Справа № 456/681/19
Провадження № 2/456/769/2019
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" червня 2019 р. Стрийський міськрайонний суд Львівської області в складі:

головуючого - судді Яніва Н. М.

з участю секретаря - Сунак Н.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Стрий цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Стрийський міськрайонний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області про поділ спільного майна подружжя, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 в якому просить поділити спільне майно подружжя, залишивши їй у користування автомобіль Honda Civik, легковий седан - В, червоного кольору, № кузова НОМЕР_1 , ДНЗ НОМЕР_2 , 2007 року випуску, робочий об`єм двигуна 1799 см.куб. виділивши відповідачу грошову компенсацію вартості Ѕ частини вказаного автомобіля, а також звільнити автомобіль з -під арештів та обтяжень.

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що перебувала з відповідачем в зареєстрованому шлюбі з 10.05.2008р.. В період шлюбу, за спільні сімейні кошти, ними було придбано автомобіль Honda Civik, 2007 року випуску, який знаходиться на даний момент в її користуванні. 24.10.2017 р. шлюб між ними було розірвано. У зв`язку з тим, що автомобіль зареєстрований на відповідача, згоди про добровільний поділ майна між ними не досягнуто, тому вона змушена звернутись до суду з даним позовом.

Також вказує, що відповідач під час користування даним автомобілем неодноразово порушував правила дорожнього руху, за що був притягнутий до адміністративної відповідальності, у зв`язку з чим на спірний автомобіль державною виконавчою службою накладено арешти, що порушує її права на користування автомобілем, так як на момент накладення арешту автомобіль вже знаходився у її користуванні та розпорядженні.

В судовому засіданні представник позивача адвокат Мундяк М.М., позов підтримав, пославшись на обставини викладені в позовній заяві та просив суд такий задоволити. Додатково пояснив, що відповідач по справі колишній чоловік позивачки, з яким остання розлучились в 2017р.. Під час шлюбу в 2016р., ними було придбано за спільні кошти автомобіль Honda Civik, 2007 року випуску, який був зареєстровано на відповідача. На даний час автомобілем користується позивачка.

Відповідач в судове засідання не з`явився, однак подав до суду заяву згідно якої просив суд проводити розгляд справи без його участі. Проти задоволення позовних вимог не заперечує. Також повідомив, що він отримав від ОСОБА_1 грошову компенсацію у сумі 82 364, 50 грн за Ѕ частину автомобіля Honda Civik, легковий седан - В, червоного кольору, № кузова НОМЕР_1 , д.н.з. НОМЕР_2 , 2007 року випуску, робочий об`єм двигуна 1799 см.куб..

Представник третьої особи у судове засідання не з`явився, хоча були належним чином повідомлені про час та місце судового розгляду, про причину неявки суд не повідомили.

Відповідно до ч. 4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Визнання відповідачем

позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.

Суд, заслухавши пояснення представника позивачки, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до переконання, що позов підлягає задоволенню, виходячи з такого.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з вимогами ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановленихст. 82 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і що до яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Так у судовому засіданні встановлено, що сторони перебували у шлюбі, який 24.10.2017 р. було розірвано Стрийським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області, що стверджується наявною у матеріалах справи копією свідоцтва про розірвання шлюбу серія НОМЕР_3 /а.с.8/

Згідно копії свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_4 13.01.2018 р. позивач зареєструвала шлюб з ОСОБА_3 , після державної реєстрації шлюбу прізвище дружини змінено на « ОСОБА_1 ».

/а.с.9/

Судом також з`ясовано, що сторонами під час шлюбу, а саме у 2016 р. було придбано автомобіль марки Honda Civik, легковий седан - В, червоного кольору, № кузова НОМЕР_1 , д.н.з. НОМЕР_2 , 2007 року випуску, робочий об`єм двигуна 1799 см.куб, який був зареєстрований на відповідача ОСОБА_2 , що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу /а.с. 7/

Згідно копії нотаріально посвідченої довіреності від 19.07.2017 р. вбачається, що відповідач ОСОБА_2 уповноважив позивачку користуватись та розпоряджатись вказаним автомобілем на власний розсуд./а.с.10/ Судом встановлено, що на даний момент автомобіль перебуває у користуванні позивачки.

