ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
_________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

іменем України

10 червня 2019 року

м. Харків

справа № 635/4304/18

провадження № 22ц/818/2172/19

Харківський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Котелевець А.В.,

суддів - Овсяннікової А.І., Піддубного Р.М.,

імена (найменування сторін):

позивач - Харківська місцева прокуратура № 4 в інтересах держави в особі Харківської міської ради,

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Московського районного суду м. Харкова від 28 січня 2019 року в складі судді Поліщук Т.В.,

у с т а н о в и в:

В червні 2018 року Харківська місцева прокуратура № 4 в інтересах держави в особі Харківської міської ради звернулася до Харківського районного суду Харківської області із позовом до ОСОБА_1 про стягнення безпідставно збережених коштів.

Позовна заява мотивована тим, що згідно з інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єктів нерухомого майна від 04 вересня 2017 року № 96162272 право власності на нежитлове приміщення літ. «А-1» загальною площею 176,5 кв. м. АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 27 липня 2007 року зареєстровано за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на праві спільної часткової власності - кожному належить по Ѕ частині вказаної нерухомості. Вказана будівля розташована на земельній ділянці площею 356 кв. м.

Позивач зазначає, що з часу виникнення у ОСОБА_1 права власності на нерухоме майно в останнього виник обов`язок сплачувати грошові кошти за використання земельної ділянки. Проте між позивачем та ОСОБА_3 договір оренди зазначеної земельної ділянки не укладався, що має наслідком фактичне володіння і користування ОСОБА_3 спірною земельною ділянкою без відповідної грошової компенсації.

Посилаючись на вказані обставини, позивач просив суд стягнути з ОСОБА_1 на користь держави в особі Харківської міської ради безпідставно збережені кошти в розмірі орендної плати за період з 01 червня 2015 року по 31 травня 2018 року за Ѕ частину земельної ділянки в сумі 138 642 грн. 98 коп.

Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 06 вересня 2018 року в складі судді Шинкарчука Я.А. справу передано на розгляд до Московського районного суду м. Харкова за місцезнаходженням нерухомого майна.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 28 січня 2019 року позов задоволено. З ОСОБА_1 стягнуто на користь держави в особі Харківської міської ради безпідставно збережені кошти у розмірі орендної плати за період з 01 червня 2015 року по 31 травня 2018 року. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь прокуратури Харківської області 2 079 грн. 65 коп. витрат по сплаті судового збору.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що грошові кошти, що є предметом позову в даній справі та підлягають стягненню, є сумою несплаченої відповідачем орендної плати за користування Ѕ частини земельної ділянки, яка перебуває у комунальній власності, без укладення договору оренди за період з 01 червня 2015 року по 31 травня 2018 року, внаслідок чого позивач був позбавлений можливості отримати дохід у такому розмірі від здачі спірної земельної ділянки в оренду, чим позивачеві завдано збитків у виді неодержаної орендної плати за землю.

05 березня 2019 року ОСОБА_3 звернувся до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нову постанову про відмову в задоволенні позову в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що справу було розглянуто за його відсутності, у зв`язку з чим він був позбавлений можливості надати пояснення та докази. Зазначає, що рішенням 25 сесії 5 скликання Харківської міської ради від 10 вересня 2008 року № 234/08 «Про надання згоди на розробку проектів відведення земельних ділянок юридичним особам та фізичним особам для експлуатації та обслуговування будівель і споруд» фізичній особі-підприємцю (далі - ФОП) ОСОБА_2 надано згоду на розробку проекту відведення земельної ділянки орієнтовною площею 0,0515 га по АДРЕСА_1 . В листопаді 2008 року фірма «САБО ДТД» надала проект землеустрою щодо відведення цієї земельної ділянки ФОП ОСОБА_2 для експлуатації та обслуговування нежитлової будівлі за вказаною адресою, однак питання щодо виділення в оренду та укладення договору оренди спірної земельної ділянки Харківською міською радою не вирішено за відсутності вини ОСОБА_2 . Судом не враховано, що ОСОБА_2 сплачено податку на землю за період з 2014 року по 2018 рік на загальну суму 35 666 грн. 71 коп. Крім того, згідно з планом зовнішніх меж земельної ділянки розмір спірної земельної ділянки складає 0,0504 га, в той час як в розрахунку зазначена площа земельної ділянки 0,0356 га без кадастрового номера, тобто іншої конфігурації.

06 травня 2019 року Харківська місцева прокуратура № 4 подала відзив на апеляційну скаргу, в якому просила залишити рішення суду першої інстанції без змін.

Відзив мотивовано тим, що висновки суду першої інстанції по суті вирішеного спору є правильними, підтверджуються наявними у справі доказами, яким суд дав належну правову оцінку. Доводи апеляційної скарги не спростовують цих висновків і не свідчать про порушення норм матеріального та процесуального права.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційних скарг має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення (пункт 1 частини 1 статті 374 ЦПК України).

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України - в межах доводів та вимог апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Матеріали справи свідчать, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є власниками нежитлового приміщення літ. «А-1» загальною площею 176,5 кв. м. АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 27 липня 2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Зайцевою О.Ю. Кожному належить по Ѕ частині вказаної нерухомості. Ця нежитлова будівля розташована на земельній ділянці площею 356 кв. м.

Відповідно до інформаційних довідок Департаменту земельних відносин Виконавчого комітету Харківської міської ради Харківської області від 06 січня 2017 року № 75/0/225-17 та Управління держгеокадастру у м. Харкові Харківської області від 18 січня 2017 року № 19-20.08-3-247/20-17 речові права на земельну ділянку АДРЕСА_1 не зареєстровані (а. с. 21-24).

Згідно зі статтею 125 ЗК України право власності, право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Тобто, відповідач правомірно володіє Ѕ частиною нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1 , яке зареєстроване за ним на підставі договору купівлі-продажу від 27 липня 2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Зайцевою О.Ю., яка знаходиться на спірній земельній ділянці. З моменту виникнення права власності на вказане нерухоме майно у відповідача виник обов`язок оформити та зареєструвати речове право на відповідну частину земельної ділянки, яка знаходиться під нежитловою будівлею, проте речові права відповідачем на частину земельної ділянки не зареєстровано.

Згідно з положеннями частини першої статті 1214 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе без достатньої правової підстави, зобов`язана відшкодувати всі доходи, які вона одержала або могла одержати від цього майна з часу, коли ця особа дізналася або могла дізнатися про володіння цим майном без достатньої правової підстави. З цього часу вона відповідає також за допущене нею погіршення майна.

Безпідставне набуття ОСОБА_1 спірної частини земельної ділянки не є результатом протиправного діяння, а є наслідком законних дій, а саме - отримання відповідачем у власність нежитлового приміщення на підставі договору купівлі-продажу, який безпосередньо пов`язаний із частиною земельної ділянки.

Правочин, за яким переходить право власності на житлові будинки, будівлі, споруди, тягне за собою перехід права на земельну ділянку, на якій знаходиться відповідне нерухоме майно. Новий власник будинку (будівлі, споруди) у зв`язку з цим не звільняється від необхідності оформлення права на земельну ділянку відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на майно та їх обтяжень».

Таким чином, речові права відповідача на частину земельної ділянки не реєструвались, він не набув належних прав власності або користування щодо частини земельної ділянки, а тому використовує частину земельної ділянки без достатніх правових підстав.

Предметом позову у цій справі є стягнення з власника Ѕ частини нерухомого майна безпідставно збережених коштів орендної плати за фактичне користування без належних на те правових підстав частиною земельної ділянки, на якій цей об`єкт розміщений.

При цьому виникнення права власності на будинок, будівлю, споруду не є підставою для виникнення права оренди земельної ділянки, на якій вони розміщені та яка не була відведена в оренду попередньому власникові. Право оренди земельної ділянки виникає на підставі відповідного договору з моменту державної реєстрації цього права.

Проте з огляду на приписи частини другої статті 120 ЗК України не вважається правопорушенням відсутність у власника будинку, будівлі, споруди зареєстрованого права оренди на земельну ділянку, яка має іншого власника і на якій розташоване це нерухоме майно.

Отже, до моменту оформлення власником об`єкта нерухомого майна права оренди земельної ділянки, на якій розташований цей об`єкт, відносини з фактичного користування земельною ділянкою без укладеного договору оренди та недоотримання її власником доходів у вигляді орендної плати є за своїм змістом кондикційними. Для кондикційних зобов`язань важливим є факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої (статті 1212-1214 ЦК України).

Такі висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 23 травня 2018 року у справі № 629/4628/16-ц, від 20 листопада 2018 року у справі № 922/3412/17, від 13 лютого 2019 року у справі № 320/5877/17.

Таким чином суд першої інстанції, урахувавши наведені норми матеріального права та обставини справи, дійшов обґрунтованого висновку, що правова підстава для набуття (збереження) майна - Ѕ частини земельної ділянки № АДРЕСА_1 у відповідача відсутня, у Харківської міської ради правомірно виникло право на стягнення коштів, отриманих безпідставно, як суми, яку мав би отримати місцевий бюджет.

Відповідно до акту обстеження, визначення меж, площі та конфігурації земельної ділянки АДРЕСА_1 , складеного Департаментом територіального контролю Харківської міської ради 04 вересня 2017 року, встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 використовують земельну ділянку площею 0,0356 га. Межі земельної ділянки визначені відповідно до меж паркану.

