Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 травня 2019 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді - Кошель Л. М. ,

при секретарі - Вангородська О. С.,

за участі представника позивача адвоката Молдавської О.В.,

представника відповідачів адвоката Кузьменка Є.А.,

розглянувши в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що 11.02.2008 року між ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 укладено договір кредиту №385/14/08-Пі, відповідно до якого позивач надав відповідачу у тимчасове платне користування грошові кошти у розмірі 3 100 000,00 грн / три мільйони сто тисяч грн/, зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 14,00 процентів річних, з кінцевим терміном погашення заборгованості до 10.02.2018 року на умовах, визначених Договором. 11.02.2008 року з метою забезпечення виконання зобов`язання позичальником ОСОБА_1 , між ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_2 укладено Договір поруки №04/П-51. 25.06.2009 року між позивачем та ОСОБА_1 укладено Додаткову угоду №2 , відповідно якої максимальний ліміт заборгованості встановлено в сумі 634 697,41 доларів США, з кінцевим терміном повернення кредиту до 10.02.2023 року. Посилаючись на неналежне виконання відповідачами зобовязань з повернення кредитних коштів , позивач просив суд стягнути з відповідачів солідарно заборгованість за відсотками у розмірі 262 191,85 доларів США.

Заочним рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 05.12.2017 року позовні вимоги ПАТ « Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 задоволено у повному обсязі.

Ухвалою суду від 28.11.2018 р. заочне рішення від 05.12.2017 р. скасоване, а справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження.

16.01.2019 року відповідачем ОСОБА_1 подано відзив на позовну заяву, в якому він просив відмовити у задоволенні позову з тих підстав, що останній платіж за кредитним договором ним було здійснено 20.10.2008 року, у 2015 році банк звернувся до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості за тілом кредиту, яка утворилася станом на 25.12.2014 року в розмірі 9 728 873,15 грн. Відповідач стверджує, що банк , звернувшись до суду з цим позовом, тим самим заявив про припинення договірних відносин та повне дострокове стягнення заборгованості за тілом кредиту шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Рішенням колегії суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Київської області від 19.10.217 р. позовні вимоги банку були задоволено. У даному спорі банк пред`явив позов про стягнення відсотків за користування кредитом, обрахованих за період з вересня 2014 року по вересень 2017 року, тобто, після припинення кредитного договору, що є безпідставним, оскільки після спливу строку кредитування у позивача відсутнє право нараховувати проценти за кредитом, враховуючи правову позицію Великої Палати Верховного Суду , викладену у постанові від 28.03.2018 року у справі №444/9519/12.

16.01.2019 рокудо суду надійшов відзив відповідачки ОСОБА_2 , де остання вважає своє зобов`язання як поручителя припиненим, оскільки з позовною вимогою до позичальника ОСОБА_1 банк звернувся у 2014 році, однак вимогу до поручителя не пред`явив, тому в силу вимог ст.559 ЦК України порука вважається припиненою, що є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог.

29 січня 2019 року канцелярією суду зареєстровано відповідь на відзив представника АТ «Укрсоцбанк» Молдавської О .В., який зводиться до того, що тіло кредиту залишається не погашеним, а користування кредитним коштами відбувається по теперішній час, тому позивач правомірно продовжує нараховувати плату (проценти) за користування кредитом.

В судовому засіданні представник позивача АТ «Укрсоцбанк» Молдавська О.В. підтримала заявлені позовні вимоги у повному обсязі, посилаючись на обставини, які є аналогічними наведеним у позовній заяві та відповіді на відзив.

Представник відповідачів адвокат Кузьменка Є.А. надав пояснення ,в яких заперечував проти задоволення позовних вимог у повному обсязі з підстав , наведених у відзивах.

При вирішенні спору суд виходив з наступного.

Судом встановлено, що 11 лютого 2008 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк», та ОСОБА_1 укладено договір про надання відновлювальної кредитної лінії, за умовами якого останній отримав кредит у розмірі 3 млн. 100 тис. грн. зі сплатою 14 % річних з кінцевим терміном повернення 10 лютого 2018 року.

