ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/718/19 Справа № 202/638/17 Суддя у 1-й інстанції - Волошин Є.В. Суддя у 2-й інстанції - Єлізаренко І. А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 червня 2019 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді Єлізаренко І.А.

суддів Красвітної Т.П., Свистунової О.В.

за участю секретаря Марочко Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 13 квітня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Державної організації «Комбінат «Салют» про визнання наказу незаконним, поновлення на роботі, стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И Л А :

У січні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ДО «Комбінат «Салют» про визнання наказу незаконним, поновлення на роботі, стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 посилався на те, що він працював у ДО «Комбінат «Салют» на посаді заступника директора. 25 жовтня 2016 року наказом №104 «Про зміни до штатного розкладу», виданого виконуючим обов`язки директора ДО «Комбінат «Салют» ОСОБА_2 , було визначено скорочення з 01 січня 2017 року вісімнадцяти посад. Того ж дня було видано наказ №33-ос, яким попереджено про звільнення з роботи з 30 грудня 2016 року вісімнадцяти працівників, у тому числі і його. Наказом від 30 грудня 2016 року його було звільнено з роботи за п.1 ст.40 КЗпП України. Вважає своє звільнення незаконним та безпідставним, оскільки у порушення вимог ч.3 ст.49-2 КЗпП України йому було запропоновано дві вакантні посади, на які він міг бути переведений з 01 січня 2017 року, майже перед самим звільненням, а не одночасно із попередженням про звільнення. Разом із цим, йому не було запропоновано роботу за усіма вакантними посадами. Так, наказом №104 від 25 жовтня 2016 року замість посади заступника директора комбінату, яку він обіймав, було введено іншу посаду - заступник директора з фінансової діяльності, яка вводилась до штатного розпису з 01 січня 2017 року. Однак, такої пропозиції йому навмисно відповідачем зроблено не було, що є суттєвим порушенням трудових прав. Крім того зазначає, що відповідно до наказу №78-к від 06 грудня 2016 року він з 06 по 30 грудня 2016 року знаходився в учбовій відпустці. Звільнивши його під час учбової відпустки, відповідачем було порушено вимоги ч.3 ст.40 КЗпП України, згідно якої не допускається звільнення працівника під час такої відпустки. Також зазначає, що надаючи згоду на його звільнення, профспілковий комітет ДО «Комбінат «Салют» порушив вимоги КЗпП України, розглянувши подання ДО «Комбінат «Салют» про звільнення без його присутності та запрошення. Також в позові зазначає, що звільнення із займаної посади відбулось до настання змін в організації роботи, а не після запровадження змін у організації виробництва праці, а саме з 01 січня 2017 року. Такими незаконними діями йому спричинено моральну шкоду, яку оцінює у розмірі 49 000 грн., що дорівнює розміру трьох заробітних платам за останні три місяці, що передували звільненню. На підставі викладеного, просив суд визнати незаконним наказ від 20 грудня 2016 року про звільнення його з роботи, поновити його на роботі на посаді заступника директора ДО «Комбінат «Салют», стягнути з ДО «Комбінат «Салют» на його користь середню заробітну плату за час вимушеного прогулу, стягнути з відповідача на його користь у рахунок відшкодування моральної шкоди у розмірі 49 000 грн.

Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 13 квітня 2018 року було відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ДО «Комбінат «Салют» про визнання наказу незаконним, поновлення на роботі, стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду від 13 квітня 2018 року скасувати та ухвалити нове рішення, про задоволення його позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права.

У відзиві на апеляційну скаргу ДП «Комбінат «Салют» просять рішення суду залишити без змін, апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, посилаючись на безпідставність її доводів.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст.12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ч.1 ст. 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Як вбачається з матеріалів справи, 01 вересня 2011 року ОСОБА_1 був призначений на посаду заступника директора ДО «Комбінат Салют».

З 08 липня по 13 жовтня 2016 року виконував обов`язки директора даного підприємства, а з 14 жовтня 2016 року - заступник директора.

20 грудня 2016 року Наказом № 36-ос ОСОБА_1 звільнено з посади заступника директора з 30 грудня 2016 року у зв`язку зі скороченням штату, на підставі п.1 ст.40 КЗпП України (а.с.6).