Координати точок знімальної основи визначались супутниковим методом з прив`язкою до мережі перманентних супутникових геодезичних базових станцій ПрАТ «Систем Солюшн» та EUREF Permanent GNSS Network в Харківській області із застосуванням GPS приймачів Hiper за номерами 272-0666 та 272-0690, які використовуються згідно з договором про оренду технічних засобів. Приймачі зареєстровані у Держгеокадастрі України, мають реєстраційні посвідчення від 09 березня 2017 року за номерами 886 та 887 і мають свідоцтво про повірку робочого засобу вимірювальної техніки від 21 квітня 2017 року за номерами 03/2163, 03/2164.

Вершини меж земельної ділянки визначалися тахеометричним методом. Кути та лінії вимірювались тахеометром Trimble М3 № 140144. Тахеометр Trimble М3 має свідоцтво про повірку робочого засобу вимірювальної техніки від 24 квітня 2017 року № 03/2165.

Визначені за результатами геодезичної зйомки координати земельної ділянки оброблені та сформовані в електронному файлі у форматі «.shp» для подальшого отримання розрахунковим методом із застосуванням програмних комплексів з нормативної грошової оцінки земель м. Харкова даних про нормативну грошову оцінку зазначеної земельної ділянки (а. с. 14-20).

Визначаючи суму, яка підлягає стягненню з ОСОБА_1 , суд першої інстанції правильно взяв до уваги акт обстеження, визначення меж, площі та конфігурації земельної ділянки від 04 вересня 2017 року, договір купівлі-продажу від 27 липня 2007 року, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Зайцевою О.Ю., із зазначенням площі нерухомого майна, та вирахував цю суму шляхом множення вартості одного квадратного метру Ѕ частини спірної земельної ділянки (відповідно до проведеної та затвердженої нормативно-грошової оцінки земель м. Харкова станом на рік розрахунку) на всю площу Ѕ частини земельної ділянки, що використовується ОСОБА_1 , а також на розмір ставки орендної плати за земельну ділянку.

Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (стаття 375 ЦПК України).

Доводи апеляційної скарги про розгляд справи за відсутності відповідача не ґрунтуються на законі.

За правилами пунктів 1, 2 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є: справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Враховуючи, що положення статті 19 ЦПК України в структурі законодавчого акту розташовані серед Загальних положень цього Кодексу, суд вправі відносити справу до категорії малозначних на будь-якій стадії її розгляду. При цьому, за змістом правил пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України справи, зазначені в ньому, є малозначними в силу властивостей, притаманних такій справі, виходячи з ціни пред`явленого позову та його предмета, без необхідності ухвалення окремого судового рішення щодо віднесення зазначеної справи до відповідної категорії.

Предметом позову у цій справі є стягнення безпідставно збережених коштів в розмірі 138 642 грн. 98 коп., тобто суми, яка є меншою, ніж сто розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Таким чином, ця справа є малозначною в силу закону та підлягала розгляду за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами.

Посилання на те, що рішенням 25 сесії 5 скликання Харківської міської ради від 10 вересня 2008 року № 234/08 «Про надання згоди на розробку проектів відведення земельних ділянок юридичним особам та фізичним особам для експлуатації та обслуговування будівель і споруд» ФОП ОСОБА_2 надано згоду на розробку проекту відведення земельної ділянки орієнтовною площею 0,0515 га по АДРЕСА_1 , який був виготовлений в листопаді 2008 року фірмою «САБО ДТД», на висновки суду не впливають, оскільки з моменту виникнення права власності на вказане нерухоме майно у відповідача виник обов`язок оформити та зареєструвати речове право на відповідну частину земельної ділянки, яка знаходиться під нежитловою будівлею, проте речові права відповідачем на частину земельної ділянки ОСОБА_1 не зареєстровано.

Доводи про те, що питання про укладення договору оренди спірної земельної ділянки Харківською міською радою не вирішено не з вини ОСОБА_2 не можуть бути прийняті до уваги, оскільки дії Харківської міської ради в установленому законом порядку відповідачем не оскаржено.

Доводи про те, що ОСОБА_2 сплачено податку на землю за період з 2014 року по 2018 рік на загальну суму 35 666 грн. 71 коп., є безпідставними, оскільки обов`язок щодо сплати орендної плати за використання нежитлової будівлі покладено на обох власників. До того ж, із наданих квитанцій не зрозуміло, за яку частину земельної ділянки ОСОБА_2 сплачував податок.

Інші доводи апеляційної скарги на висновки суду не впливають, зводяться до необхідності переоцінки доказів, яким судом першої інстанції дана належна оцінка.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України», № 63566/00, параграф 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Оскільки скарга задоволенню не підлягає, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, немає.

Керуючись ст. ст. 367, 374 ч. 1 п. 1, 375, 382, 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Московського районного суду м. Харкова від 28 січня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повне судове рішення складено 10 червня 2019 року.

Головуючий А.В.Котелевець

Судді А.І.Овсяннікова

Р.М.Піддубний