Справа № 303/576/16-ц
П О С Т А Н О В А

Іменем України

03 червня 2019 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі:

судді-доповідача: Готри Т.Ю.,

суддів: Собослоя Г.Г., Кондора Р.Ю.,

з участю секретаря судових засідань: Чучка Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, та зустрічним позовом ОСОБА_1 до ПАТ «ОТП Банк», ОСОБА_2 про визнання положень окремих пунктів кредитного договору недійсними, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 12 грудня 2018 року, повний текст рішення складено 14.12.2018, ухвалене суддею Довжанин В.М.

в с т а н о в и в:

У лютому 2018 року Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк» (далі - ПАТ «ОТП Банк», банк) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позов обґрунтовано тим, що 15 грудня 2005 року між Акціонерним комерційним банком "Райффайзенбанк Україна" (правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк») та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №ML-801/021/2005, відповідно до якого відповідач отримав кредит у розмірі 11 500 доларів США на придбання нерухомого майна.

З метою забезпечення виконання зобов`язання за кредитним договором 15.12.2005 між Акціонерним комерційним банком "Райффайзенбанк Україна" та ОСОБА_2 був укладений договір поруки №SR-801/027/2005, відповідно до умов якого остання зобов`язалась нести солідарну відповідальність за виконання боржником умов кредитного договору.

Посилаючись на те, що відповідач своїх зобов`язань за договором належним чином не виконує, у зв`язку з чим станом на 15.09.2015 у нього утворилась заборгованість у розмірі 171 024,70 грн, з яких: залишок заборгованості за кредитом - 7 211,61 доларів США, що еквівалентно 158 314, 31 грн; відсотки за користування кредитом - 578,99 доларів США, що еквівалентно 12 710, 39 грн, банк просив суд стягнути солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на його користь суму заборгованості за кредитним договором №ML-801/021/2005 від 15.12.2005 у розмірі 171 024, 70 грн та судові витрати у розмірі 2 565,37 грн.

У березні 2016 ОСОБА_1 звернувся до суду із зустрічним позовом до ПАТ «ОТП Банк», ОСОБА_2 про визнання положень окремих пунктів кредитного договору недійсними.

Позов обґрунтовано тим, що 15.12.2005 між ним та Акціонерним комерційним банком "Райффайзенбанк Україна", правонаступником якого з 2007 року є ПАТ "ОТП Банк", було укладено кредитний договір №ML- 801/021/2005, який складається з двох частин, що нерозривно пов`язані між собою і за умовами яких він отримав 11 500 доларів США, по курсу НБУ на день укладення договору 1 долар США - 5 гривень, для придбання нерухомого майна, а саме: однокімнатної квартири загальною площею 28,6 кв.м., в якій він та його дружина ОСОБА_2 проживають по сьогоднішній день.

Отже вказаний кредит виданий з цільовим призначенням на придбання нерухомого майна є споживчим кредитом в розумінні п.1 ст. 11 Закону України "Про захист прав споживачів".

Відповідно до умов договору сума щомісячного платежу на погашення кредиту була встановлена у розмірі 132,08 доларів США та відповідно процентна ставка - 11% річних на термін дії договору до 15.12.2020.

За умовами договору погашення кредитних коштів та нарахованих відсотків повинно здійснюватись щомісячно відповідно до Графіка повернення кредиту та сплати відсотків, що є невід`ємною частиною договору. Строк сплати цих платежів був встановлений 15 числа кожного місяця, а за заявою позичальника його було змінено на 20 число.

Свої зобов`язання перед кредитором він до 01.04.2014 виконував в повному обсязі, а згодом, у зв`язку з погіршенням економічної ситуації в державі, девальвацією національної валюти та різким зростанням долара США, таке стало неможливим. Звернувшись до кредитора з проханням про збільшення строку дії кредитного договору та реструктуризації суми платежів на цей строк, йому було запропоновано кредитні канікули до 01.08.2016 за якими він сплачував тільки відсотки за користування кредитним коштами.

За перебігом наведеного часу, ситуація в державі не змінилась у зв`язку з чим він у подальшому від кредитних канікул відмовився і продовжував здійснювати щомісячні платежі виходячи із розміру отримуваної заробітної плати, що призвело до виникнення заборгованості.

