.О. Гордійчук

Н.М. Ковальчук