Дата документу 08.10.2019 Справа № 319/20/19
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Є.У.№ 319/20/19 Головуючий у 1 інстанції: Горбачов Ю.М.
№ 22-ц/807/2748/19 Суддя-доповідач: Крилова О.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 жовтня 2019 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Крилової О.В.

суддів: Онищенко Е.А.

Полякова О.З.

секретар: Семенчук О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі адвоката Котелевського Костянтина Володимировича на рішення Куйбишевського районного суду Запорізької області від 07 червня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ПРИВАТНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «СТРАХОВА КОМПАНІЯ «АХА СТРАХУВАННЯ» про захист прав споживача, стягнення грошової суми,

ВСТАНОВИВ

В січні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ПрАТ «СК «АХА СТРАХУВАННЯ» про захист прав споживача, стягнення грошової суми.

В обґрунтування позовних вимог зазначав, що 27 серпня 2014 року він уклав із АТ «СК «АХА СТРАХУВАННЯ» Договір добровільного страхування наземного транспортного засобу №221128Га/14зп (далі договір) щодо свого транспортного засобу TOYOTA HILUX, реєстраційний номер НОМЕР_1 , номер кузова (шасі) НОМЕР_2 . Відповідно до п. 14.1 та п. 14.2 договір діє з 03 вересня 2014 р. по 02 вересня 2015 року. 11 жовтня 2014 року поблизу селища Більманка Запорізької області трапилась дорожньо-транспортна пригода (далі ДТП), в результаті якої було пошкоджено вищевказаний транспортний засіб. Про факт ДТП позивач одразу повідомив страхову компанію, як того вимагають умови Договору з метою отримання страховою відшкодування. Страхова компанія відмовилась сплачувати страхове відшкодування, в результаті чого позивач звернувся до суду.

Рішенням Куйбишевського районною суду Запорізької області від 24 липня 2015 року по справі № 319/473/15-ц позовні вимоги були задоволені повністю та стягнуто з ПРИВАТНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА "СТРАХОВА КОМПАНІЯ "АХА СТРАХУВАННЯ" () на користь ОСОБА_1 252144,10 гривні, з яких 183377,53 гривень невиплаченого страхового відшкодування та 68 766,57 гривень пені за несвоєчасно виплачене страхове відшкодування.

Рішенням Апеляційного суду Запорізької області від 25 лютого 2016 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення про відмову у позові.

Постановою Верховного Суду від 24 жовтня 2018 року рішення апеляційної інстанції скасоване, а рішення Куйбишевського районного суду Запорізької області від 29 липня 2015 року по справі № 319/473/15-ц залишене в силі.

Страхове відшкодування у розмірі 183377,53 грн. позивач отримав 26 листопада 2018 pоку, що підтверджується довідкою ПАТ «КБ ПриватБанк».

Разом з цим, судовим рішенням, що набрало законної сили, встановлено, що починаючи з 27 січня 2015 року триває порушення строку на виплату страхового відшкодування. Так, з 27 січня 2015 року по 26 листопада 2018 року тривав період простроченої заборгованості з боку відповідача у розмірі 183377,53 гривень. За викладених обставин, позивач вважає за необхідне нарахувати на цю суму інфляційні втрати та 3% річних, а також пеню.

Зобов`язання відповідачем було виконане 26 листопада 2018 pоку, тобто нарахування закінчуються 25 листопада 2018 pоку, а починаються 26 грудня 2015 pоку, а саме рівно за три роки до дня, коли дійсний позов наданий до суду засобами поштового зв`язку.

Отже, позивач вважає за необхідне нарахувати 3% річних та інфляційні витрати на суму 183 377,53 грн. у період з 26 грудня 2015 р. по 25 листопада 2018 року, а саме розмір інфляційних нарахувань становить 71690,33 грн., розмір 3% річних - 16 066,84 гривень.