Зазначав, що банком не надано доказів про вручення йому та поручителю досудових вимог від 05.08.2015 за №1006 та №2006 про погашення ними заборгованості за кредитним договором та нарахованих відсотків за користуванням кредитними коштами. Також сума заборгованості за кредитом у розмірі 7 211,61 доларів США, яку банк вимагає стягнути, фактично не відповідає сумі боргу, що зазначена в наданому ним розрахунку, яка фактично становить 7 072,34 доларів США, що на 139,27 доларів США є меншою заявленої, а проведеним порівнянням руху коштів направлених на погашення кредиту та відсотків за користування цими коштами за його платіжними квитанціями та даними розрахунку заборгованості банку за період з 01.01.2006 по 01.02.2016 убачається, що кредитором в багатьох випадках нарахування та списання відсотків за користування кредитом здійснювалось по перебігу декілька днів після надходження платежів, тобто грубо порушувалися правила ведення касових операцій у банках, передбачені інструкцією затвердженою НБУ, що призводило до збільшення розмірів цих відсотків та зменшення сум направлених на погашення тіла кредиту.

За період з 01.01.2006 по 01.02.2016 ним сплачено через касу Мукачівського відділення ПАТ "ОТП Банк" у рахунок погашення кредиту 14 147,30 доларів США із яких банком зараховано: 4 360,09 доларів США на погашення тіла кредиту; 9 787,21 доларів США на погашення відсотків за користування кредитними коштами.

Таким чином кредитор отримав прибуток, що у двічі перевищує зараховану ним суму на погашення тіла кредиту, яким чином кредитор визначав розмір відсотків за користування кредитом, він та поручитель ОСОБА_2 не проінформовані.

Вважає, що умови кредитного договору щодо порядку розрахунку процентів за користування кредитом, встановленого пунктом 3 частини №1 та пунктом 1.4 частини №2 кредитного договору суперечать нормам чинного законодавства України, що регулюють спірні правовідносини, зокрема статті 1056-1 ЦК України, статті 11 Закону України "Про захист прав споживачів", п.п.3.3 "Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту".

Зазначав, що несправедливою умовою договору вважається встановлення дискримінаційних стосовно позичальника правил зміни відсоткової ставки, так у п.3 частини №1 та у п.1.4 частини №2 кредитного договору передбачено фіксовану та плаваючу процентні ставки, тому яка саме процентна ставка застосовувалась кредитором при нарахуванні відсотків за користування кредитними коштами у період з 01.01.2006 по 01.02.2016, із наданих його представником розрахунків, не вбачається.

Також зазначав, що оскільки кредитний договір було укладено в іноземній валюті, банк зобов`язаний був під час укладення кредитного договору попередити його та поручителя про те, що валютні ризики в ході виконання зобов`язань за кредитним договором несуть саме вони та надати інформацію щодо методики, яка використовується ним для визначення валютного курсу, строків і комісій, пов`язаних з конвертацією валюти платежу у валюту зобов`язання під час погашення заборгованості за кредитом та процентами за користування ним.

За наведених обставин вважає, що положення п.3 частини №1 та п.1.4 частини №2 кредитного договору №ML-801/021/2005 від 15.12.2005, укладеного між Акціонерним комерційним банком "Райффайзенбанк Україна" та ним, є несправедливими, тому просив суд визнати недійсними ці положення, а також визнати недійсним договір поруки №SR-801/027/2005 від 15.12.2005, укладений для забезпечення виконання кредитного договору.

Рішенням Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 12 грудня 2018 року первісний позов ПАТ "ОТП Банк" задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» суму заборгованості за кредитним договором №ML-801/021/2005 від 15.12.2005 року у розмірі 171 024, 70 (сто сімдесят одна тисяча двадцять чотири) гривні 70 копійок з яких: залишок заборгованості за кредитом - 7 211,61 доларів США, що згідно офіційного курсу НБУ на дату подання позову з розрахунку 1 дол. США - 21, 9527 грн. складає 158 314, 31 грн.; відсотки за користування кредитом - 578,99 доларів США, що згідно офіційного курсу НБУ на дату подання позову з розрахунку 1 дол. США - 21,9527 грн. складає 12 710, 39 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ «ОТП Банк» судовий збір у розмірі по 1 282 (одна тисяча двісті вісімдесят дві) гривні 69 копійок з кожного.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 відмовлено повністю.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати зазначене рішення, як постановлене з порушенням норм матеріального і процесуального права, та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову банку відмовити, а зустрічний позов задовольнити повністю.

