ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.05.2019 року м. Одеса

Єдиний унікальний номер справи №521/2424/16-ц

Апеляційне провадження №22-ц/813/4194/19

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого-Колеснікова Г.Я.(суддя-доповідач),

суддів-Вадовської Л.М., Сєвєрової Є.С.,

за участю секретаря-Маслова Р.Ю.,

учасники справи:

заявник-державний виконавець Малиновського відділу державної виконавчої служби міста Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області Процько Ганна Ігорівна,

стягувач- ОСОБА_1 ,

представник стягувача- ОСОБА_2 ,

боржник- ОСОБА_3 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на ухвалу Малиновського районного суду м.Одеси від 30 серпня 2017 року у складі судді Маркарової С. В.,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2017 року державний виконавець Малиновського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції Процько Г.І. (далі-державний виконавець Малиновського ВДВС, державний виконавець) звернулася до суду із поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_3

В обґрунтування подання посилалась на те, що на примусовому виконанні в Малиновському ВДВС перебуває виконавче провадження по виконанню виконавчого листа №521/2424/16-ц, виданого 08 червня 2016 року Малиновським районним судом м. Одеси, про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 грошових коштів в сумі 321 229 грн.

Посилаючись на те, що боржник ухиляється від виконання рішення суду, просила задовольнити її подання (а.с.121-123).

Ухвалою Малиновського районного суду м.Одеси від 30 серпня 2017 року подання державного виконавця задоволено.

Встановлено тимчасове обмеження ОСОБА_3 у праві виїзду за межі України до повної сплати суми заборгованості за виконавчим листом, виданим судом 08 червня 2016 року ( а.с.149-151).

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить ухвалу суду скасувати та постановити нову ухвалу про відмову у задоволенні подання.

Зокрема, заявник посилався на те, що:

-державним виконавцем не надано належних та допустимих доказів його ухилення від виконання зобов`язань за рішенням суду;

-він не отримав постанову про відкриття виконавчого провадження;

-обмеження у праві виїзду за межі Українипорушують його права щодо спілкування з

родиною, яка проживає у Північній Осетії (а.с.193-195).

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

Боржник ОСОБА_3 в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи належним чином повідомлений. Про це, зокрема свідчить те, що в день судового засідання, 21 травня 2019 року, ОСОБА_3 звернувся до суду із письмовою заявою про відкладення розгляду справи на іншу дату, посилаючись на те, що 21 травня 2019 року він у буде знаходиться за межами міста (а.с.216-217).

Також апеляційний суд зазначає, що у своїй заяві від 17 травня 2019 року про надання йому 2-х копій ухвали про відкриття провадження у справі, він зазначив свою адресу: АДРЕСА_1 , за якою він згідно даних державного виконавця тривалий час не проживає, а також бере до уваги, що назва вулиці була змінена на вул.Героїв Крут ще у 2017 році.

Враховуючи те, що:

-відкладення розгляду справи на іншу дату позбавить суд сповістити ОСОБА_3 належним чином про наступну дату розгляду справи;

-ОСОБА_3 до заяви не додав докази на підтвердження того, що він дійсно знаходиться за межами м.Одеси,

апеляційний суд визнає причини неявки боржника в судове засідання неповажними, що відповідно до ч.2ст.372 ЦПК України не перешкоджає розглядові справи у його відсутність.

Заслухавши суддю-доповідача, представника стягувача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення з таких підстав.

За змістом ст.441 ЦПК України тимчасове обмеження за межі України може бути застосовано судом як захід забезпечення виконання судового рішення. Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особі, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням, на строк до повного виконання такого судового рішення. Суд негайно розглядає таке подання без повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного (приватного) виконавця.

Задовольняючи подання державного виконавця про тимчасове обмеження боржника ОСОБА_3 у праві виїзду за межі України, суд першої інстанції виходив з того, що боржник ухиляється від виконання судового рішення, а майно, на яке можливо звернути стягнення у боржника відсутнє, оскільки майно було відчужено боржником третім особам.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції.

Встановлено, що у лютому 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_3 боргу в сумі 12 500 доларів США, що еквівалентом 321 229 грн., за договором позики (справа №521/2424/16) а.с.2-3.

Заочним рішенням Малиновського районного суду м.Одеси від 28 квітня 2016 року, яке набрало законної сили, його позов задоволено та стягнуто з ОСОБА_3 стягнуто на користь ОСОБА_1 321 229 грн. та судові витрати 3 212 грн. (а.с.39).

На підставі заяви представника ОСОБА_1 від 30 травня 2016 року судом першої інстанції 08 червня 2016 року йому було видано відповідний виконавчий лист №521/2424/16ц, звернутого стягувачом до примусового виконання 09 червня 2016 року (а.с.38, 125,134).

Ухвалою Малиновського районного суду м.Одеси ОСОБА_3. у перегляді заочного рішення суду від 28 квітня 2016 року відмовлено (а.с.65).

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 14 квітня 2017 року апеляційна скарга ОСОБА_3 повернута апелянту (а.с.115-116).

Постановою Малиновського відділу державної виконавчої служби міста Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області від 13 червня 2016 року відкрито виконавче провадження. Постанова надіслана ОСОБА_3 13 червня 2016 року (а.с.125,125-зворот ).

Із матеріалів справи вбачається, що 04 серпня 2016 року ОСОБА_3 знайомився в суді з матеріалами справи, тобто й і заявами представника ОСОБА_1 від 30 травня 2016 року та 08 червня 2016 року про видачу та отримання виконавчого листа відповідно, що свідчить про те, що боржнику безумовно було відомо про те, заочне рішення суду буде звернене до примусового виконання (а.с.38,42, 43).

Крім того, встановлено, що ухвалою Малиновського районного суду м.Одеси від 11 лютого 2016 року в рамках справи №521/2424/16, з метою забезпечення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення боргу, було накладено арешт на 54/100 квартири АДРЕСА_2 , що належала на праві власності ОСОБА_3 Вказана ухвала зареєстрована в Державному реєстру речових прав у запису про обтяження вказаної частки квартири ( а.с.22,23,135-142 ).

На підставі ухвали Малиновського районного суду м.Одеси від 21 червня 2016 року вказаний арешт знято, вилучено з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно рішення про реєстрацію обтяження за номером 132735929 (а.с.165).

Із відповіді голови Малиновського районного суду м.Одеси від 26 серпня 2016 року випливає, що зазначена ухвала судом не приймалася (а.с.63).

Разом з тим, ця підроблена невстановленою особою ухвала суду дозволила ОСОБА_3 уникнути реального виконання заочного рішення суду за рахунок арештованого майна, яке в подальшому було ним відчужено ( а.с.136-142,163-164,166-167,168-169,173).

Згідно відповіді регіонального сервісного центру в Одеській області від 26 квітня 2017 року за №31/51/514101496 на запит державного виконавця видно, що зареєстрований 29 квітня 2016 року на ім`я ОСОБА_3 транспортний засіб LEXUS GS350, реєстраційний номер НОМЕР_1 , був перереєстрований на нового власника на підставі договору купівлі-продажу від 02 липня 2016 року (а.с.174).

Згідно з актом державного виконавця від 03 квітня 2017 року ОСОБА_3 за адресою місця проживання: АДРЕСА_1 не встановлено, боржник за вказаною адресою не знаходиться, кімната за ним не рахується, комунальні платежі не здійснюються. Згідно журналу жильців, мешкаючих у гуртожитку №3, ОСОБА_3 не значиться (а.с.131).

Таким чином, усвідомлюючи про свої боргові зобов`язання за рішенням суду ОСОБА_3 здійснив відчуження рухомого та нерухомого майна, яке належало йому на праві власності, третім особам в період виконання рішення суду.

Тому, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що державним виконавцем вчинено достатньо виконавчих дій, та надано суду докази на підтвердження факту ухилення боржника від виконання своїх боргових зобов`язань і відомостей, про обізнаність боржника щодо наявності відкритого виконавчого провадження та строків його добровільного виконання.

Доводи апеляційної скарги щодо ненадання державним виконавцем доказів ухилення від виконання зобов`язань до уваги не приймаються, оскільки спростовуються матеріалами справи та доказами, які свідчать про небажання ОСОБА_3 повертати борг ОСОБА_1 в сумі 321 229 грн.

Інші доводи апелянта не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст.368,374,375,381-384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Ухвалу Малиновського районного суду м.Одеси від 30 серпня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 31 травня 2019 року.

Головуючий /підпис/

Судді : /підписи/

З оригіналом згідно,

Суддя Одеського апеляційного суду Г.Я. Колесніков