25 червня 2009 року між сторонами укладено додаткову угоду № 2 про внесення змін до договору кредиту та встановлено максимальний ліміт заборгованості в розмірі 634 697 доларів 41 цент США з кінцевим терміном повернення всіх траншів кредиту до 10 лютого 2023 року, а 3 вересня 2014 року договір про внесення змін до договору кредиту, а саме: якщо позичальник протягом строку діїдоговору про внесення змін здійснить одноразовий платіжусумі від 80 доларів США до 829 доларів 99 центів США, то такий платіж направляється на погашення заборгованості закредитом;якщо позичальник вносить одноразовий платіжусумі від 830 доларів США і більше,то така сума іде на тілокредиту та прощенняпроцентів за зазначенимкредитом.

На забезпечення виконання умов кредитного договору 11 лютого 2008 року між банком та ОСОБА_1 укладено договір іпотеки, відповідно до якого останній передав в іпотеку банку належну йому нежитлову будівлю літ. «А -3 » загальною площею 682,0 кв. м за адресою: АДРЕСА_1 ; земельну ділянку площею 0,0460 га з цільовим призначенням для розміщення салону магазину з продажу промислових товарів та косметичного кабінету,яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 .

11.02.2008 року з метою забезпечення виконання зобов`язання, між ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_2 укладено Договір поруки №04/П-51. Згідно п.1.1 Договору, Поручитель зобов`язується перед Кредитором у повному обсязі солідарно відповідати за виконання Позичальником зобов`язань щодо повернення суми Кредиту, сплати процентів за користування Кредитом, можливих пень та штрафів у розмірі та у випадках передбачених Договором кредиту №385/14/08-Пі укладеним між Позичальником та Кредитором 11 лютого 2008 року, а також інших витрат Кредитора, що пов`язані з захистом свого порушеного права у разі невиконання/неналежного виконання Позичальником обов`язків за Договором кредиту.

Взяті на себе зобов`язання Бадзюк А.В. належним чином не виконував, у звязку з чим станом на 25 грудня 2014 року утворилася заборгованість у розмірі 9 728 873 грн. 15 коп..

У березні 2015 року ПАТ «Укрсоцбанк» звернувся до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області із позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором та звернення стягнення на предмет іпотеки, справа №357/4033/15-ц.

Під час розгляду справи відповідач ОСОБА_1 звернувся до суду із зустрічним позовом, який уточнив та просив суд визнати договір про надання відновлювальної кредитної лінії № 385/14/08-Пі від 11 лютого 2008 року та Іпотечного договору № 09/1-20 від 11 лютого 2008 року недійсним, визнати недійсною додаткову Угоду № 2 від 25.06.2009 року про внесення змін до договору невідновлювальної кредитної лінії № 385/14/08-Пі від 11.02.2008 року укладену між ОСОБА_1 та ПАТ «Укрсоцбанк», визнати недійсним договір про внесення змін до Іпотечного договору № 09/1-20 від 11.02.2008 року від 25.06.2009 року укладений між ОСОБА_1 та ПАТ «Укрсоцбанк». Свої вимоги ОСОБА_1 обґрунтовув тим, що при укладені зазначених договорів були порушені його права як споживача фінансових послуг у відповідності до Закону України «Про захист прав споживачів».

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 05 травня 2016 року суд вирішив в задоволені позову Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки - відмовити. Уточнений зустрічний позов ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» про захист прав споживача, та визнання договору про надання відновлювальної кредитної лінії № 385/14/08-Пі від 11 лютого 2008 року та Іпотечного договору № 09/1-20 від 11 лютого 2008 року недійсними задовольнити частково. Визнати недійсною додаткову Угоду № 2 від 25.06.2009 року про внесення змін до договору не відновлювальної кредитної лінії № 385/14/08-Пі від 11.02.2008 року укладену між ОСОБА_1 та Публічним акціонерним товариством «Укрсоцбанк». Визнати недійсним договір про внесення змін до Іпотечного договору № 09/1-20 від 11.02.2008 року від 25.06.2009 року укладений між ОСОБА_1 та Публічним акціонерним товариством «Укрсоцбанк». В іншій частині зустрічного позову про визнання недійсним кредитного договору в цілому, визнання недійсним договору іпотеки відмовити.

