Справа № 345/4272/18
Провадження № 22-ц/4808/416/19
Головуючий у 1 інстанції Онушканич В. В.
Суддя-доповідач Матківський
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 березня 2019 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

головуючого Матківського Р.Й.

суддів Василишин Л.В., Максюти І.О.

секретаря Петріва Д.Б.

з участю: апелянта ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_2, відповідача ОСОБА_3 та її представника ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання непрацездатного батька з апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 09 січня 2019 року у складі судді Онушканича В.В.,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2018 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до дочки ОСОБА_3 про стягнення аліментів на своє утримання у розмірі по 1500 гривень щомісячно з дати подання позову.

Позов мотивовано тим, що йому на час звернення до суду виповнилось шістдесят два роки. З 01.07.2003 року є інвалідом ІІІ групи та пенсіонером за віком. Єдиним його доходом є пенсія за віком в розмір 1737,50 гривень. Є самотньою літньою людиною, дружини або іншої близької людини, яка може допомагати та підтримувати матеріально, не має. Дочка, що є відповідачем по справі, ніколи не приходить та не цікавиться його життям. Пенсія, яку отримує, не забезпечує йому необхідного мінімуму проживання - частину відразу після отримання віддає на сплату комунальних послуг і в опалювальний сезон ці витрати складають більше 1000 гривень щомісячно. Сума, яка залишається (близько 750 гривень) є меншою, ніж мінімальний прожитковий мінімум і її ледь вистачає на харчування, не говорячи вже про кошти на ліки, а побутовими предметами першої необхідності забезпечити себе не може.

Також позивач зазначає, що є хворою людиною та має потребу в постійному лікуванні, що вимагає чимало коштів. У серпні 2017 року його було госпіталізовано до нейрохірургічного відділення Калуської ЦРЛ з діагнозом «ускладнений остеохондроз, спондилоартроз поперекового відділу хребта з вираженим болевим синдромом…», а в серпні 2018 р. госпіталізовано в Калуську ЦРЛ з діагнозом «Гострий тромбоз глибоких вен лівої нижньої кінцівки, тромбоз венозних синусів», тому щомісяця витрачає багато коштів на ліки.

За таких складних життєвих обставин, знаходячись на межі бідності та не отримавши від дочки ніякої підтримки змушений звернутися із позовною заявою до своєї працездатної дочки - ОСОБА_3 та просив стягувати з відповідача аліменти на його утримання в розмірі по 1500 гривень щомісячно, починаючи від дати подання позову і довічно.

Рішенням Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 09 січня 2019 року в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 просить рішення скасувати та ухвалити нове про задоволення позову.

У скарзі представник апелянта зазначає, що суд ухвалив рішення, виходячи з того, що позивач отримує пенсію у розмірі, що перевищує прожитковий мінімум, встановлений законом для осіб, які втратили працездатність, а також те, що позивачем, не надано суду жодних доказів на підтвердження платоспроможності відповідача та можливості надання нею матеріальної допомоги на утримання позивача.

З такими висновками представник апелянта не погоджується, оскільки суд не звернув уваги на те, що позивач є інвалідом ІІІ групи, пенсіонером за віком, єдиним його доходом є пенсія за віком в розмірі 1737,50 гривень. Позивач є самотньою та дуже хворою людиною, що підтверджується долученими документами. Позивач дружини або іншої близької людини, яка може допомагати та підтримувати матеріально, не має. Проживає один в однокімнатній квартирі, яку оформив на відповідача. Дочка не цікавиться його життям. Пенсія, яку отримує позивач, не забезпечує йому необхідного мінімуму проживання. На думку представника апелянта, неправильним є висновок суду про те, що позивач не є таким, що потребує матеріальної допомоги.

Також представник апелянта стверджує, що майновий стан дітей впливає тільки на розмір аліментів і не є підставою для звільнення від обов'язку утримувати батька. Тому, суд не повинен був враховувати майновий стан відповідача.

Перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, вислухавши апелянта та його представника, які вимоги скарги підтримали з підстав, викладених у ній, відповідача та її представника, які вимоги апеляційної скарги заперечили, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не може бути задоволена, зважаючи на таке.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивач отримує пенсію у розмірі, що перевищує встановлений законодавством прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, тому позивач не є таким, що потребує матеріальної допомоги. Також суд встановив, що відповідач не працює та на утриманні має двоє дітей, а позивач згідно поданих матеріалів не підтвердив понесення значних витрат на лікування.

Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, є дочкою позивача ОСОБА_1 (а.с.4).

Позивач є пенсіонером за віком, перебуває на обліку в Калуському об'єднаному управлінні ПФУ Івано-Франківської області та згідно довідки № 3340 від 18.09.2018 року отримує пенсію у розмірі 1737,70 грн. (а.с.5).

Також з матеріалів справи встановлено, що позивач неодноразово перебував на лікуванні (а.с. 8, 9, 47, 48).

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» визначено на 2019 рік прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, а саме: з 1 січня 2019 року - 1497 гривень, з 1 липня - 1564 гривні, з 1 грудня - 1638 гривень.

Відповідно до частини першої статті 202 СК України повнолітні дочка, син зобов'язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги.

Згідно зі статтею 205 СК України, суд визначає розмір аліментів на батьків у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін. При визначенні розміру аліментів та додаткових витрат суд бере до уваги можливість одержання утримання від інших дітей, до яких не пред'явлено позову про стягнення аліментів, дружини, чоловіка та своїх батьків.

В аналогічній справі Верховний суд в складі Першої судової палати касаційного цивільного суду (постанова від 10 жовтня 2018 року, справа № 301/160/17) виходив із того, що необхідність стягнення аліментів на утримання непрацездатних батьків має визначатися залежно від їх матеріального становища. При цьому до уваги має братися отримання батьками пенсії, держаних пільг, субсидій, наявність у батьків майна, що може приносити дохід тощо. Сам по собі факт непрацездатності батьків не породжує виникнення у дітей обов'язку їх утримання, та не свідчить про наявність потреби у наданні матеріальної допомоги.

Право на утримання (аліменти) має непрацездатна особа, яка не забезпечена прожитковим мінімумом.

Зазначений правовий висновок викладено Верховним Судом України у постанові від 13 квітня 2016 року у справі № 6-3066цс15.

ОСОБА_1 обгрунтовував позовні вимоги посиланням на те, що він є непрацездатним, інвалідом ІІІ групи, отримує пенсію у розмірі 1737,50 гривень на місяць, яка не забезпечує йому необхідного мінімуму проживання, оскільки частину коштів витрачає на оплату комунальних послуг, сума, яка залишається є меншою, ніж мінімальний прожитковий мінімум і її ледь вистачає на харчування, не говорячи вже про кошти на ліки, а побутовими предметами першої необхідності забезпечити себе не може. Також позивач зазначав, що є хворою людиною та має потребу в постійному лікуванні, що вимагає чимало коштів.

Установивши, що на дату ухвалення рішення у справі позивач отримує пенсією по у розмірі, що забезпечує йому прожитковий мінімум, встановлений законом для осіб, які втратили працездатність, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову.

Доводи апеляційної скарги щодо наявності правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача щомісячного утримання, та недостатність пенсії, з огляду на потребу в отриманні ним лікування, не є підставою для покладення на відповідача аліментних зобов'язань, оскільки відповідно до статті 206 СК України позивач не позбавлений права звернутися до суду з позовом про стягнення з відповідачів одноразово або протягом певного строку коштів на покриття витрат, пов'язаних з лікуванням.

Переглянувши справу за наявними в ній доказами та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що фактичні обставини справи судом першої інстанції з'ясовано всебічно та повно, їм дано вірну правову оцінку, а рішення суду постановлене з додержанням норм матеріального та процесуального права. Доводи апелянта висновків суду не спростовують. Тому підстав для скасування оскарженого рішення немає.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382-384 ЦПК України, суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 09 січня 2019 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Повний текст судового рішення складено 25 березня 2019 року.

Головуючий: Р.Й. Матківський

Судді: Л.В. Василишин

І.О. Максюта