Справа № 331/5905/18
Провадження № 2 /331/296/2019
14 травня 2019 року м. Запоріжжя
Жовтневий районний суд м. Запоріжжя у складі
головуючого судді: Антоненко М.В.
за участю секретаря: Андрієнко С.О.
розглянувши в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -
25.10.2018 року представник позивача ОСОБА_1 адвокат Немченко М.В. звернулася до Жовтневого районного суду м. Запоріжжя з позовом до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.
ОСОБА_2 є її донькою та з 2010 року не проживає за адресою місця реєстрації, а саме АДРЕСА_1 у зв`язку з постійним проживанням в іншій країні.
Відповідно до статті 41 Конституції України «... кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. ... Право приватної власності є непорушним.»
Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону від 17 липня 1997 року за реєстр. № №475/57-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року», Протоколів № 2, № 4, №7 та №11 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (статті 316, 317, 319, 321 Цивільного кодексу).
Згідно змісту статті 317 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.
Статтею 319 Цивільного кодексу України визначено, що саме власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Відповідно до частини 2 статті 321 Цивільного кодексу України ніхто не може бути протиправно позбавлений або обмежений в здійсненні права власності.
Частиною 2 статті 405 Цивільного кодексу України визначено, що особа втрачає право на користування житлом, у разі його відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено договором або законом.
Разом з тим, згідно статті 391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
В свою чергу відповідач, яка не проживає за адресою: АДРЕСА_1 , втратила право на користування квартирою внаслідок її відсутності без поважних причин понад один рік.
Оскільки, за вищевказаною адресою відповідач не проживає, виникають проблеми з сплатою надмірної вартості комунальних послуг, які не надаються, але нараховуються, чим, об`єктивно порушуються її права, у зв`язку з чим вона змушена звернутися за захистом своїх прав до суду.
На підставі вищевикладеного просить суд визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме квартирою, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
Ухвалою судді Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 16 листопада 2018 року по справі відкрите провадження, ухвалено справу розглядати за правилами загального позовного провадження з повідомленням сторін. Справу призначено у підготовче судове засідання на 31.01.2019 року на 15 год. 00 хв.
Ухвалою судді Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 12 березня 2019 року справу призначено до судового розгляду на 14.05.2019 року на 15 год. 00 хв.
В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_3 підтримала заяву та просила суд її задовольнити, та винести заочне рішення.
За клопотанням позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.
Відповідачка ОСОБА_2 у судове засідання не з`явилася, про час і місце судового засідання повідомлена належним чином. Про причину неявки суд не повідомила.
Згідно зі ст. 280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином, повідомлений про дату, час і місце судового засідання і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Вислухавши думку представника позивача, допитавши свідків та дослідивши письмові докази, суд приходить до наступних висновків.
Згідно ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.
Згідно ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.
Стаття 383 ЦК України зазначає, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.
Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Зміст ст. 405 ЦК України передбачає, що член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Також у квартирі зареєстрована, але не мешкає з 2010 року ОСОБА_2 , яка є донькою позивача ОСОБА_1 .
Відповідач ОСОБА_2 будучи зареєстрованою у вищевказаній квартирі не здійснює сплату комунальних послуг, тим самим створюючи позивачу ОСОБА_1 додаткові витрати по сплаті комунальних послуг.
Як вбачається з матеріалів справи у 2010 році ОСОБА_2 виїхала на постійне місце проживання до іншої країни, та з того часу у квартирі вона не з`являлась, не мешкала, її особистих речей в ній немає, що підтверджується актом про фактичне не проживання особи за місцем її реєстрації від 12.03.2019 року.
Факт не проживання ОСОБА_2 у квартирі АДРЕСА_1 більше одного року знайшло своє підтвердження в ході допиту свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5
Таким чином, суд вважає, що в судовому засіданні дійсно було встановлено факт того, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 не проживає в квартирі АДРЕСА_1 більше одного року без поважної причини, а тому позов є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню.
Керуючись ст. ст. 317, 319, 383, 391, 405 ЦК України, 3, 4, 11-13, 19, 259, 263, 265 ЦПК України, суд
Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - задовольнити.
Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме квартирою АДРЕСА_1 .
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.
До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Суддя: М.В. Антоненко