Відповідно до вимог ч.3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 2 ст.372 ЦК України встановлено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Статтею 60 СК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно ч. 1 ст. 61 СК України, об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Статтею 163 СК України передбачено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Відповідно до ч. 1 ст. 69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належитьїм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням.

Частинами 1, 2 ст.70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільнемайно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї.

Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку.

Зі змісту п. п. 23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіхосіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї.

Таким чином, враховуючи, що спірний автомобіль марки Honda Civik, легковий седан - В, червоного кольору, № кузова НОМЕР_1 , д.н.з. НОМЕР_2 , 2007 року випуску був придбаний під час перебування сторін по справі у шлюбі, то такий є об`єктом спільної сумісної власності подружжя сторін, у зв`язку з чим суд доходить висновку про його поділ між сторонами, виходячи з правил рівності часток подружжя в спільному майні, визнавши за позивачкою та відповідачем право власності за кожним з них на 1/2 частку автомобіля.

Статтею 71 СК України встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України.

Згідно із ч.5 ст. 71 СК України присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

Така умова дозволяє створити ефективний механізм охорони прав співвласників, право на частку яких припиняється, щодо гарантованого отримання вартості частки в разі ухвалення судового рішення. Адже на підставі цього рішення не тільки припиняється право, але й набувається право на частку іншим співвласником.

Отже, процедура внесення суми для відшкодування вартості частини майна на депозит суду, з одного боку, є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв`язку з припиненням її права на частку у спільному майні, а з іншого боку, є технічною функцією щодо забезпечення виконання однією стороною у справі своїх зобов`язань перед іншою.

У відповідності до правового висновку викладеного у постанові Верховного Суду України від 17.01.2017 р. по справі № 6-2565цс16, який відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України суд враховує при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин, зазначено, що вирішуючи питання про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин четвертої, п`ятої статті 71 СК України щодо обов`язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

Отже, в разі, коли один з подружжя не вчинив передбачених ч.5 ст. 71 СК України дій щодо попереднього внесення відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду, а неподільні речі

не можуть бути реально поділені між сторонами відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності.

Як вбачається з наявного у матеріалах справи звіту про оцінку вартості автомобіль марки Honda Civik, легковий седан - В, червоного кольору, д.н.з. НОМЕР_2 , 2007 року випуску підготовленого суб`єктом підприємницької діяльності ОСОБА_5 ринкова вартість автомобіля станом на 10.01.2019 р. становить 164 729 грн./а.с.13-30/

На підставі вищенаведеного, врахувавши той факт, що спірний автомобіль є неподільною річчю, а також те що позивач та відповідач згідні на виплату грошової компенсації за Ѕ частину автомобіля, а саме з позивача на користь відповідача, що зокрема також і не заперечувалось відповідачем у поданій ним до суду заяві у якій останній вказав, що ОСОБА_1 здійснено у його користь виплату грошової компенсації у сумі 82 364, 50 грн. у рахунок компенсації &#189; частини автомобіля, який є спільною сумісною власністю, суд приходить до висновку в необхідності здійснити поділ спільного майна подружжя, а саме виділити ОСОБА_1 спірний автомобіль марки Honda Civik, легковий седан - В, червоного кольору, д.н.з. НОМЕР_2 , 2007 року випуску та стягнути з ОСОБА_1 в користь ОСОБА_2 82 364, 50 грн. грошової компенсації вартості Ѕ частини автомобіля.

Окрім цього, судом встановлено, що у відповідності до витягу з Державного реєстру обтяжень рухомого майна №58373336 від 13.02.2019 р. відповідно до постанови державного виконавця № 56222758 від 03.08.2018р та № 561700068 від 28.08.2018р. на автомобіль Honda Civik, легковий седан - В, червоного кольору, № кузова НОМЕР_1 , д.н.з. НОМЕР_2 , 2007 року випуску було накладено арешт.

Однак, суд вважає, що арешт автомобіля обмежує право позивача, як співвласника рухомого майна, а тому арешт повинен бути знятий, в порядку передбаченому ЗУ «Про виконавче провадження», з врахуванням наступного.

Відповідно до статті 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Як вбачається зі статті 1 протоколу №11 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Згідно з роз`ясненнями наданими в п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» № 20 від 22.12.1995 року, приватна власність громадян, як одна з рівноправних форм власності охороняється законом, її захист здійснюється судом, шляхом розгляду справ, зокрема, за позовами: про виключення майна з опису.

Згідно з п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27.08.76 року (із змінами) «Про судову практику в справах про виключення майна з опису» за правилами, установленими для розгляду позовів про виключення майна з опису, розглядаються вимоги громадян і організацій, які ґрунтуються на праві власності на описане майно або на праві володіння ним.

Відповідно до статті 59 Закону України "Про виконавче провадження" особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини.

Системний аналіз зазначених положень Закону дає суду підстави для висновку, що безпосереднє зняття арешту з майна здійснюється за постановою державного виконавця, яка приймається на підставі відповідного рішення суду. Право зняття арешту з майна належить лише державному виконавцю того органу державної виконавчої служби, який цей арешт накладав.

На підставі вищенаведеного, проаналізувавши вищенаведені норми законодавства які регулюють правовідносини у сфері права власності, зокрема й ст. 312 ЦК України, згідно якої

ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, врахувавши той факт, що спірний автомобіль, який на даний момент часу знаходиться у користуванні та володінні позивача, належав на праві спільної сумісної власності по Ѕ частини позивачу та відповідачу та в ході судового розгляду судом було здійснено поділ спільного сумісного майна подружжя та виділено даний автомобіль позивачу ОСОБА_1 , тобто в такої виникло право власності на спірний автомобіль, а тому позовна вимоги в частині звільнення автомобіля марки Honda Civik, легковий седан - В, червоного кольору, № кузова НОМЕР_1 , д.н.з. НОМЕР_2 , 2007 року випускуз під арештів та обтяжень також підлягає до задоволення.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 76, 81, 242, 259, 264-265 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позов задоволити.

Визнати за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 право власності за кожним з них на Ѕ частину автомобіль Honda Civik, легковий седан - В, червоного кольору, № кузова НОМЕР_1 , д.н.з. НОМЕР_2 , 2007 року випуску, робочий об`єм двигуна 1799 см.куб..

Поділити спільне сумісне майно подружжя: виділити ОСОБА_1 автомобіль Honda Civik, легковий седан - В, червоного кольору, № кузова НОМЕР_1 , д.н.з. НОМЕР_2 , 2007 року випуску, робочий об`єм двигуна 1799 см.куб. робочий об`єм двигуна 1799 см.куб..

Стягнути з ОСОБА_1 в користь ОСОБА_2 , 82 364 (вісімдесять дві тисячі триста шістдесять чотири) гривні 50 коп. грошової компенсації вартості Ѕ частини автомобіля Honda Civik, легковий седан - В, червоного кольору, № кузова НОМЕР_1 , д.н.з. НОМЕР_2 , 2007 року випуску, робочий об`єм двигуна 1799 см.куб..

Зобов`язати Стрийський міськрайонний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області зняти арешт з автомобіля Honda Civik, легковий седан - В, червоного кольору, № кузова НОМЕР_1 , д.н.з. НОМЕР_2 , 2007 року випуску, робочий об`єм двигуна 1799 см.куб..

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду через Стрийський міськрайонний суд Львівської області шляхом подачі в 30-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Повне рішення суду виготовлено 19.06.2019 року.

Суддя: Н. М. Янів