Вказане рішення переглядалось у апеляційному та касаційному порядку. Остаточне рішення у даному спорі було ухвалено колегією суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Київської області від 19 жовтня 2017 року, яким у рахунок погашення заборгованості за тілом кредиту ОСОБА_1 за кредитним договором № 385/14/08-Пі від 11 лютого 2008 року у розмірі 9 728 873 (дев`ять мільйонів сімсот двадцять вісім тисяч вісімсот сімдесят три) грн. 15 коп. звернуто стягнення на предмети іпотеки нежитлову будівлю, літера «А-3», загальною площею 682,0 квадратних метрів, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 та земельну ділянку площею 0,0460 га, кадастровий номер НОМЕР_2 , яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 , цільовим призначенням розміщення салону-магазину по продажу промислових товарів та косметичного кабінету, шляхом їх продажу Публічним акціонерним товариством «Укрсоцбанк» від свого імені будь-якій особі-покупцеві з початковою ціною предметів іпотеки: нежитлової будівлі на рівні не нижче за 3759870 (три мільйони сімсот п`ятдесят дев`ять тисяч вісімсот сімдесят) грн. 00 коп., а земельної ділянки на рівні не нижче за 114434 (сто чотирнадцять тисяч чотириста тридцять чотири) грн. 20 коп. відповідно до п. 1.3 іпотечного договору № 09/І-20 від 11 лютого 2008 року, укладеного між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 ..

Встановлено, що АТ «Укрсоцбанк» пред`являє позовні вимоги до відповідачів щодо солідарного стягнення заборгованості за відсотками за період з 10.09.2014 року по 03.09.2017 року, що згідно розрахунку позивача складає 262 191,85 доларів США та еквівалентно 6 751 016,44 грн.

Статтею 526 ЦК передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Приписами ст.536 ЦК України передбачено, що за користування чужими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами.

Відповідно до ст.610 ЦК України, порушення зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідач ОСОБА_1 , уклавши 11.02.2008 року договір кредиту з ПАТ «Укрсоцбанк» , отримав кредитні кошти та зобов`язався їх повернути на умовах та в строки встановлені договором з врахуванням процентів за користування кредитним коштами. ПАТ «Укрсоцбанк» свої зобов`язання за договором виконав, кредитні кошти ОСОБА_1 надав, в той час як останній взяті на себе зобов`язання належним чином не виконав, кредит не повернув, проценти за користування процентними коштами не сплатив. ОСОБА_2 , поручившись за виконання ОСОБА_2 зобов`язань, відповідає перед кредитором солідарно з основним боржником.

Відповідно до відповідно до п.4.4 Кредитного Договору, у випадку не виконання Позичальником зобов`язань, визначених п.п.3.3.2, 3.3.3., 3.3.7-3.3.12 цього Договору, протягом більше п`ятнадцяти календарних днів підряд, або невиконання Позичальником зобов`язань визначених п.п. 3.3.4., 3.3.5 цього Договору протягом більше шестидесяти календарних днів підряд, термін надання Кредиту вважається таким, що закінчився і, відповідно, Позичальник зобов`язаний не пізніше наступного робочого дня після закінчення вказаних в цьому пункті строків повернути в повному обсязі заборгованість за цим Договором (строкову та прострочену) та погасити вимоги Кредитора, що випливають з цього Договору. Після сплати Позичальником відповідних сум його зобов`язання за цим Договором вважається припиненим.

Як встановлено судом, 29 червня 2009 року між сторонами кредитного Договору підписано Додаткову Угоду №2 відповідно до п.3 якої, сторони домовились, що у разі порушення Позичальником строків сплати процентів, визначених п2.4 Договору, та/або Кредиту як в повному обсязі, так і частково, більш ніж на 30 (тридцять) календарних днів, Кредитор має право вимагати дострокового погашення Кредиту, нарахованих процентів та можливих штрафних санкцій в повному обсязі шляхом направлення відповідного повідомлення Позичальнику, а Позичальник, в свою чергу, зобов`язується достроково погасити в повному обсязі Кредит, нараховані проценти та можливі штрафні санкції протягом 30 календарних днів з дати одержання вищезазначеного письмового повідомлення Кредитора.

Відповідно до п.4 Додаткової Угоди№2, інші умови Договору залишаються незмінними і діють в частині, що не суперечить даній Додатковій Угоді , при цьому сторони підтверджують за ними свої зобов`язання.

У березні 2015 року ПАТ «Укрсоцбанк» звернулось до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області із позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором та звернення стягнення на предмет іпотеки, справа №357/4033/15-ц. В рамках цієї цивільної справи судом було досліджено наданий ПАТ «Укрсоцбанк» розрахунок боргу (справа №357/4033/15-ц, том.2, а.с.63) , де позивачем було включено до суми заборгованості саме заборгованість за тілом кредитом у розмірі 616 913,41 доларів США.