Відповідно до наказу ДО «Комбінат Салют» №104 «Про зміни до штатного розпису» від 25 жовтня 2016 року, на виконання пункту 8 доручення Прем`єр-міністра України від 25 січня 2016 року №267/1/1-10 до Закону України від 24 грудня 2015 року №911-VII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» та на виконання протоколу Погоджувальної ради Державного агентства резерву України від 20 жовтня 2016 року, проведено зміни до штатного розпису з 01 січня2017 року та скорочено штатну чисельність, в тому числі посаду заступника директора, яку обіймав позивач (а.с.111, 112).

Згідно пункту 2 вищезазначеного наказу введено посаду за загальним фондом - заступник директора з фінансової діяльності.

24 листопада 2016 року адміністрацією ДО «Комбінат Салют» на ім`я голови профспілкового комітету ДО «Комбінат Салют» надіслав подання про надання згоди на звільнення 30 грудня 2016 року згідно п.1 ст.40 КЗпП України (за скороченням штату), в тому числі ОСОБА_1 - заступника директора (а.с.39-41).

14 грудня 2016 року на засіданні профспілкового комітету ДО «Комбінат «Салют» одноголосно було надано згоду на звільнення 30 грудня 2016 року згідно п.1 ст.40 КЗпП України (за скороченням чисельності) працівників комбінату членів профспілки, в тому числі ОСОБА_1 - заступника директора, згідно подання адміністрації комбінату від 24 листопада 2016 року, що підтверджується протоколом засідання профспілкового комітету ДО «Комбінат «Салют» №12 від 14 грудня 2016 року (а.с.12).

Судом встановлено, що ОСОБА_1 повідомлявся про засідання профспілкового комітету ДО «Комбінат «Салют» усно, під підпис, однак поставити підпис відмовився, та поштовим зв`язком.

15 грудня 2016 року адміністрація ДО «Комбінат «Салют» поставила до відома ОСОБА_1 про наявність вакантних посад на комбінаті, на які останній може бути переведений в разі його згоди з 01 січня 2017 року (0,5 ставки від посади провідного інженера з охорони праці; машиніст холодильних установок) (а.с.7).

ОСОБА_1 відмовився від переведення на вищезазначені посади, що також не оспорювалося сторонами.

Після попередження позивача про вивільнення з роботи з 30 грудня 2016 року, ОСОБА_1 звернувся до ДО «Комбінат «Салют» із заявою про надання додаткової оплачуваної учбової відпустки на період написання магістерської роботи (а.с.112).

Згідно наказу ДО «Комбінат «Салют» №78-к від 06 грудня 2016 року, ОСОБА_1 було надано додаткову оплачувану учбову відпустку на період написання магістерської роботи в кількості 25 календарних днів з 06 грудня 2016 року по 30 грудня 2016 року (а.с.113).

ДО «Комбінат «Салют» є державною організацією, яка заснована на державній власності, що належить до сфери управління Державного агентства резерву України і діє відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 08 жовтня 2014 року № 517 «Про затвердження положення про Державне агентство резерву України». Засновником Організації є держава в особі Державного агентства резерву України.

Як вбачається з п.1.2 посадової інструкції заступника директора з фінансової діяльності, останній призначається на посаду наказом директора комбінату за погодженням з Державним агентством резерву України (а.с.82-84).

Листом від 23 грудня 2016 року за №485 керівництво ДО «Комбінат «Салют» просило голову Державного агентства резерву України звільнити з посади виконуючу обов`язки директора ДО «Комбінат «Салют» ОСОБА_2 29 грудня 2016 року за п.5 ст.36 КЗпП України в порядку переведення на посаду заступника директора з фінансової діяльності ДО «Комбінат «Салют» з 03 січня 2017 року (а.с.90).

Своїм листом від 30 грудня 2016 року Державне агентство резерву України погодило кандидатуру ОСОБА_2 . для призначення на посаду заступника директора з фінансової діяльності ДО «Комбінат « Салют » (а.с.91).

Наказом ДО «Комбінат «Салют» №2-ос від 03 січня 2017 року, враховуючи погодження Державним агентством резерву України, ОСОБА_2 було прийнято на посаду директора з фінансової діяльності з 03 січня 2017 року (а.с.89).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , суд першої інстанції послався на те, що звільнення ОСОБА_1 відповідно до п.1 ч.1 ст. 40 КЗпП відбулося з дотриманням відповідачем норм діючого законодавства, однак погодитися з такими висновками неможливо, оскільки суд дійшов них через неправильне застосування норм норм матеріального права, що відповідно до ст.376 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду та ухвалення нового рішення.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Відповідно до положень статті 43 КЗпП України розірвання трудового договору з підстав, передбачених, зокрема, пунктом 1 частини 1 статті 40, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник. Подання власника або уповноваженого ним органу має розглядатися у присутності працівника, на якого воно внесено. Розгляд подання у разі відсутності працівника допускається лише за його письмовою заявою. За бажанням працівника від його імені може виступати інша особа, у тому числі адвокат.

Згідно до ч.8 ст.43 КЗпП України власник або уповноважений ним орган має право розірвати трудовий договір не пізніш як через місяць з дня одержання згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника).

Відповідно до ст.49-2 КЗпП України про наступне вивiльнення працiвникiв персонально попереджають не пiзнiше нiж за два мiсяцi. При вивiльненнi працiвникiв у випадках змiн в органiзацiї виробництва i працi враховується переважне право на залишення на роботi, передбачене законодавством. Одночасно з попередженням про звiльнення у зв`язку iз змiнами в органiзацiї виробництва i працi власник або уповноважений ним орган пропонує працiвниковi iншу роботу на тому ж пiдприємствi, в установi, органiзацiї. При вiдсутностi роботи за вiдповiдною професiєю чи спецiальнiстю, а також у разi вiдмови працiвника вiд переведення на iншу роботу на тому ж пiдприємствi, в установi, органiзацiї працiвник, за своїм розсудом, звертається за допомогою до державної служби зайнятостi або працевлаштовується самостiйно. Водночас власник або уповноважений ним орган доводить до вiдома державної служби зайнятостi про наступне вивiльнення працiвника iз зазначенням його професiї, спецiальностi, квалiфiкацiї та розмiру оплати працi. Державна служба зайнятостi пропонує працiвниковi роботу в тiй же чи iншiй мiсцевостi за його професiєю, спецiальнiстю, квалiфiкацiєю, а при її вiдсутностi - здiйснює пiдбiр iншої роботи з урахуванням iндивiдуальних побажань i суспiльних потреб. При необхiдностi працiвника може бути направлено, за його згодою, на навчання новiй професiї (спецiальностi) з наступним наданням йому роботи.

Таким чином, власник вважається таким, що належно виконав вимоги ч. 2 ст. 40, ч. 3 ст. 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо.

В п.19 Пленум Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» №9 від 06 листопада 1992 року, зі змінами та доповненнями, роз`яснено, що розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням за п.1 ст.40 КЗпП, суди зобов`язані з`ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи дотримано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення.

Таким чином, звільнення з підстав, зазначених у п. 1 ст. 40 КЗпП України допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

З матеріалів справи вбачається, що 01 вересня 2011 року ОСОБА_1 був призначений на посаду заступника директора ДО «Комбінат Салют».

З 08 липня по 13 жовтня 2016 року виконував обов`язки директора даного підприємства, а з 14 жовтня 2016 року - заступник директора.

20 грудня 2016 року Наказом № 36-ос ОСОБА_1 звільнено з посади заступника директора з 30 грудня 2016 року у зв`язку зі скороченням штату, на підставі п.1 ст.40 КЗпП України (а.с.6).

Відповідно до наказу ДО «Комбінат Салют» №104 «Про зміни до штатного розпису» від 25 жовтня 2016 року, на виконання пункту 8 доручення Прем`єр-міністра України від 25 січня 2016 року №267/1/1-10 до ЗУ від 24 грудня 2015 року №911-VII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» та на виконання протоколу Погоджувальної ради Державного агентства резерву України від 20 жовтня 2016 року, проведено зміни до штатного розпису з 01 січня2017 року та скорочено штатну чисельність, в тому числі посаду заступника директора, яку обіймав позивач (а.с.111,112).

Згідно пункту 2 вищезазначеного наказу введено посаду за загальним фондом - заступник директора з фінансової діяльності.