Доводи апеляційної скарги аналогічні доводам у зустрічному позові. Також зазначав, що відсутність у кредитному договорі детального розпису орієнтовної сукупної вартості кредиту, як обов`язкової істотної умови договору, вказує на порушення банком в момент укладення спірного кредитного договору та додатків про внесення змін до нього вимог ст.628 та ч.1 ст.638 ЦК України та п.2, абзацу 4 ч.4 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів», а також документального недотримання «Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту» при внесені змін до кредитного договору; - що банк приховав від позичальника повну та об`єктивну інформацію стосовно реальної процентної ставки та абсолютного значення подорожчання кредиту, чим ввів позичальника та поручителя в оману щодо кінцевої загальної суми кредиту, посилаючись на висновок експерта, яким встановлено, що реальна процентна ставка становить - 13,20%, а не 11,00% згідно умов кредитного договору, що призвело до абсолютного значення подорожчання кредиту у розмірі 13 611,58 доларів.

У відзиві на апеляційну скаргу ПАТ «ОТП Банк» просив зазначене рішення суду залишити без змін, а скаргу без задоволення, посилаючись на те, що рішення суду є законним та обґрунтованим.

У судовому засіданні ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_3 апеляційну скаргу підтримали.

ОСОБА_2 апеляційну скаргу визнала.

Заслухавши доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, апеляційний суд уважає, що скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до пункту 9 частини 1 Розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно з частинами 1 і 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів та вимог апеляційної скарги, а також досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Судом установлено, що 15.12.2005 між Акціонерно комерційним банком «Райффайзенбанк Україна» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №ML-801/021/2005, відповідно до якого відповідач отримав кредит у розмірі 11 500 доларів США, для придбання нерухомого майна, з кінцевою датою повернення 15.12.2020 (т.1, а.с.5-9).

В забезпечення виконання зобов`язання за кредитним договором цього ж дня між Акціонерним комерційним банком "Райффайзенбанк Україна» та ОСОБА_2 було укладено договір поруки №SR-801/027/2005, відповідно до умов якого остання зобов`язалася нести відповідальність за повне та своєчасне виконання боржником його зобов`язань за кредитним договором, у повному обсязі таких зобов`язань (т. 1, а.с.17-18).

Відповідно до пункту 3.4 даного договору обов`язок поручителя виконати боргові зобов`язання виникає при отриманні від кредитора відповідної вимоги. Така вимога вважається отриманою поручителем, якщо кредитор надіслав її поштою за адресою вказаною в цьому договорі. Для дійсності вимоги кредитор не зобов`язаний надавати поручителю підтвердження виконання боргових зобов`язань боржником.

Зміни та доповнення до цього договору вважаються його невідємною частиною, якщо вони укладені у письмовій формі та підписані належним чином уповноваженими представниками сторін (пункт 7.2. договору поруки).

25.09.2007 між ЗАТ «ОТП Банк» і ОСОБА_1 було укладено додатковий договір №1 до кредитного договору від 15.12.2005, яким встановлено суму щомісячного платежу у розмірі 132,08 доларів США (при Ануїтеті).

19.05.2014 між ПАТ "ОТП Банк" та ОСОБА_1 укладено додатковий договір №2 до кредитного договору №ML-801/021/2005 від 15.12.2005, відповідно до якого сторони домовились внести зміни та доповнення до вказаного вище кредитного договору, а саме викладено графік платежів у новій редакції (Додаток №1 до цього додаткового договору) (т.1, а.с.15-16).

Відповідно до пункту 2.1.2.1. зазначеного додаткового договору повернення відповідної частини кредиту та слата процентів буде здійснюватись шляхом сплати позичальником ануїтетних платежів у розмірі, строки та з періодичністю, що визначені у графіку платежів, який є невідємною частиною цього додаткового договору (Додаток №1) та шляхом внесення/перерахування готівкових/безготівкових коштів на поточний рахунок.

Цього ж дня, між ПАТ "ОТП Банк" та ОСОБА_2 було укладено додатковий договір №1 до договору поруки №SR-801/027/2005 від 15.12.2014 року, згідно з яким сторони домовились внести зміни та доповнення до вказаного договору поруки (т.1, а.с.19-20).

Відповідно до пункту 2.2. додаткового договору поруки розмір боргових зобов`язань, забезпечених порукою, становить 11 500 доларів США.

В разі зміни, в тому числі збільшенні розміру боргових зобов`язань та/чи інших зобов`язань боржника за кредитним договором після укладення цього договору, такі зобов`язання забезпечуються порукою в їх повному розмірі без укладення будь-яких додаткових договорів до цього договору, а підписання поручителем цього договору вважається попередньою згодою поручителя на зміну умов кредитного договору.

05.08.2015 ТОВ "ОТП Факторинг Україна" було надіслано відповідачам ОСОБА_1 та ОСОБА_2 досудові вимоги за №1006 та №2006 про погашення заборгованості за кредитним договором №ML-801/021/2005 від 15 грудня 2005 року (т.1, а.с.22, 24), які ними не виконані.

Згідно з розрахунком заборгованості за кредитним договором №ML-801/021/2005 від 15.12.2005, станом на 04.09.2015 у відповідача ОСОБА_1 виникла заборгованість у сумі 7 790,60 доларів США, що за офіційним курсом Національного банку України складає 171 024,70 гривень, з яких: 7 211,61 доларів США, що за офіційним курсом Національного банку України складає 158 314,31 гривень - залишок заборгованості за кредитом; та 578,99 доларів США, що за офіційним курсом Національного банку України складає 12 710,39 гривень - відсотки за користування кредитом (т.1, а.с.21).

Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Відповідно до частини першої та другої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплататити відсотки. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Частиною першою статті 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно частини 2 статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1048 цього Кодексу.

Встановивши, що відповідач ОСОБА_1 свої зобов`язання за договором належним чином не виконував, у зв`язку з чим станом на 15.09.2015 у нього утворилась заборгованість в розмірі 171 024,70 грн, з яких: залишок заборгованості за кредитом - 7 211,61 доларів США, що еквівалентно 158 314, 31 грн; відсотки за користування кредитом - 578,99 доларів США, що еквівалентно 12 710, 39 грн, суд першої інстанції правильно дійшов висновку про стягнення зазначеної заборгованості з відповідачів.

Відмовляючи у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_5 , суд першої інстанції виходив із того, що матеріали справи не містять належних та допустимих доказів на підтвердження того, що під час укладення кредитного договору з боку банку існувало свідоме приховування реального розміру відсоткової ставки та сукупної вартості кредитного договору, і такими його діями боржника було введено в оману.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, оскільки такого суд дійшов з додержанням вимог закону з огляду на наступне.

Відповідно до частини 1 статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Згідно з частиною 1 статті 215 цього Кодексу підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 статті 203 цього Кодексу.

Статтею 627 ЦК України встановлено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Статтею 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

За змістом статей 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема про встановлення обов`язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; передбачення зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінене або визнане недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.

Для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: по - перше, умови договору порушують принцип добросовісності (п. 6 ч. 1 ст.3, ч. 3 ст.509 ЦК України); по - друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов`язків сторін; по - трете, умови договору завдають шкоди споживачеві.

Судом установлено, що укладаючи договір, сторони досягли згоди з усіх його істотних умов. Договір укладено в письмовій формі, сторони мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі. Зі змісту оспорюваного договору убачається, що в ньому зазначені всі істотні умови для такого виду договору відповідно до вимог чинного на час виникнення спірних правовідносин законодавства, зокрема частини четвертої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів». ОСОБА_1 при укладенні договору отримав свій екземпляр, з текстом якого ознайомився та свою згоду з його умовами скріпив особистим підписом на кожній сторінці договору. При цьому розмір процентної ставки був зазначений у договорі.

Окрім цього, висновоком експерта №3983, складеним 18.06.2018 судовим експертом Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз А.І. Кукул встановлено, що ПАТ "ОТП Банк" при нарахуванні процентів за користування кредитними коштами у розрахунку заборгованості станом на 01.03.2016 дотримано вимоги пункту 2 частини 1 кредитного договору №ML- 801/021/2005 від 15.12.2005, відповідно до якого річна база нарахування процентів складала 360 днів у році.

