Єдиний унікальний номер 229/2705/19 Номер провадждення 2/229/665/2019 Категорія 45
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 червня 2019 року Дружківський міський суд Донецької області

в складі: головуючого - судді Гонтар А.Л.,

при секретарі Білик О. А.,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні у залі суду в м. Дружківка Донецької області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання втратившим право на користування житловим приміщенням,

в с т а н о в и в :

17.05.2019 року ОСОБА_1 звернулася до Дружківського міського суду Донецької області з позовом до ОСОБА_2 , яка також діє в інтересах своєї неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , про визнання втратившим право на користування житловим приміщенням, свої позовні вимоги обґрунтувала тим, що їй на праві власності належить квартира, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 . В даній квартирі крім неї також зареєстровано її доньку ОСОБА_2 та онуку ОСОБА_3 . З 10 грудня 2000 року відповідач разом із донькою у квартирі не мешкають, комунальні послуги не сплачують, господарством не займаються. В квартирі не має їх речей, але добровільно знятись з реєстрації відповідач ОСОБА_2 не бажає. Просить усунути перешкоду в користуванні власністю, яка належить їй, визнавши ОСОБА_2 , яка діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_3 , такими , що втратили право на користування житловою площею в квартирі АДРЕСА_1 .

22 травня 2019 року провадження по справі було відкрито та справу призначено до підготовчого засідання на 18 червня 2019 року (а.с.17-18).

Позивач ОСОБА_1 у судове засідання не з`явилася, надала клопотання про розгляд справи у її відсутності, вказала, що на позовних вимогах наполягає (а.с.25).

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилась, про час та місце розгляду справи її було повідомлено належним чином, судовою повісткою. До судового засідання вона надала заяву про розгляд справи у її відсутності та у відсутності її неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , позовні вимоги вона визнає в повному обсязі (а.с.22).

З огляду на це, відповідно до вимог ст.247 ЦПК України, суд вважає за можливе розглядати справу у відсутності сторін, без фіксації судового процесу, на підставі наявних у справі доказів.

Відповідно до вимог ч.3 ст.200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Конституцією України (ст. 41) та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст. ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України).

Статтями 15,16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно до ст.12,13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про право на спадщину від 17 січня 2012 року №371, квартира, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 належить на праві власності ОСОБА_1 (а.с.7).

Відповідач ОСОБА_2 є донькою ОСОБА_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження НОМЕР_1 (а.с.12)

ОСОБА_2 разом із неповнолітньою ОСОБА_3 зареєстровані в квартирі АДРЕСА_1 , що підтверджується довідкою КП "Комсервіс" №1018 від 08.05.2019 року (а.с.8).

Позивач просить визнати відповідача ОСОБА_2 , неповнолітню ОСОБА_3 такими, що втратили право користування жилим приміщенням.

Відповідно до ст. 156 ЖК України та ст. 405 ЦК України право члена сім`ї власника будинку, який не є його співвласником, на користування цим будинком обумовлено наявністю сімейних відносин із власником і спільним із ним проживанням у цьому будинку.

Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування житлом у разі його відсутності саме без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником будинку або законом.

Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст. ст. 16, 386, 391 ЦК України.

Об`єктом власності особи може бути, зокрема, житло - житловий будинок, садиба, квартира (ст. ст. 379, 382 ЦК України).

Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.

Відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК України з урахуванням положень ч. 1 ст. 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником. Аналіз змісту вказаних правових норм свідчить про те, що право члена сім`ї власника будинку (квартири) користуватися цим житлом існує лише за наявності у власника права приватної власності на це майно.

Із зазначеного слід дійти висновку, що виникнення права членів сім`ї власника будинку (квартири) на користування цим будинком (квартирою) та обсяг цих прав залежить від виникнення у власника будинку (квартири) права власності на цей будинок (квартиру), а відтак - припинення права власності особи на будинок (квартиру) припиняє право членів її сім`ї на користування цим будинком (квартирою).

З огляду на викладене, суд може визнати особу такою, що втратила право користування житловим приміщенням, за наявності двох умов: по-перше, непроживання у спірному житловому приміщенні на час звернення до суду понад один рік, по-друге, таке непроживання має бути без поважних причин.

З матеріалів справи встановлено, що відповідач ОСОБА_2 разом із неповнолітньою ОСОБА_3 зареєстровані у спірній квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується довідкою КП "Комсервіс" №1018 від 08.05.2019 року та відомостями виконкому №16/2577/19/01 від 28.05.2019 року. (а.с.8,24).

Відповідно до частини 3 ст. 156 ЖК України припинення сімейних відносин з власником квартири не позбавляє членів сім`ї права користування займаним приміщенням.

Як вибачається із позовної заяви відповідач ОСОБА_2 разом із неповнолітньою ОСОБА_3 з грудня 2000 року не мешкає в квартирі, що підтверджується актом про фактичне проживання від 08.05.2019 року, складеним головою територіального комітету "Сонячний" (а.с.9).

Також, судом встановлено, що відповідач ОСОБА_2 разом із неповнолітньою дочкою ОСОБА_3 не є власниками квартири.

Оскільки відповідач ОСОБА_2 разом із неповнолітньою дочкою ОСОБА_3 не мешкають в квартирі АДРЕСА_1 , не сплачують комунальних платежів, не ведуть ніяких господарських робіт, не мають права власності на квартиру, позов підлягає задоволенню.

Керуючись ст. 4,10,11,12,13,76,77,78,79,80,81,133,258,263,264,265,267,268 ЦПК України (в редакції 2017 року), на підставі ст.150,156 ЖК України, ст.232,383, 391,405 ЦК України, суд

в и р і ш и в :

позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання втратившим право на користування житловим приміщенням задовольнити.

Оскільки, позов задоволено частково, то необхідно ОСОБА_2 разом із неповнолітньою дочкою ОСОБА_3 , визнати такими, що втратили право користування житловим приміщенням у квартирі, яка розташована за адресою по АДРЕСА_1 .

Скасувати реєстрацію ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , за адресою: АДРЕСА_1 .

Скасувати реєстрацію ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП не відомий, за адресою: АДРЕСА_1 .

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Донецького апеляційного суду через Дружківський міський суд Донецької області. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Повний текст рішення було виготовлено та підписано у нарадчій кімнаті 18 червня 2019 року.

Суддя Дружківського міського суду А. Л. Гонтар