24 листопада 2016 року адміністрацією ДО «Комбінат Салют» на ім`я голови профспілкового комітету ДО «Комбінат Салют» надіслав подання про надання згоди на звільнення 30 грудня 2016 року згідно п.1 ст.40 КЗпП України (за скороченням штату), в тому числі ОСОБА_1 - заступника директора (а.с.39-41).

14 грудня 2016 року на засіданні профспілкового комітету ДО «Комбінат «Салют» одноголосно було надано згоду на звільнення 30 грудня 2016 року згідно п.1 ст.40 КЗпП України (за скороченням чисельності) працівників комбінату членів профспілки, в тому числі ОСОБА_1 - заступника директора, згідно подання адміністрації комбінату від 24 листопада 2016 року, що підтверджується протоколом засідання профспілкового комітету ДО «Комбінат «Салют» №12 від 14 грудня 2016 року (а.с.12).

Судом встановлено, що ОСОБА_1 повідомлявся про засідання профспілкового комітету ДО «Комбінат «Салют» усно, під підпис, однак поставити підпис відмовився та поштовим зв`язком (а.с.42, 65, 66, 68, 69).

15 грудня 2016 року адміністрація ДО «Комбінат «Салют» поставила до відома ОСОБА_1 про наявність вакантних посад на комбінаті, на які останній може бути переведений в разі його згоди з 01 січня 2017 року (0,5 ставки від посади провідного інженера з охорони праці; машиніст холодильних установок) (а.с.7).

ОСОБА_1 відмовився від переведення на вищезазначені посади, що також не оспорювалось сторонами.

Відповідно до штатного розпису на 2017 рік вакансія заступника директора з фінансової діяльності вводилася в організації саме з 01 січня 2017 року, а тому не могла бути вакантною на час звільнення позивача (а.с.46-48) .

Відповідач є державною організацією, яка заснована на державній власності, що належить до сфери управління Державного агентства резерву України і діє відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 08 жовтня 2014 року № 517 «Про затвердження положення про Державне агентство резерву України». Засновником Організації є держава в особі Державного агентства резерву України.

Як вбачається з п.1.2 посадової інструкції заступника директора з фінансової діяльності, останній призначається на посаду наказом директора комбінату за погодженням з Державним агентством резерву України (а.с.82-84).

Листом від 23 грудня 2016 року за №485 керівництво ДО «Комбінат «Салют» просило голову Державного агентства резерву України звільнити з посади виконуючу обов`язки директора ДО «Комбінат «Салют» ОСОБА_2 29 грудня 2016 року за п.5 ст.36 КЗпП України в порядку переведення на посаду заступника директора з фінансової діяльності ДО «Комбінат «Салют» з 03 січня 2017 року (а.с.90).

Своїм листом від 30 грудня 2016 року Державне агентство резерву України погодило кандидатуру ОСОБА_2 . для призначення на посаду заступника директора з фінансової діяльності ДО «Комбінат « Салют » (а.с.91).

Наказом ДО «Комбінат «Салют» №2-ос від 03 січня 2017 року, враховуючи погодження Державним агентством резерву України, ОСОБА_2 було прийнято на посаду директора з фінансової діяльності з 03 січня 2017 року (а.с.89).

Однак, після попередження позивача про вивільнення з роботи з 30 грудня 2016 року, ОСОБА_1 звернувся до ДО «Комбінат «Салют» із заявою про надання додаткової оплачуваної учбової відпустки на період написання магістерської роботи (а.с.112).

Згідно наказу ДО «Комбінат «Салют» №78-к від 06 грудня 2016 року, ОСОБА_1 було надано додаткову оплачувану учбову відпустку на період написання магістерської роботи в кількості 25 календарних днів з 06 грудня 2016 року по 30 грудня 2016 року (а.с.113).

Відповідно до ст.40 КЗпП України не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності (крім звільнення за пунктом 5 цієї статті), а також у період перебування працівника у відпустці.

Це правило не поширюється на випадок повної ліквідації підприємства, установи, організації.

Разом із цим, відповідно до ст.3 Закону України «Про відпустки» за бажанням працівника у разі його звільнення (крім звільнення за порушення трудової дисципліни) йому має бути надано невикористану відпустку з наступним звільненням. Датою звільнення в цьому разі є останній день відпустки.