Прийняття Апеляційним судом Запорізької області від 25 лютого 2016 року рішення, яке в момент винесення набрало законної сили, є обставиною з настанням якої, в розумінні умов п. 28.3 Договору, розпочинається відлік простроченої заборгованості, на який можна нарахувати пеню. Так, відповідно до правового висновку Верховного Суду, що наведений у Постанові від 20 лютого 2018 року по справі № 643/16530/15-ц, стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями. За таких умов, початок відліку для нарахування пені триває з 26 грудня 2017 р. по 25 листопада 2018 р. (26 листопада 2018 р. зобов`язання виконане у повному обсязі). В цей період випадає 229 робочих днів, тобто пеня за період прострочення розраховується і становить: 183 377,53 гри х0,3%:100*229днів = 125 980,36 гривень.

З огляду на те, що страхова компанія порушила строки виплати страхового відшкодування, представник позивача вважає за необхідне звернутися до суду за захистом прав ОСОБА_1 та відновити їх шляхом стягнення зі страхової компанії інфляційних витрат, 3% річних та пені в межах строків позовної давності, сумарний розмір яких складає 213737,53 гривень.

Посилаючись на зазначені обставини просив суд, винести рішення, відповідно до якого стягнути з ПрАТ «СК «АХА СТРАХУВАННЯ) на користь ОСОБА_1 213737,53 копійки, з яких: 125980,36 грн. пені, 71690,33 грн. інфляційних нарахувань, 16066,84 грн. 3% річних.

Рішенням Куйбишевського районного суду Запорізької області від 07 червня 2019 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ПрАТ «СК «АХА СТРАХУВАННЯ» на користь ОСОБА_1 16451 гривню 25 копійок, з яких: пеня 13203,20 грн.; інфляційні нарахування 2750,65 грн.; 3% річних 497,40 гривень.

Стягнуто з ПрАТ «СК «АХА СТРАХУВАННЯ» в дохід держави 164 гривні 51 копійку судового збору.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ОСОБА_1 в особі адвоката Котелевського К.В. подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на незаконність, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове, яким стягнути з відповідача но його користь 100 960,37 грн., з яких пеня 13203,20 грн., інфляційні нарахування 71 690,33 грн., 3% річних 16066,84 грн. та стягнути з відповідача в дохід держави 1921 грн. судового збору.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з таких положень закону.

Частина друга статті 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких згідно пункту 3 вказаної частини, є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

За ст. 81 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Також частиною 1 статті 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Судом першої інстанції було встановлено, що 27.08.2014 р. між AT «СК «АХА Страхування» та ОСОБА_1 було укладено Договір добровільного страхування наземного транспорту «Все включено» №221128Га/14зп, відповідно до якого застраховано майнові інтереси, пов`язані з володінням, користування та розпорядженням автомобілем TOYOTA HILUX, реєстраційний номер НОМЕР_1 .

11.10.2014 року поблизу селища Більманка Запорізької області відбулась дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої пошкоджено зазначений вище автомобіль. AT «СК «АХА Страхування» по зазначеній події було прийнято рішення про відмову у виплаті страхового відшкодування, однак ОСОБА_1 оскаржив відмову у виплаті страхового відшкодування в судовому порядку.

За результатами судового розгляду 29.07.2015 року було прийнято рішення Куйбишевським районним судом Запорізької області, яким із ПрАТ «СК «АХА» стягнуто на користь позивача 252 144,10 грн., в тому числі пеню у розмірі 68 766,57 гривень.

Відповідно до ст. 273 ЦПК України, рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

ПрAT «СК «АХА Страхування» було подано апеляційну скаргу, за результатами розгляду якої 25.02.2016 року Апеляційним судом Запорізької області винесено рішення, яким ОСОБА_1 було відмовлено в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, що підтверджується копією постанови.

У зв`язку з оскарженням позивачем рішення суду апеляційної інстанції, Верховним судом України винесено постанову від 24.10.2018 p., згідно з якою вирішено скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції, що підтверджується вказаною постановою.

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦІІК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Таким чином, суд першої інстанції встановив що, з урахуванням оскарження судових рішень, рішення Куйбишевського районного суду Запорізької області від 29.07.2015 р. набрало законної сили лише 24.10.2018 року.

Страхове відшкодування у розмірі 183377,53 грн. позивач отримав 26 листопада 2018 pоку, що підтверджується довідкою ПАТ «КБ ПриватБанк» від 06.12.2018 року.

