Справа № 624/360/18
Провадження № 2/634/161/19
05.06.2019 Сахновщинський районний суд Харківської області у складі:
Головуючого судді Єрьоміної О.В.,
за участі секретарі судового засідання Лісняк С.П.,
розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Сахновщина Харківської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Красноградський районний відділ Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області про стягнення заборгованості по аліментним платежам та неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, -
До Сахновщинського районного суду Харківської області із Кегичівського районного суду Харківської області на підставі п.2 ч. 1, ч. 4 ст. 31 ЦПК Українинадійшла вищевказана цивільна справа.
В обгрунтування позову позивач посилається на те, що з 16.03.2013 року сторони знаходилися у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано 06.10.2015 року. Від шлюбу мають дитину: сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1
17.07.2015 року рішенням Кегичівського районного суду Харківської області стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання сина у розмірі 1/3 частина від усіх видів доходу, але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 02.06.2015 року і до досягнення дитиною повноліття.
28.07.2015 року старшим державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Красноградського районного управління юстиції Харківської області Ляміною А.В. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження по виконанню виконавчого листа від 20.07.2015 року, виданого Кегичівським районним судом Харківської області, щодо стягнення аліментів.
Відповідач добровільно сплачувати аліменти не бажає, у зв`язку з чим за ним утворилася заборгованість.
У судове засідання позивач з`явився, позовні вимоги підтримав, просив задовольнити з підстав, зазначених у позовній заяві.
Відповідач у судове засідання не з`явилася, надіслав відзив, з якого вбачається, що він, не заперечує факту заборгованості по аліментним платежам, при цьому не погоджується щодо стягнення з нього вказаної суми, посилаючисть на рішення Великої Палати Верховного Суду України від 25.04.2018 року, оскільки між сторонами відсутній спір щодо розміру заборгованості за аліментами. Щодо суми пені за прострочення сплати аліментів, відповідач також погодився із правильним її розрахунком, однак вкзав, що суму у розмірі 13 241, 19 грн. виплатити не має можливості, оскільки не має на даний час заробітку. Просив зменшити суму пені до 6000, 00 грн.
Третя особа - представник Красноградського районного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області у судове засідання не з`явився, був повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив.
Суд, заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку про часткове задоволення позову, виходячи з наступного
Як вбачається із матеріалів справи, сторони знаходилися у зареєстрованому шлюбі з 16.03.2015 року по 06.10.2015 рік. (а.с. 12).
Від шлюбу мають дитину: сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.11).
Після розірвання шлюбу дитина залишилася проживати з матір`ю та знаходить на її утриманні. (а.с. 9, 10).
На виконанні з 28.07.2015 року у державній виконавчої служби Красноградського районного управління юстиції Харківської області знаходиться виконавчий лист з примусовим виконанням рішення Кегичівського районного суду Харківської області від 17.05.2015 року про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання сина у розмірі 1/3 частина від усіх видів доходу, але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 02.06.2015 року і до досягнення дитиною повноліття. (а.с. 13).
Із розрахунку заборгованості по аліментам від 24.04.2018 року вбачаються, що за ОСОБА_2 числиться заборгованість у розмірі 38 210, 19 (тридцять вісім тисяч двісті десять грн. 19 коп) грн. (а.с. 14).
Конвенція ООН про права дитини проголосила забезпечення інтересів останньої основоположним принципом дій державних чи приватних установ, судів, адміністративних чи законодавчих органів.
Відповідно до ст.3 Конвенції держави-учасниці зобов`язалися забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, і з цією метою вживати всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.
При цьому, як зазначено в статті 27 міжнародного договору, саме батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку такої особи.
Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини.
Статтею 180 СК України встановлений обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Сплата аліментів за рішенням суду є одним із способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини.
Відповідно до ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі.
За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
Статтею 192 СК України передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Заборгованість за аліментами, які стягуються відповідно до ст. 187 СК, може бути погашено за заявою платника шляхом відрахувань з його заробітної плати, пенсії, стипендії за місцем їх одержання або стягується за рішенням суду.
Порядок стягнення аліментів на виконання рішення суду передбачений ст. 74 закону «Про виконавче провадження» і відповідно до ч. 7 цієї статті, суд вирішує питання заборгованості лише у разі спору про її розмір.
Таким чином при відсутності спору, заборгованість стягується державним виконавцем відповідно до положень Закону, а не на підставі рішення суду про стягнення заборгованості.
