Справа № 487/1149/19
Провадження № 2/487/1155/19
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.06.2019 року м. Миколаїв

Заводський районний суд м. Миколаєва,

у складі: головуючого судді Притуляк І.О.

за участю секретаря Янковець Г.А.

позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

розглянувши в порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні у залі суду у м. Миколаєві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -

ВСТАНОВИВ:

11.02.2019 року позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання її такою, що втратила право користування квартирою АДРЕСА_1 , посилаючись на те, що відповідач, була зареєстрована у належній йому квартирі, однак в зазначеній квартирі не проживає, житловою площею не користується без поважних причин, обов`язки, які витікають з користування житловим приміщенням не виконує.

У судовому засіданні позивач заявлені позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив задовольнити в повному обсязі.

Відповідач в судовому засіданні заперечувала проти задоволення заявлених позовних вимог. Посилалась на те, що зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 . З 2005 року по 2010 рік проживала за вказаною адресою разом з чоловіком ОСОБА_3 та їх неповнолітнім сином ОСОБА_4 Окрім того, з ними за вказаною адресою проживали батьки її чоловіка. Зазначила, що 2010 році вона разом з чоловіком та дитиною добровільної виїхали з вказаної квартири на інше постійне місце проживання. В 2018 році їх шлюб з ОСОБА_3 було розірвано. Наміру на вселення в спірну квартиру та користування нею не має. З моменту добровільного виселення, в квартирі не проживає, житловою площею не користується, обов`язки, які витікають з користування житловим приміщення не виконує. Попри це просила залишити за нею вказане місце реєстрації з огляду на те, що за вказаною адресою зареєстрований її неповнолітній син та іншого місця реєстрації вона не має.

Заслухавши позицію сторін, покази свідків ОСОБА_5 , ОСОБА_6 дослідивши надані докази, судом встановлено наступні фактичні обставини та витікаючі з них спірні правовідносини.

Позивачу ОСОБА_1 на праві власності на підставі Договору купівлі-продажу від 14 серпня 2001 року укладеного на ТБ «Нерухомість Миколаїв та визнаного дійсним за рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва №487/4984/17 від 25.12.2005 року належить квартира АДРЕСА_1 .

Згідно Довідки виданої Державним реєстратором відділу реєстрації громадян від 11.01.2019 року, за вих. №19.03.03-24Д/109/19 та Довідки від 29.01.2019 року за вих. №19.03.03-24Д/316/19 у квартирі розташованою за адресою АДРЕСА_2 зареєстровані: позивач його дружина ОСОБА_7 , син позивача ОСОБА_8 та відповідачка ОСОБА_2 - колишня дружина сина позивача.

Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва №487/4984/17 від 19.02.2018 року шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 було розірвано. Рішення суду набрало законної сили 22.03.2018 року.

З наданих сторонами пояснень, судом встановлено, що відповідач у вищезазначеній квартирі не проживає з 2010 року, спірною житловою площею не користується без поважних причин, витрати, пов`язані з оплатою житлово-комунальних послуг ОСОБА_2 не несе, вказане знайшло своє підтвердження як поясненнями безпосередньо позивачки, яка не спростовувала вказаного факту, так і дослідженими письмовими доказами по справі, зокрема Актом про не проживання від 31.01.2019 року.

Відповідно до Акту про проживання від 20.11.2018 року, та Довідки від 20.11.2018 року, №1245 виданої ОСББ «Волга», відповідач ОСОБА_2 та неповнолітній ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 проживають за адресою: АДРЕСА_3 .

Факт не проживання відповідачки у спірній квартирі, з 2010 року, також було підтверджено показами допитаних у судовому засіданні свідків ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ..

Дослідивши в сукупності надані докази, суд вважає встановленим факт відсутності ОСОБА_2 у спірній квартирі, понад рік без поважних причин.

Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним.

За статтею 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна.

Відповідно до частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Права власника житлового приміщення також визначені ст. 150 ЖК України, зокрема, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

За положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним.

Визначальним для захисту права на підставі цієї норми є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме порушене право та з яких підстав.

У відповідності до ст. 156 ч. 1 ЖК України члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Згідно з частиною другою статті 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Оскільки між позивачем та ОСОБА_2 відсутні будь-які договірні відносини з приводу користування житловим приміщенням, остання не проживає та не користуються зазначеною квартирою більше восьми років, суд вважає, що ОСОБА_2 втратила право користування жилим приміщенням в квартирі АДРЕСА_1 .

Суд, критично оцінює позицію відповідачки по справі, щодо бажання залишатися зареєстрованою у вказаній квартирі, оскільки відповідно до вказаної норми закону при вирішенні питання про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, враховуються причини її відсутності. Підставою для визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, може слугувати лише свідома поведінка такої особи, яка свідчить про втрату нею інтересу до такого житлового приміщення.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 768,40 грн.

Керуючись ст.ст. 10, 18, 23, 76, 258, 259, 263-265, 352, 354 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 - задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 такою, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_2 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 768,40 грн.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Миколаївського апеляційного суду безпосередньо або через Заводський районний суд м. Миколаєва протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 07.06.2019 року.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_4 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , проживаюча за адресою: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_1 .

СУДДЯ: І.О. ПРИТУЛЯК