РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 759/12791/17

пр. № 2/759/611/19

12 березня 2019 рокуСвятошинський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді Величко Т.О.

за участі секретаря Дудник В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовною заявоюОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики, -

в с т а н о в и в:

15.12.2017 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» №2147-VІІІ від 03.10.2017 року, котрим ЦПК України викладено в новій редакції.

Згідно п.п.9 п.1 Розділу ХІІІ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Позивачзвернувся до Святошинського районного суду м. Києва з позовом доОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики, посилаючись на те, що ОСОБА_1, 25 квітня 2014 року за усним договором позики передав позичальнику, ОСОБА_2 (далі - Відповідачу) у власність 7.900,00 грн. (сім тисяч дев'ятсот гривень). При фактичному одержанні вказаної суми позичальником була надана розписка від 25.04.2014 року. Відповідно до зазначеної Розписки, ОСОБА_2 зобов'язався повернути кошти до 25.08.2014 р. Але, до теперішнього часу Відповідач борг не повернув, чим взяті на себе зобов'язання не виконав.

Позивач зазначив, що станом на 23.04.2018 року розмір неустойки за договором складає 865,76 грн., розмір інфляційних втрат за договором складає 8790.40 грн., інфляційне збільшення боргу розраховується шляхом множення суми боргу та усіх показників інфляції за період мінус сума боргу 7900 грн: сума боргу з урахуванням індексу інфляції становить: 7900+8790.40=16690.40 грн.

Приймаючи заявлені позовні вимоги та ті обставини, що відповідач не виконує взяті на себе зобов'язання позивач просить позов задовольнити в повному обсязі.

Ухвалою суду від 25.09.2017 року відкрито провадження у справі. Ухвалою суду від 19.04.2018 року позов залишено без руху. Ухвалою суду від 26.04.2018 року прийнято до провадження.

Представник позивача в судове засідання не з'явився, надав до суду заяву про заяву про розгляд справи без його участі, підтримав заявлений позов, з викладених в ньому підстав та не заперечував проти заочного розгляду.

Відповідачі повторно у судове засідання не з'явилися, про дату та час судового засідання повідомлялися належним чином, причини нявки суду не повідомили, відзив на позовну заяву не подали, а тому, суд вважає за можливе проводити судове засідання у порядку ст.. 280 ЦПК України.

Дослідивши матеріали справи та проаналізувавши надані у справі докази, судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Перевіряючи обставини справи, судом встановлено, що ОСОБА_1, 25 квітня 2014 року за усним договором позики передав позичальнику, ОСОБА_2 позику у розмірі 7.900,00 грн. (сім тисяч дев'ятсот гривень).

Судом встановлено, що при фактичному одержанні вказаної суми позичальником була надана розписка від 25.04.2014 року, відповідно до зазначеної Розписки, ОСОБА_2 зобов'язався повернути кошти до 25.08.2014 р.

Відповідно до вимог статей 1046,1047,1048,1049,1050 ЦК України: за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками; на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей; позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

Судом встановлено, що відповідач не виконав взяті на себе зобов'язання, не повернув позику ані в установлений договором термін, ані в подальшому.

Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Згідно з правовою позицією Верховного Суду України, висловленою у постанові від 02.07.2014 року у справі № 6-79цс14, застосування якої є обов'язковим в силу ст. 370-1 ЦПК України, відповідно до норм ст. ст. 1046, 1047 ЦК України договір позики (на відміну від договору кредиту) за своєю юридичною природою є реальною односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника або інший письмовий документ, незалежно від його найменування, з якого дійсно вбачається як сам факт отримання в борг (тобто із зобов'язанням повернення) певної грошової суми, так і дати її отримання.

У вказаній постанові Верховний Суд України також зазначив, що договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, і може не співпадати з датою складання розписки, яка посвідчує цей факт, однак у будь-якому разі складанню розписки має передувати факт передачі коштів у борг.

Отже, у разі пред'явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов'язання. Для цього, з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов.

Згідно з вимогами ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, які звичайно ставляться.

Частиною першою статті 1049 Цивільного кодексу України визначено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до положень ст.533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях.

Враховуючи викладене, беручи до уваги те, що відповідач у визначені договором позики строки не повернув в повному обсязі суму позики, вимоги позивача щодо повернення суму позики є обґрунтованими і підлягають задоволенню.

Судом встановлено, щостаном на 23.04.2018 року розмір неустойки за договором складає 865,76 грн., розмір інфляційних втрат за договором складає 8790.40 грн., сума боргу з урахуванням індексу інфляції становить: 7900+8790.40=16690.40 грн.

З урахуванням задоволення позову та відповідно до ст. 141 ЦПК України, стягненню з відповідача також сплачена позивачем при зверненні до суду грошова сума судового збору, 640.00 грн.

Керуючись ст.ст. 10, 13, 81,141, 258, 263, 265, 273, 280, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

УХВАЛИВ:

ПозовОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики - задовольнити.

Стягнути з Відповідача, ОСОБА_2 (паспорт НОМЕР_2, виданий Святошинським РУГУ МВС України в м. Києві), ідентифікаційний номер невідомий, проживаючого за адресою: АДРЕСА_2, на користь Позивача, ОСОБА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1, борг за договором позики від 25.04.2014 р. з урахуванням індексу інфляції у сумі 16690.40 (шістнадцять тисяч шістсот дев'яносто, 40) грн.

Стягнути з Відповідача, ОСОБА_2 (паспорт НОМЕР_2, виданий Святошинським РУГУ МВС України в м. Києві), ідентифікаційний номер невідомий, проживаючого за адресою: АДРЕСА_2, на користь Позивача, ОСОБА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1, 3 (три) процента річних від простроченої суми за не виконання грошового зобов'язання, у розмірі 865,76 (вісімсот шістдесят п'ять,76) грн.

Стягнути з Відповідача, ОСОБА_2 (паспорт НОМЕР_2, виданий Святошинським РУГУ МВС України в м. Києві), ідентифікаційний номер невідомий, проживаючого за адресою: АДРЕСА_2, на користь Позивача, ОСОБА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1, судовий збір в розмірі 640,00 грн.

Враховуючи п.п. 15.5. п. 15 Розділу 13 Перехідні положення ЦПК України до утворення апеляційних судів в апеляційних округах, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги через Святошинський районний суд м. Києва до апеляційного суду у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Позивач має право оскаржити заочне рішення до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справ.

СУДДЯ :