Також встановлено, що наданий АТ "ОТП Банк" розрахунок заборгованості позичальника ОСОБА_1 по сплаті процентів за кредит та погашення основної суми боргу станом на 01.03.2016, відповідає умовам укладеного між сторонами кредитного договору №ML-801/021/2005 від 15.12.2005, договорам про внесення змін та даним розрахункових документів щодо погашення кредиту. У мотивувальній частині висновку зазначено, що банком платежі по кредитному договору зараховувались у строки, визначені у графіках повернення кредиту та сплати процентів (додаток №1 до кредитного договору №ML- 801/021/2005 від 15.12.2005 та додаток до додаткового договору №2 від 25.09.2007), оскільки часткове дострокове погашення кредиту відповідно до п.1.8.1 кредитного договору здійснюється тільки після письмового повідомлення банку за 3 банківські дні, а сума погашення повинна дорівнювати черговому платежу чи сумі чергових платежів згідно з графіком повернення кредиту та сплати процентів (т. 4, а.с.116-123).

Доводи апеляційної скарги про те, що відсутність у кредитному договорі детального розпису орієнтовної сукупної вартості кредиту, як обов`язкової істотної умови договору, вказує на порушення банком в момент укладення спірного кредитного договору та додатків про внесення змін до нього вимог ст.628 та ч.1 ст.638 ЦК України та п.2, абзацу 4 ч.4 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів», а також документального недотримання «Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту» при внесені змін до кредитного договору; - що банк приховав від позичальника повну та об`єктивну інформацію стосовно реальної процентної ставки та абсолютного значення подорожчання кредиту, чим ввів позичальника та поручителя в оману щодо кінцевої загальної суми кредиту, посилаючись на висновок експерта, яким встановлено, що реальна процентна ставка становить - 13,20%, а не 11,00% згідно умов кредитного договору, що призвело до абсолютного значення подорожчання кредиту у розмірі 13 611,58 доларів, - не заслуговують на увагу, оскільки у Додатку №1 до вказаного вище кредитного договору, а саме Графіку повернення кредиту та сплати відсотків, на момент укладення цього договору від 15.12.2005, чітко зазначено щомісячну сплату кредиту, суму відсотків, загальну суму погашення по кредиту щомісячно, а також суми, які підлягають сплаті за весь період користування кредитними коштами, з якого слідує, що при отриманні кредиту в розмірі 11 500 доларів США, поверненню підлягає сума кредиту в розмірі 11 500 доларів США, відсотки в розмірі 12 235,90 доларів США, загальна сума повернення кредиту в розмірі 23 735,90 доларів США, про що позичальник ОСОБА_1 був ознайомлений, що стверджується його підписом на кожній стрінці зазначеного Графіку повернення кредиту та відсотків (т.4 а.с.15-18). А тому у разі незгоди із зазначеними платежами ОСОБА_1 вправі був відмовитись від отримання кредиту і його повернення на умовах, запропонованих банком. Так само позичальник був ознайомлений з умовам додаткового договору №1 до кредитного договору, укладеного між ЗАТ «ОТП Банк» і ОСОБА_1 25.09.2007, згідно якого встановлено суму щомісячного платежу у розмірі 132,08 доларів США (при Ануїтеті), і Графіком повернення кредиту та сплати відсотків, в якому зазначено суму сплати щомісячного кредиту, суму сплати щомісячних відсотків, загальну щомісячну суму погашення, а також загальну суму повернення кредиту та відсотків, на кожній стрінці якого міститься підпис позичальника ОСОБА_1 (т.4 а.с.19-21, 84).

Також судом установлено, що позичальник ОСОБА_5 був згідний з умовами укладеного кредитного договору від 15.12.2005, та додатками, внесеними до нього, який на протязі тривалого часу до 01.04.2014 належним чином виконував і будь-яких заперечень з його боку не було.

Відповідно до частини 3 статті 12, частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, установлених цим Кодексом.

Оскільки ОСОБА_1 не довів тих обставин, які мають значення для справи та на які він посилався як на підставу своїх вимог, тому суд першої інстанції правильно дійшов висновку про відмову у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 за його недоведеністю.

Таким чином, апеляційний суд уважає, що рішення суду першої інстанції відповідно до статті 375 ЦПК України підлягає залишенню без зміни, а апеляційна скарга відповідача ОСОБА_1 без задоволення, оскільки суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 374, 375, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 12 грудня 2018 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 12 червня 2019 року.

Суддя-доповідач:

Судді :