Справа № 450/1302/18 Головуючий у 1 інстанції: Мусієвський В.Є.
Провадження № 22-ц/811/1430/19 Доповідач в 2-й інстанції: Курій Н.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 травня 2019 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справах:

головуючої Курій Н.М.,

суддів - Крайник Н.П., Шеремети Н.О.,

за секретаря - Матяш С.І.,

з участю представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 21 лютого 2019 року, постановлене в складі головуючого - судді Мусієвського В.Є., у справі за позовом ОСОБА_1 до Щирецької селищної ради Пустомитівського району Львівської області про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом,

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до Щирецької селищної ради Пустомитівського району Львівської області, в якому просила визнати за нею право власності на житловий будинок А-1, житловою площею 36,5 кв.м., загальною площею 60,5 кв.м., літню кухню Б, сарай В, сарай Г, вбиральню Д, погріб Пг, колодязь К, рік побудови 1962, під №182, без назви вулиці, с. Дмитре, