ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 554/788/18 Номер провадження 22-ц/814/557/19Головуючий у 1-й інстанції Бугрій В.М. Доповідач ап. інст. Дряниця Ю. В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 червня 2019 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді: Дряниці Ю.В.

Суддів: Кривчун Т.О., Бондаревської С.М.

при секретарі: Дикань Д.І.,

за участю: позивача ОСОБА_1 , адвокатів Логашова Д.І., Костенка В.О., Оніпка Є.А.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 12 грудня 2018 року, ухваленого під головуванням судді Бугрія В.М., у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору купівлі-продажу квартири недійсним,-

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2018 року позивач звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання договору купівлі-продажу квартири недійсним.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказує на те, що вона є власником квартири АДРЕСА_1 . В 2015 році захворіла на онкологічне захворювання її донька ОСОБА_3 . Для оплати лікування ОСОБА_4 взяла у ОСОБА_2 грошові кошти у борг в сумі 260 000 грн. Як гарантію повернення коштів, позивачем укладено з відповідачкою договір купівлі-продажу належної ОСОБА_1 квартири АДРЕСА_1 .

Зазначає, що оспорюваний договір укладено на вкрай невигідних умовах зі значно заниженою ціною, під впливом тяжких обставин, пов`язаних з захворюванням доньки. Укладений між сторонами правочин не був спрямований на реальне настання правових наслідків, передбачених ним.

З врахуванням уточнення позовних вимог, позивач ОСОБА_1 просила суд договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , укладений 17 грудня 2015 року та дублікат цього договору купівлі-продажу квартири від 15.09.2016 року, між ОСОБА_1 та покупцем ОСОБА_2 , який посвідчений приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Огир Л.А. та зареєстровано у реєстрі за № 1092 визнати недійсним. Скасувати реєстрацію в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , що був укладений 17 грудня 2015 року та дублікату цього договору купівлі продажу квартири від 15.09.2016 року між продавцем ОСОБА_1 та покупцем ОСОБА_2 , що посвідчений приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Огир Л.А. та зареєстрований у реєстрі за № 1092 щодо ОСОБА_2 .. Відновити право власності та державну реєстрацію на квартиру АДРЕСА_1 за громадянкою ОСОБА_1 , посвідчивши це належним чином відповідними необхідними документами встановленими чинним законодавством України. Зареєструвати право власності на квартиру АДРЕСА_1 за громадянкою ОСОБА_1 в державній реєстраційній службі Полтавського міського Управління юстиції Полтавської області, посвідчивши це відповідним чином у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 12 грудня 2018 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Ухвалюючи рішення про відмову у позові, суд першої інстанції виходив з недоведеності позивачем наявності підстав для визнання правочину недійсним, передбачених статтею 233 ЦК України.

Не погодившись з рішенням місцевого суду позивач ОСОБА_1 оскаржила його до суду апеляційної інстанції. В доводах апеляційної скарги вважає рішення суду першої інстанції незаконним, та необґрунтованим, посилаючись на те, що місцевим судом неправильно та неповно досліджені докази, а висновки суду ґрунтуються на припущеннях та не відповідають дійсним обставинам справи.

Зазначає, що судом не взято до уваги, що оскаржуваний нею правочин був вчинений нею під впливом тяжкої обставини, що полягала в хворобі її доньки, а тому вона була змушена укласти договір на вкрай невигідних умовах, продавши спірну квартиру за значно заниженою ціною, ніж її ринкова вартість.

У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_5 вважає, що рішення місцевого суду законне та обґрунтоване. Місцевим судом в повному обсязі досліджено всі обставини справи, та зроблено вірний висновок щодо недоведеності позивачем наявності тяжкої обставини, що могла вплинути на її волевиявлення при укладенні спірного договору.

Крім того, представник відповідача, посилаючись на п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», зазначає, що оскільки на виконання правочину передано майно, а саме спірну квартиру, то такий правочин не може бути кваліфікований як фіктивний.

Відповідно до ч. 1 , ч. 2 та ч. 3 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення (п.1 ч.1 ст. 374 ЦПК України).

У відповідності з вимогами ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, вважає, що скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 17 грудня 2017 року між ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_2 був укладений договір купівлі - продажу квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 38,3 кв.м., посвідчений приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Огир Л.А.

Пунктом 4 договору встановлено, що за погодженням сторін продаж вчинено за 261000,00 грн., які продавець одержав від покупця у повному розмірі до підписання цього договору, згідно діючого законодавства України у безготівковій формі.

Своїми підписами у договорі продавець підтвердив факт повного розрахунку за продану квартиру та відсутність щодо покупця будь-яких претензій фінансового характеру.

Частиною першою статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до положень ст. 233 ЦК України правочин, який вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, може бути визнаний судом недійсним незалежно від того, хто був ініціатором такого правочину.

Частиною 2 даної статті передбачено, що при визнанні такого правочину недійсним застосовуються наслідки, встановлені статтею 216 цього Кодексу. Сторона, яка скористалася тяжкою обставиною, зобов`язана відшкодувати другій стороні збитки і моральну шкоду, що завдані їй у зв`язку з вчиненням цього правочину.