Отже, в рамках розгляду вказаної цивільної справи, банк пред`явив до позичальника вимоги про повне дострокове стягнення заборгованості за тілом кредиту . Апеляційним судом Київської області позовні вимоги банку були задоволено, рішення суду вступило в законну силу.

Позивач порушує питання про стягнення відсотків за користування кредитом у період з 10.09.2014 року по 03.09.2017 року, тобто, після припинення основного зобов`язання. Однак, у зв`язку з вимогою банку про повне дострокове стягнення заборгованості за тілом кредиту станом на 25.12.2014 р., строк виконання основного зобов`язання минув, а тому у банку відсутнє право нараховувати позичальнику відсотки за кредитним договором. Такі висновки узгоджуються з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 28.03.2018 року у справі №444/9519/12.

Щодо зобов`язань поручителя ОСОБА_2 .

Відповідно до ч.4 ст.559 ЦК України, в чинній редакції, порука припиняється після закінчення строку поруки, встановленого договором поруки. Якщо такий строк не встановлено, порука припиняється у разі виконання основного зобов`язання у повному обсязі або якщо кредитор протягом трьох років з дня настання строку (терміну) виконання основного зобов`язання не пред`явить позову до поручителя. Якщо строк (термін) виконання основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор протягом трьох років з дня укладення договору поруки не пред`явить позову до поручителя. Для зобов`язань, виконання яких здійснюється частинами, строк поруки обчислюється окремо за кожною частиною зобов`язання, починаючи з дня закінчення строку або настання терміну виконання відповідної частини такого зобов`язання.

За змістом ч.4 ст.559 ЦК України, в редакції, яка була чинною на час укладення договору поруки, порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

За загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій ст.58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце. Конституційний Суд України дійшов висновку, що положення частини першої статті 58 Конституції України про зворотну дію в часі законів стосується фізичних осіб і не поширюється на юридичних осіб. (Рішення Конституційного Суду України від 09.02.1999р. №1-рп/99 справа №1-7/99 ).

Відповідно до п.2 ст.5 ЦК України, акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи.

Зміни в ЦК України в частині збільшення строку, за який кредитор має право пред`явити вимоги до поручителя, з шести місяців до трьох років, не розповсюджується на правовідносини, які виникли між ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_2 за Договором поруки, оскільки він був укладений 11.02.2008 року, а положення актуальної редакції ЦК України не покращують, а погіршують положення Бадзюк І.А. , фактично односторонньо наділяючи ПАТ «Укрсиббанк» більшим обсягом прав порівняно з ОСОБА_2 ..

До події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце. Акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ним чинності. Заборона зворотної дії є однією з важливих складових принципу правової визначеності.

Принцип неприпустимості зворотної дії в часі нормативних актів знайшов своє закріплення в міжнародно-правових актах, зокрема і в Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини (стаття 7).

Водночас Конституція України передбачає зворотну дію законів та інших нормативно-правових актів у часі у випадках, коли вони пом`якшують або скасовують юридичну відповідальність особи. Саме до цього зводяться висновки Верховного Суду викладені у постанові Верховного Суду України (№ 6-2705цс16 від 22.02.2017 р.).

АТ «Укрсиббанк» звернувся до суду із вказаним позовом у 2017 році, тобто спір між сторонами врегульовано ст.599 ЦК України в редакції, яка передбачала право кредитора звернутися до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання, чого АТ «Укрсиббанк» зроблено не було.

З врахуванням того, що зміни в ст.559 ЦК України не мають зворотної дії в часі, а АТ «Укрсиббанк» пропустив шестимісячний строк звернення до суду із вимогою до ОСОБА_2 як поручителя, у задоволенні позовних вимог до ОСОБА_2 необхідно відмовити, оскільки договір поруки №04/П-51 є припиненим.

Отже, вимоги АТ «Укрсиббанк» не знайшли своє підтвердження в ході судового розгляду, тому у задоволенні позову необхідно відмовити повністю.

На підставі ст.141 ЦПК України, суд залишає понесені судові витрати за позивачем.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2, 509, 512, 525, 526, 543, 553, 554, 559 610, 611, 625 Цивільного кодексу України, ст.ст.12, 81, 141, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

Відмовити Акціонерному товариству « Укрсоцбанк» в задоволенні позову.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Білоцерківський міськрайонний суд.

Повне рішення складено 24.05.2019 р.

СуддяЛ. М. Кошель