З аналізу наведеного слідує, що тип відпустки не уточнюється чинним законодавством.

Таким чином, з метою запобігання порушення трудового законодавства в даному випадку роботодавець повинен був видати наказ про зміну дати звільнення працівника на перший робочий день після закінчення відпустки.

Отже, звільнення позивача ОСОБА_1 30 грудня 2016 року - в останній день учбової відпустки, відповідно до п.1 ч.1 ст. 40 КЗпП України відбулося з порушенням вимог чинного законодавства України з боку відповідача.

Як вбачається з виписки з Єдиного держаного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань у результаті реорганізації Державної організації «Комбінат «Салют» з 03 травня 2018 року шляхом перетворення зареєстровано Державне підприємство «Комбінат «Салют» (а.с.199).

Враховуючи викладене, для відновлення порушених прав та захисту законних інтересів позивача ОСОБА_1 , слід поновити його на роботі на посаді заступника директора Державного підприємства «Комбінат « Салют ».

Відповідно до ч. 2 ст. 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Середній заробіток працівника визначається відповідно до ст. 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100.

Із п. 5 Порядку вбачається, що основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є розрахована згідно з абз. 1 п. 8 цього Порядку середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника. Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді (абз. 2 п. 8 Порядку).

Відповідно до довідки про доходи загальна сума доходу, нарахованого ОСОБА_6 за два місяці, передуючи звільненню, становить 49 097 грн. 14 коп., середньоденний заробіток становить 239 грн. 29 коп. (а.с. 198).

Середня заробітна плата позивача за 2 місяці становила 8 620,01 грн. (а.с.52).

На підставі ч. 2 ст. 235 КЗпП та у зв`язку з поновленням позивача на роботі з відповідача на користь позивача підлягає стягненню середній заробіток за час вимушеного прогулу з 30 грудня 2016 року по 28 березня 2019 року у розмірі 145 966 грн. 90 коп. (610 робочих днів х 239 грн. 29 коп.)

Стосовно відшкодування моральної шкоди слід зазначити відповідно до ст.237-1 КзпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Звернувшись до суду з даним позовом, позивач ОСОБА_1 просив суд стягнути з відповідача на його користь 49000 грн. у рахунок відшкодування моральної шкоди, посилаючись на те, що незаконними діями відповідача було порушено його законні права на працю, він не мав засобів до існування, переживав стрес.

Враховуючи, що відповідачем були порушені права позивача, а також враховуючи принцип розумності та співмірності, слід стягнути з відповідача на користь позивача 3000 грн. у рахунок відшкодування моральної шкоди.

За таких обставин, враховуючи вищевикладене апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід задовольнити частково, рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 13 квітня 2018 року скасувати та ухвалити нове рішення про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 13 квітня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Державної організації «Комбінат «Салют» про визнання наказу незаконним, поновлення на роботі, стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди - скасувати.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Державної організації «Комбінат «Салют» про визнання наказу незаконним, поновлення на роботі, стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди - задовольнити частково.

Визнати незаконним наказ №36-ос від 20 грудня 2016 року Державної організації «Комбінат «Салют» в частині звільнення ОСОБА_1 - заступника директора з займаної посади 30 грудня 2016 року у зв`язку із скороченням штату (п.1 ст.40 КЗпП України).

Поновити ОСОБА_1 на посаді заступника директора Державного підприємства «Комбінат «Салют».

Стягнути з Державного підприємства «Комбінат «Салют» (ідентифікаційний код юридичної особи 14373220) на користь ОСОБА_1 середню заробітну плату за час вимушеного прогулу у розмірі 145 966 грн. 90 коп. з відрахуванням податків та інших обов`язкових платежів.

Стягнути з Державного підприємства «Комбінат «Салют» (ідентифікаційний код юридичної особи 14373220) на користь ОСОБА_1 3000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди.

В іншій частині позовних вимог ОСОБА_1 - відмовити.

Допустити до негайного виконання рішення суду в частині поновлення на роботі та стягнення середньої заробітної плати за один місяць у розмірі 4 310 грн.

Стягнути з Державного підприємства «Комбінат «Салют» (ідентифікаційний код юридичної особи 14373220) на користь держави судовий збір в розмірі 3724 грн. 25 коп.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя

Судді