Частково відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції врахував положення договору, укладеного між сторонами та законодавчо встановлену обов`язковість договору.

Так, за ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Частина 1 ст. 16 Закону України «Про страхування» передбачає, що договір страхування - це письмова угода між страхувальником та страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування, на користь якої укладеного договір страхування (подати допомогу, виконати послуги тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Тож сторони у договорі самостійно визначають предмет договору страхування, права та обов`язки сторін, перелік документів, які підтверджують настання страхового випадку, правові наслідки щодо виконання/невиконання обов`язків по Договору, та інші умови Договору, тощо.

Перед підписанням Договору позивач був ознайомлений з умовами Договору, що підтверджується підписом в Договорі. Під час укладення Договору страхування, сторонами, за взаємною згодою, було погоджено конкретні умови Договору.

Суд першої інстанції врахував, що з моменту укладання Договору страхування (27.08.2014 р.) до моменту повідомлення про випадок щодо пошкодження застрахованого транспортного засобу (11.10.2014 р.) позивач мав можливість вивчити зміст Договору та у випадку непогодження з деяким пунктами висловити свою думку з цього приводу чи в подальшому ініціювати внесення змін до Договору, та передбачити негативні наслідки в частині не нарахування штрафних санкцій на час розгляду справи судом, чи відмовитися від підписання Договору.

Натомість страхувальник підписав Договір страхування, жодних зауважень чи застережень щодо змісту Договору ОСОБА_1 надано не було.

Погоджуючись з висновками суду першої інстанції, судова коелігя враховує, що зазначений договір був чинним на час виникнення спірних правовідносин, не був розірваний або визнаний недійсним.

Відтак положення зазначеного договору мають враховуватися при визначенні грошової суми, яка підлягала сплаті позивачеві.

За ч. 2. ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно з п. 28.3 Договору сторони домовилися, що в разі виникнення між ними судового спору щодо відмови у виплаті страхового відшкодування та/або визнання події страховим випадком та/або щодо розміру страхового відшкодування на період до вступу судового рішення в законну силу не нараховується пеня та інші санкції, передбачені чинним законодавством України (інфляційні нарахування, штрафи, 3 річних та інші) за неналежне виконання обов`язків.

Пунктом 28.3. сторони під час укладення Договору, керуючись правом наданим ч.2. ст. 625 Цивільного кодексу України, погодили інший розмір та період нарахування індексу інфляції, 3% річних та пені.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що позов підлягає частковому задоволенню, позаяк умови договору мають бути враховані при здійсненні розрахунку.

Посилання у апеляційній скарзі на те, що положення ст. 625 ЦК є імперативними не є обґрунтованим, тому що за ст. 3 ЦК однією з ключових засад цивільного законодавства є свобода договору.

Свобода договору у відповідності до положень ст 627 ЦК полягає у тому, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Стаття 625 ЦК, на яку посилається позивач, не є імперативною,не містить жодних імперативних приписів, навпаки, її положення визначають що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Тож такі положення мають бути застосовані лише у випадку, коли інше не встановлено договором, тобто пріоритет визначення наслідків порушення зобов`язання надається волі сторін, втіленій у договорі.

Суд першої інстанції навів у оскаржуваному рішенні обґрунтований розрахунок стягнення, який не спростований сторонами та узгоджується з положеннями договору та фактичними обставинами справи.

Отже, суд першої інстанції, ухвалюючи рішення, виходив з наявних у матеріалах справи доказів, наданих позивачем у відповідності із процесуальним законом, і керувався принципами змагальності та диспозитивності цивільного судочинства.

Наведені вище обставини свідчать про те, що суд першої інстанції, мотивуючи своє рішення, вірно проаналізував норми закону та дійшов обґрунтованого висновку про часткову відмову в задоволенні позовних вимог .

Доводи скарги та матеріали справи не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи були допущені порушення норм матеріального чи процесуального права.

З огляду на викладене, судова колегія не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваного судового рішення.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 382 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Куйбишевського районного суду Запорізької області від 07 червня 2019 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 18 жовтня 2019 р.

Головуючий О.В. Крилова

Судді: Е.А. Онищенко

О.З. Поляков