Зі змісту частини першої статті 233 ЦК України слідує, що умовами, існування яких надає підстави особі звертатися до суду, а суду - виносити рішення про визнання правочину недійсним є наявність тяжкої обставини, що «змусила» особу вчинити правочин; а також, що цей правочин було вчинено на вкрай невигідних умовах.

Тобто для визнання правочину недійсним, на підставі частини першої статті 233 ЦК України, необхідна сукупність вказаних умов.

У постанові Верховного Суду України від 06 квітня 2016 року у справі № 6-551цс16 зроблено висновок, що правочин може бути визнаний судом недійсним на підставі статті 233 ЦК, якщо його вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, чим друга сторона правочину скористалася. Тяжкими обставинами можуть бути тяжка хвороба особи, членів її сім`ї чи родичів, смерть годувальника, загроза втратити житло чи загроза банкрутства та інші обставини, для усунення або зменшення яких необхідно укласти такий правочин. Особа (фізична чи юридична) має вчиняти такий правочин добровільно, без наявності насильства, обману чи помилки. Особа, яка оспорює правочин, має довести, що за відсутності тяжкої обставини правочин не було б вчинено взагалі або вчинено не на таких умовах.

З матеріалів справи слідує, що на обґрунтування наявності тяжкої обставини позивач посилається на те, що її донька мала тяжке онкологічне захворювання.

В апеляційній скарзі позивач зазначає, що вона змушена була укласти договір купівлі-продажу квартири на вкрай невигідних умовах, при цьому вона не мала наміру передавати квартиру відповідачу. А остання, в свою чергу, не перераховувала кошти на виконання умов договору.

Вирішуючи спір, місцевий суд вірно виходив з того, що позивачка на підтвердження своїх вимог про визнання даного правочину недійсним повинна довести належними і допустимими доказами наявність обставин, які вказують на те, що оспорюваний договір купівлі-продажу був укладений нею під впливом тяжких для неї обставин, для усунення та/або зменшення тяжких обставин і на вкрай невигідних умовах. А також, наявність зв`язку між тяжкими обставинами та вчиненням спірного правочину, який вчиняється виключно для усунення та/або зменшення тяжких обставин.

З матеріалів справи слідує, що позивачем не доведено наявності тяжкого онкологічного захворювання у її доньки ОСОБА_4

Згідно ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

З метою повного та всебічного дослідження обставин справи, судом апеляційної інстанції задоволено клопотання позивача про витребування з медичних закладів, а саме: Четвертої міської клінічної лікарні м. Полтави, Національного інституту фтизіатрії ім. Ф.Г. Яновського НАМП України, Національного інституту раку інформації щодо звернення за лікуванням ОСОБА_4 , знаходження на лікуванні, її діагнозу, обставин лікування, та період часу лікування.

З відповідей Четвертої міської клінічної лікарні м. Полтави, Національного інституту фтизіатрії ім. Ф.Г. Яновського НАМП України, Національного інституту раку, що надійшли на адресу апеляційного суду вбачається, що ОСОБА_4 зверталась до зазначених медичних закладів з приводу лікування пневмонії.

З листа Національного інституту раку від 18.04.2019 року слідує, що за результатами проведених обстежень ОСОБА_4 переконливих даних за онкологію легень не виявлено.

З наданих позивачем медичних документів вбачається, що ОСОБА_4 рекомендовано консультацію онколога. При цьому, висновку лікарів щодо встановлення діагнозу онкології легень матеріали справи не містять.

Згідно довідку про причину смерті №1959 ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , причиною смерті вказана хронічна ішемічна хвороба серця. (а.с.68).

Ухвалою апеляційного суду від 14.05.2019 року задоволено клопотання позивача ОСОБА_1 про витребування доказів з Національного інституту хірургії та трансплантології ім.. О.О. Шалімова НАМН України щодо надання інформації про звернення за лікуванням ОСОБА_4 , знаходження її на лікуванні, діагнозу, обставин лікування в період з 01.01.2015 по 20.06.2017 року.

Відповідно до листа Національного інституту хірургії та трансплантології ім.. О.О. Шалімова НАМН України, ОСОБА_4 не зверталась за медичною допомогою до даної медичної установи.

Отже, висновки місцевого суду ґрунтуються на законі та встановлених у справі фактичних обставинах, на підставі наданих учасниками справи доказів, яким судом дана відповідна правова оцінка згідно ст. 89 ЦПК України.

Наведені в апеляційній скарзі доводи фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди апелянта з висновками суду першої інстанції та з їх оцінкою, а тому не дають підстав для висновку про неправильне застосування місцевим судом норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

За результатами апеляційного розгляду колегія суддів приходить до висновку, що підстави для скасування рішення суду першої інстанції відсутні. Оскільки колегія суддів прийшла до висновку про залишення без задоволення апеляційної скарги, то судові витрати, понесені позивачем за подачу апеляційної скарги, відшкодуванню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381 ч.1, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 12 грудня 2018 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий: Ю.В. Дряниця

Судді: Т.О. Кривчун

С.М. Бондаревська