КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/824/6612/2019 Доповідач у суді ІІ інстанції Ігнатченко Н.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 травня 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Ігнатченко Н.В.,

суддів : Олійника В.І., Журби С.О.,

за участю секретаря судового засідання - Бондаренко І.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою комунального підприємства Білоцерківської міської ради «Тролейбусне управління» на ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 26 лютого 2019 року у справі за скаргою комунального підприємства Білоцерківської міської ради «Тролейбусне управління» на рішення головного державного виконавця Білоцерківського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області Кравчук Альони Олексіївни щодо повернення виконавчого документа стягувачу,

в с т а н о в и в:

У січні 2019 року комунальне підприємство Білоцерківської міської ради «Тролейбусне управління» (далі - КП БМР «Тролейбусне управління») звернулося до суду з вказаною вище скаргою, посилаючись на те, що на виконанні у Білоцерківському міському відділі державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області (далі - Білоцерківський МВ ДВС ГТУЮ у Київській області) перебував виконавчий лист № 2/357/877/16, виданий 8 червня 2016 року Білоцерківським міськрайонним судом Київської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь КП БМР «Тролейбусне управління»боргу в розмірі 97 874,92 грн та судових витрат в розмірі 1 468,12 грн.

Проте, не виконавши усіх необхідних виконавчий дій, передбачених законом для примусового виконання судового рішення, головний державний виконавець Кравчук А.О. 30 липня 2018 року прийняла постанову про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі пункту 9 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження».

Ця постанова є незаконною, однак стягувач не мав можливості оскаржити її у десятиденний термін, оскільки в порушення вимог статті 28 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець не направила постанову і станом на 31 грудня 2018 року не повернула виконавчий лист, а про її існування підприємство дізналося лише 28 грудня 2018 року з постанови Київського апеляційного суду від 20 грудня 2018 року.

Заявник вважає, що підстава повернення виконавчого документа явно надумана державним виконавцем і не відповідає вимогам закону, оскільки розмір заборгованості боржника більше від двадцятикратного розміру мінімальної заробітної плати станом на 30 липня 2018 року у 1,28 рази. При наявному ухиленні боржника від виконання судового рішення, державний виконавець навіть не вручила йому повідомлення про відкриття виконавчого провадження, про явку до виконавчої служби, про зобов`язання повідомити інформацію про майновий стан або подати декларацію. Крім того, державний виконавець не забезпечила стягнення на належне боржнику нерухоме майно, зокрема квартиру, і ці факти встановлені відповідним судовим рішенням.

З огляду на викладене, заявник просив суд поновити пропущений строк для звернення зі скаргою, визнати неправомірною та скасувати постанову головного державного виконавця Білоцерківський МВ ДВС ГТУЮ у Київській області Кравчук А.О. від 30 липня 2018 року про повернення виконавчого документа стягувачу, зобов`язати її прийняти виконавчий документ до виконання та виконати судове рішення в повному обсязі.

Ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 26 лютого 2019 року у задоволенні скарги відмовлено.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що при прийнятті постанови про повернення виконавчого документа стягувачу державний виконавець діяла в межах своїх повноважень та відповідно до вимог Закону України «Про виконавче провадження», а стягувач не позбавлений можливості повторно пред`явити виконавчий лист до виконання у встановлений строк.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою, заявник подав апеляційну скаргу, в якій просить її скасувати, з мотивів порушення судом першої інстанції норм процесуального та неправильного застосування норм матеріального права,та ухвалити нове судове рішення про задоволення скарги.

На обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що суд взяв до уваги лише пояснення представника відділу державної виконавчої служби про те, що у виконавчому провадженню начебто виконані всі необхідні дії і зовсім не прийняв до уваги викладені у скарзі доводи про те, що державний виконавець не виконала всі можливі, допустимі та необхідні виконавчі дії для успішного виконання рішення суду про стягнення боргу, при тому, що дані порушення були встановлені постановою Київського апеляційного суду від 20 грудня 2018 року.

Державний виконавець неправомірно посилалася на пункт 9 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження», аргументуючи це тим, що начебто розмір заборгованості боржника не досягає двадцятикратного розміру мінімальної заробітної, оскільки в дійсності станом на 30 липня 2018 року це співвідношення було як 1:1,28.

Обгрунтовуючи своє рішення тим, що стягувач вправі повторно направити виконавчий документ для примусового виконання, суд не прийняв до уваги положення статті 28 Закону України «Про виконавче провадження», на порушення якого виконавчий лист не було направлено стягувачу, чим штучно протягом восьми місяців позбавлено можливості реалізувати це право.

Відзив на апеляційну скаргу до суду не надійшов.

Заслухавши доповідь судді апеляційного, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід частково задовольнити з таких підстав.

За правилом частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно зі статтею 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Судом встановлено, що на виконанні у Білоцерківському МВ ДВС ГТУЮ у Київській області перебував виконавчий лист № 2/357/877/16, виданий 8 червня 2016 року Білоцерківським міськрайонним судом Київської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь КП БМР «Тролейбусне управління» суми заборгованості по відшкодуванню витрат на утримання нежитлового приміщення в розмірі 53 357,35 грн, пені в розмірі 14 238,37 грн, інфляційних нарахувань в розмірі 28 279,40 грн та 3 % річних в розмірі 1 999,80 грн, а всього - 97 874,92 грн та 1 468,12 грн судового збору.

Ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 4 липня 2017 року задоволено подання головного державного виконавця Білоцерківського МВ ДВС ГТУЮ у Київській області Кравчук А.О. про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_1 , стягувач - КП БМР «Тролейбусне управління». Встановлено тимчасове обмеження у праві виїзду за кордон громадянина України ОСОБА_1 , жителя АДРЕСА_1 .

Постановою Київського апеляційного суду від 20 лютого 2018 року ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 4 липня 2017 року скасовано та відмовлено у задоволенні подання державного виконавця.

При цьому апеляційним судом встановлено, що постановою державного виконавця Білоцерківського МВ ДВС ГТУЮ у Київській області від 22 червня 2016 року відкрито виконавче провадження № 51480667, копію якої направлено боржнику ОСОБА_1 ; постановою головного державного виконавця Білоцерківського МВ ДВС ГТУЮ у Київській області Кравчук А.О. від 4 липня 2016 року накладено арешт на все майно, що належить боржнику ОСОБА_1 у межах суми звернення стягнення - 109 477,34 грн; згідно відомостей з реєстру прав власності на нерухоме майно ОСОБА_1 на праві власності належить 1/2 частина квартири за адресою: АДРЕСА_1 ; згідно відомостей з Державного реєстру іпотек на вказану квартиру зареєстровано обтяження (іпотека) на підставі іпотечного договору № 4307 від 10 липня 2008 року.

Із даної постанови апеляційного суду та долучених матеріалів виконавчого провадження суд першої інстанції вбачав, що державним виконавцем вживалися заходи на виконання судового рішення, зокрема щодо боржника ОСОБА_1 були здійснені запити: до Державної податкової служби України про номери рахунків, відкритих у банках та інших фінансових установах, боржниками-юридичними особами та/або фізичними особами-підприємцями - юридичну особу ліквідовано (припинено)/фізичну особу-підприємця припинено; до Пенсійного Фонду України про осіб-боржників, які отримують пенсію - інформацію не знайдено; до Пенсійного Фонду України про осіб-боржників, які працюють за трудовими та цивільно-правовими договорами, про останнє місце роботи - інформацію не знайдено; до Державної фіскальної служби України про джерела отримання доходів боржників-фізичних осіб - інформація відсутня; до Державної фіскальної служби України про номери рахунків, відкритих юридичними особами та/або фізичними особами-підприємцями - платник податків з таким податковим номером (РНОКПП: НОМЕР_1 ) на обліку в органах ДПС не перебуває; направлено подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника; здійснено вихід за місце проживання боржника для перевірки майнового стану.

Також суд встановив, що на виконання постанови державного виконавця від 4 липня 2016 року про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження було внесено відповідні відомості до Державного реєстру обтяжень, що підтверджується інформаційною довідкою № 85535016 від 21 квітня 2017 року та витягом № 49922812 від 11 липня 2016 року.

30 липня 2018 року головним державним виконавцем Білоцерківського МВ ДВС ГТУЮ у Київській області Кравчук А.О. прийнято постанову про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі пункту 9 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження».

Відповідно до частини п`ятої статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. У пункті 9 частини третьої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

У рішенні ЄСПЛ у справі «Войтенко проти України» від 29 червня 2004 року (заява № 18966/02) Високий суд нагадує практику, що неможливість для заявника домогтися виконання судового рішення, винесеного на його чи її користь, становить втручання у право на мирне володіння майном, що викладене у першому реченні пункту першого статті 1 Протоколу № 1 (див. серед інших джерел, «Бурдов проти Росії», заява № 59498/00, § 40, ЄСПЛ 2002-III; «Ясіуньєне проти Латвії», заява № 41510/98, § 45, 6 березня 2003 року) - пункт 53.

Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Зі змісту оскаржуваної постанови вбачається, що державним виконавцем встановлена наявна законом заборона щодо звернення стягнення на майно боржника, у зв`язку з тим, що сума, яка підлягає стягненню за виконавчим провадженням, не перевищує двадцяти розмірів мінімальної заробітної плати, звернення стягнення на єдине житло боржника та земельну ділянку, на якій розташоване це житло, не здійснюється. Іншого майна попередньої черги, що належить боржнику, на яке можливо звернути стягнення не виявлено. Згідно електронної бази ДПІ боржник не працює, відкритих рахунків не має, пенсію не отримує. Виконавчий документ може бути повторно пред`явлений для виконання в строк до 30 липня 2021 року.

У відповідності до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження є завершальною стадією судового провадження.

Статтею 10 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що заходами примусового виконання рішень є: 1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; 2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; 4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; 5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Відповідно до частини першої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

У частині третій статті 18 цього Закону встановлено перелік дій, які виконавець має право вчиняти під час здійснення виконавчого провадження.

Згідно із положенням частини сьомої статті 48 Закону України «Про виконавче провадження» у разі якщо сума, що підлягає стягненню за виконавчим провадженням, не перевищує 20 розмірів мінімальної заробітної плати, звернення стягнення на єдине житло боржника та земельну ділянку, на якій розташоване таке житло, не здійснюється. У такому разі виконавець зобов`язаний вжити заходів для виконання рішення за рахунок іншого майна боржника.

Законом України від 7 грудня 2017 року № 2246-VІІІ «Про Державний бюджет України на 2018 рік» з 1 січня 2018 року встановлено мінімальну заробітну плату у розмірі 3 723,00 в місяць (стаття 8).

Виконавчий документ повертається стягувачу, якщо законом встановлено заборону щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, якщо в нього відсутнє інше майно чи кошти, на які можливо звернути стягнення, а також щодо проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, що виключає можливість виконання відповідного рішення (пункт 9 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження»).

Суд першої інстанції не врахував зазначені вимоги норм матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, не встановив та належним чином не перевірив доводів КП БМР «Тролейбусне управління» щодо недотримання державним виконавцем норм чинного законодавства при здійсненні виконавчого провадження № 51480667, оскільки у даному випадку законом не встановлено заборону щодо звернення стягнення на нерухоме майно боржника з огляду на те, що розмір заборгованості за виконавчим листом № 2/357/877/16 від 8 червня 2016 року перевищує 20 розмірів мінімальної заробітної плати у 2018 році.

Разом з тим, виходячи з аналізу наданих сторонами доказів, слід дійти висновку, що головним державним виконавцем Білоцерківського МВ ДВС ГТУЮ у Київській області Кравчук А.О. були вчинені лише окремі дії щодо задоволення вимог стягувача, проте в силу положень статтей 10, 18 Закону України «Про виконавче провадження» була проведена не вся можлива процедура здійснення державним виконавцем своїх прав та обов`язків.

Указане також було встановлено апеляційним судом у постанові від 20 лютого 2018 року, прийнятої за результатом розгляду подання державного виконавця про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника, зокрема, відсутність доказів вручення боржнику постанови державного виконавця від 22 червня 2016 року про відкриття виконавчого провадження або повідомлення про явку боржника до державного виконавця, звернення стягнення виконавцем на належне боржнику нерухоме майно (квартиру), на яку було накладений арешт, або доказів об`єктивної неможливості такого звернення стягнення, не встановлено таких доказів і під час перегляду даної справи.

Крім того, відповідно до частини восьмої статті 48 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець проводить перевірку майнового стану боржника у 10-денний строк з дня відкриття виконавчого провадження. У подальшому така перевірка проводиться виконавцем не рідше ніж один раз на два тижні - щодо виявлення рахунків боржника, не рідше ніж один раз на три місяці - щодо виявлення нерухомого та рухомого майна боржника та його майнових прав, отримання інформації про доходи боржника.

Суд першої інстанції не врахував, що державний виконавець не проводив зазначені перевірки з періодичністю, встановленою частиною восьмою статті 48 Закону України «Про виконавче провадження».

Пунктом 3 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 лютого 2014 року № 6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» роз`яснено, що при розгляді скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суди повинні враховувати, що Законом України «Про виконавче провадження» передбачено заборону на зловживання процесуальними правами під час здійснення виконавчого провадження. Так, державний виконавець зобов`язаний вживати передбачені Законом України «Про виконавче провадження» заходи примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії, а особи, які беруть участь у виконавчому провадженні, зобов`язані сумлінно користуватися усіма наданими їм правами з метою забезпечення своєчасного та в повному обсязі вчинення виконавчих дій.

Обгрунтовуючи свої висновки тим, що стягувач вправі повторно направити виконавчий документ для примусового виконання, суд не взяв до уваги положення частини першої статті 28 Закону України «Про виконавче провадження» та факт відсутності в матеріалах виконавчого провадження належних доказів того, що копія постанови про повернення виконавчого документа стягувачу разом з оригіналом виконавчого листа направлялася останньому рекомендованим поштовим відправленням, що у свою чергу об`єктивно перешкоджало стягувачу реалізувати це право.

Також судом не враховано практику Європейського суду з прав людини щодо застосування статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка гарантує справедливий судовий розгляд, завершальною стадією якого є виконання судового рішення. Затримання виконання судового рішення може бути виправданим лише за виняткових обставин. Проте, у будь-якому разі, таке затримання не може бути настільки довгим, аби була знищена сама сутність того права, яке захищається частиною першою статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Тому Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях дійшов висновку, що неспроможність держави вжити належних заходів для виконання рішення суду впродовж строку, визначеного національним законодавством, означає позбавлення частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод її корисного значення.

Враховуючи наведене, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для визнання неправомірною та скасування постанови головного державного виконавця Білоцерківський МВ ДВС ГТУЮ у Київській області Кравчук А.О. від 30 липня 2018 року про повернення виконавчого документа стягувачу.

Відповідно до частини 2 статті 451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Тобто, суд може зобов`язати державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби, приватного виконавця здійснити певні виконавчі дії, якщо він ухиляється від їх виконання без достатніх підстав, проте суд не має права зобов`язувати зазначених осіб до вчинення тих дій, які згідно із Законом України «Про виконавче провадження» можуть здійснюватися лише виконавцями.

За правилом частини 1 статті 41 Закону України «Про виконавче провадження» у разі якщо постанова виконавця про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа стягувачу визнана судом незаконною чи скасована в установленому законом порядку, виконавче провадження підлягає відновленню за постановою виконавця не пізніше наступного робочого дня з дня одержання виконавцем відповідного рішення.

За таких обставин оскаржувана ухваласуду першої інстанції про відмову у задоволенні скарги не відповідає матеріалам справи та вимогам статтей 260, 263 ЦПК України, вона постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права, тому відповідно до вимог статті 376 ЦПК підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення скарги.

При зверненні до суду заявник просив поновити йому пропущений строк для звернення зіскаргою, посилаючись на те, що не мав можливості оскаржити постанову державного виконавця у десятиденний термін, оскільки цю постанову разом з виконавчим листом станом на 31 грудня 2018 року йому не повернуто, а про її існування підприємство дізналося 28 грудня 2018 року з постанови Київського апеляційного суду від 20 грудня 2018 року.

Статтею 449 ЦПК України передбачено, що скаргу може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи. Пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом.

У відповідності до частини першої статті 127 ЦПК Українисуд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Зважаючи на те, що КП БМР «Тролейбусне управління» навело обставини, які підтверджуються доказами у справі та які об`єктивно були непереборними, тобто не залежали від його волевиявлення, пов`язані дійсно з істотними перешкодами та труднощами, що унеможливили можливість своєчасного звернення до суду зі скаргою, колегія суддів вважає, що такий строк пропущено з поважних причин, тому він підлягає поновленню.

Відповідно до статтей 141, 452 ЦПК України з органу державної виконавчої службина користь заявника пропорційно до розміру задоволених вимог скарги необхідно стягнути документальні підтвердженні судові витрати по сплаті судового збору за розгляд справи в суді апеляційної інстанції у розмірі 640,33 грн.

Керуючись статтями 367, 374, 376, 381 - 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу комунального підприємства Білоцерківської міської ради «Тролейбусне управління» задовольнити частково.

Ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 26 лютого 2019 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким скаргу задовольнити частково.

Поновити комунальному підприємству Білоцерківської міської ради «Тролейбусне управління» строк на звернення до суду зі скаргою на рішення головного державного виконавця Білоцерківського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області Кравчук Альони Олексіївни щодо повернення виконавчого документа стягувачу.

Визнати неправомірною та скасувати постанову головного державного виконавця Білоцерківського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області Кравчук Альони Олексіївни від 30 липня 2018 року щодо повернення виконавчого документа стягувачу у виконавчому провадження № 51480667.

У задоволенні іншої частини скарги відмовити.

Стягнути з Білоцерківського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області на користь комунального підприємства Білоцерківської міської ради «Тролейбусне управління» 640,33 грн (шістсот сорок гривень тридцять три копійки) судового збору.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів до Верховного Суду.

Головуючий Н.В. Ігнатченко

Судді: В.І. Олійник

С.О. Журба