Враховуючи вищевикладене суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову у частині стягнення заборгованості по аліментних платежах у розмірі 38 210, 19 (тридцять вісім тисяч двісті десять грн. 19 коп) грн, оскільки між сторонами не існує спору щодо розміру суми заборгованості по аліментним платежах.
Щодо стягнення суми неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, суд, виходить із наступного.
Згідно з ч. 1 ст. 196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.
Згідно ч. 2 цієї статті розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів.
Пунктом 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що передбачена ст. 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів.
У статті 196 СК України не встановлено будь-яких обмежень періоду нарахування пені, навпаки, в ній зазначено, що пеня нараховується за кожен день прострочення.
Так, своїм висновком у постанові від 12 вересня 2018 року Верховний суд України встановив, що правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов`язку буде різним, отже і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Тобто, пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення.
Отже, загальна сума пені за несплату або несвоєчасну сплату аліментів має розраховуватися за формулою:
?р=(А 1 х 1 %Q1 )+(А2х 1 %Q2)+ (Аnх 1 %Qn), де:
?р - загальна сума пені за несплату або прострочення сплати аліментів, обраховується позивачем на момент подачі позову;
А1 - нарахована сума аліментів за перший місяць;
Q1 - кількість днів прострочення сплати суми аліментів за перший місяць;
А2 - нарахована сума аліментів за другий місяць;
Q2 - кількість днів прострочення сплати аліментів за другий місяць;
Аn - нарахована сума аліментів за останній місяць перед подачею позову;
Qn - кількість днів прострочення сплати аліментів за останній місяць.
Пеня за заборгованість по сплаті аліментів нараховується на всю суму несплачених аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення.
Отже, зобов`язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинне виконуватися щомісяця, тому при розгляді спорів про стягнення на підставі частини першої статті 196 СК України пені від суми несплачених аліментів суд повинен з`ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установити строк, до якого кожне із цих зобов`язань мало бути виконане, та з урахуванням установленого - обчислити розмір пені виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму.
Зазначена правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 25 квітня 2018 року у справі № 572/1762/15-ц (провадження № 14- 37цс18).
Згідно із ч. 1ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст.ст. 77-80 Цивільного процесуального кодексу України.
Відповідно до ст. ст.12,13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи або витребуваних судом доказів.
Таким чином, зобов`язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинне виконуватися щомісяця, однак ОСОБА_2 періодично та несвоєчасно сплачував їх, що надає позивачці право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.
Однак, всупереч вимогам ст. 12, 13 ЦПК України, відповідачем не представлено, а судом не отримано жодних доказів на підтвердження скрутного матеріального та сімейного стану платника аліментів, не надано належних та допустимих доказів відсутності його вини щодо несплати аліментів у повному обсязі, тому суд вбачає наявність підстав для стягнення пені, і відсутності підстав для зменшення розміру неустойки.
Правила допустимості доказів визначають легітимну можливість конкретного доказу підтверджувати певну обставину в справі. Правила допустимості доказів встановлені з метою об`єктивності та добросовісності у підтвердженні доказами обставин у справі, виходячи з того, що нелегітимні засоби не можуть використовуватися для досягнення легітимної мети, а також враховуючи те, що правосудність судового рішення, яке було ухвалене з урахуванням нелегітимного доказу, завжди буде під сумнівом.
Допустимість доказів означає, що обставини справи, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами.
З наданим позивачем розрахунком, проти якого не заперечує відповідач, погоджується і суд, вважаючи його як математично правильним, так і таким, що проведений у чіткій відповідності з вимогами закону та баченням судової практики з даного приводу.
Враховуючи безспірний факт наявності у ОСОБА_2 заборгованості перед позивачкою по аліментах та його вину у цьому, а також правильність проведення позивачкою розрахунків по пені, оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, вирішуючи спір в межах заявлених позовних вимог і на підставі наданих сторонами доказів суд вважає, що позов ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню.
Відповідно до статті 141 ЦПК України, а також згідно із пунктом 35 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» № 10 від 17 жовтня 2014 року із змінами зазначено, що вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати положення статті 141 ЦПК України та керуватися тим, що судовий збір та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Керуючись ст. ст.81, 141, 259, 263-265, 273, 354 ЦПК України, суд
Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.
У задоволенні інших позовних вимог відмовити.
Стягнути із ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП : НОМЕР_1 , суму судового збору на користь держави у розмірі 704, 20 грн.
Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду через Сахновщинський районний суд Харківської області шляхом подачі в 30-денний строк з дня складання повного тексту рішення апеляційної скарги.

Повний текст судового рішення виготовлено 07.06.2019 року.

Суддя: