Постанова

іменем України

19 червня 2019 року

м. Київ

справа № 615/1413/16-ц

провадження № 61-28477св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Русинчука М. М. (суддя-доповідач),

суддів: Антоненко Н. О., Журавель В. І.,

учасники справи:

позивач - Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк»

відповідач - ОСОБА_1

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення апеляційного суду Харківської області від 10 серпня 2017 року в складі колегії суддів: Хорошевського О. М., Кіся П. В., Кружиліної О. А.

В С Т А Н О В И В :

Короткий зміст позовних вимог

У листопаді 2016 року Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк», яке відповідно до зареєстрованої 14 червня 2018 року нової редакції Статуту змінило назву на Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 ), у якому просило стягнути із відповідача заборгованість за кредитним договором № б/н від 19 липня 2006 року в сумі 20 476,01 грн та судові витрати в сумі 1 378,00 грн.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач вказав що 19 липня 2006 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № б/н. В силу умов вказаного договору відповідач отримав кредит в розмірі 6 000,00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 36 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

В порушення умов кредитного договору відповідач свої зобов`язання не виконує належним чином, внаслідок чого станом на 30 вересня 2016 року виникла заборгованість у розмірі 20 476,01 грн, яка включає: заборгованість за кредитом - 2 999,53 грн; заборгованість по процентам за користування кредитом- 16 025,24 грн; штраф (фіксована частина)- 500,00 грн; штраф (процентна складова) - 951,24 грн.

З огляду на викладене, ПАТ КБ «ПриватБанк» просило суд стягнути з ОСОБА_1 на свою користь вказану заборгованість.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Валківського районного суду Харківської області від 04 травня 2017 року позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» грошові кошти у розмірі 20 476,01 грн.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Суд першої інстанції виходив із доведеності факту невиконання позичальником умов кредитного договору, а тому дійшов висновку про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк»суми заборгованості.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Рішенням апеляційного суду Харківської області від 10 серпня 2017 року рішення Валківського районного суду Харківської області від 04 травня 2017 року скасовано. У задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовлено.

Приймаючи рішення про задоволення апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції мотивував своє рішення тим, що банк звернувся з позовом до суду в цій справі поза межами встановленої законом позовної давності.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У серпні 2017 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося з касаційною скаргою до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, у якій, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права і порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення апеляційного суду Харківської області та направити справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга аргументована тим, що суд апеляційної інстанції неповно дослідив обставини справи, не надав їм належної правової оцінки та дійшов помилкового висновку при вирішенні спору.

Зокрема, суд апеляційної інстанції при застосуванні позовної давності не врахував положення статті 1048 ЦК України щодо порядку нарахування та сплати процентів, виходячи із змісту якої та умов договору у позивача, на його думку, є право на отримання процентів за час користування кредитними коштами у межах позовної давності. Тобто, за останні три роки, що передували зверненню до суду.

З огляду на викладене, позивач вважає, що суд апеляційної інстанції дійшов передчасного висновку про відмову в задоволенні позовних вимог у зв`язку із пропуском позивачем позовної давності.

Відзив/заперечення на касаційну скаргу

До Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ надійшли заперечення на касаційну скаргу ПАТ КБ «ПриватБанк». У запереченнях на касаційну скаргу відповідач зазначив, що касаційна скаргу є безпідставною, а рішення апеляційного суду Харківської області ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального закону України.

Зокрема, відповідач вказав, що позовна давність в спірних правовідносинах спливла, оскільки перебіг останньої розпочався з серпня 2008 року, коли було виявлено факт несанкціонованого зняття кредитних коштів із картки відповідача та повідомлено про це банк та правоохоронні органи. Однак, до суду із позовом про стягнення заборгованості позивач звернувся лише 02 листопада 2016 року. Тобто, із пропуском позовної давності, що становить три роки.

З огляду на викладене, відповідач просив суд касаційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду апеляційної інстанції без змін.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 30 жовтня 2017 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ПАТ КБ «ПриватБанк» на рішення апеляційного суду Харківської області від 10 серпня 2017 року.

Статтею 388 ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», який набрав чинності 15 грудня 2017 року, передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

23 травня 2018 року вказану справу разом із матеріалами касаційного провадження передано до Верховного Суду.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

19 липня 2006 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 було укладено договір, за умовами якого останній отримав кредитні кошти у розмірі 6 000,00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою 38,00 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом та кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки, який як встановлено судом апеляційної інстанції, закінчився у липні 2009 року (а.с. 100).

ОСОБА_1 свої зобов`язання за вказаним кредитним договором належним чином не виконував, унаслідок чого за розрахунком банку утворилася заборгованість у розмірі 20 476,01 грн , з яких: заборгованість за кредитом - 2999,53 грн; заборгованість по процентам за користування кредитом - 16 025,24 грн; штраф (фіксована частина)- 500,00 грн; штраф (процентна складова) - 951,24 грн.

13 серпня 2008 року із кредитної картки позивача через систему MobileBanking списано 2 999,53 грн. Про вказаний факт позивач повідомив банк та правоохоронні органи. Зокрема, ОСОБА_1 18 серпня 2008 року, 06 листопада 2008 року, 22 грудня 2008 року, 22 січня 2010 року, 21 травня 2010 року, 29 липня 2013 року, 29 липня 2013 року, 09 січня 2014 року та 10 червня 2014 року звертався до позивача, а також до правоохоронних органів із заявами про незаконне списання з його карткового рахунку грошових коштів.

У листопаді 2016 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

25 квітня 2017 року ОСОБА_1 подав до суду першої інстанції заяву про застосування позовної давності.

Позиція Верховного Суду

Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги та скасування оскаржуваного судового рішення.

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою та другою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 409 ЦПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.

Наведені в касаційній скарзі доводи не дають підстав для висновку про неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосування норм права

Статтею 629 ЦК Українивстановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 1054 ЦК Україниза кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідач порушив умови кредитного договору та допустив кредитну заборгованість. Проте, пред`являючи позов, позивач пропустив строк позовної давності.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Статтею 253 ЦК Українивизначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

При цьому початок перебігу позовної давності пов`язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними подіями (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Оскільки строк дії картки, який збігається із строком дії кредитного договору, як встановлено судом апеляційної інстанції, закінчився у липні 2009 року, трирічний строк позовної давності для банку, із врахуванням вимог статті 261 ЦК України, розпочався із наступного дня після настання строку внесення останнього платежу, який мав бути здійснений відповідачем за умовами кредитного договору не пізніше дня закінчення його строку, тобто у липні 2009 року.

З огляду на те, що позивач звернувся до суду з позовом у листопаді 2016 року, після закінчення трирічного строку позовної давності, суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку щодо пропуску позовної давності, про застосування якої заявлено відповідачем у справі.

Зазначений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 30 вересня 2015 року № 6-154цс15.

Посилання позивача у касаційній скарзі на постанови Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року № 6-249цс15 та від 14 грудня 2016 року № 6-2462цс16 безпідставні, так як Велика Палата Верховного Суду відступила від висновків, які викладені у цих постановах Верховного Суду України (постанова Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року № 14-10цс18).

Крім того, Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свободзобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бутирізними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржуване судове рішення суду апеляційної інстанції відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

За правилами статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду дійшла висновку про залишення без задоволення касаційної скарги та залишення без змін оскаржуваного судового рішення суду апеляційної інстанцій, оскільки воно є законним та обґрунтованим.

Керуючись статтями 400, 401, 409, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» залишити без задоволення.

Рішення апеляційного суду Харківської області від 10 серпня 2017 рокузалишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді М. М. Русинчук

Н. О. Антоненко

В. І. Журавель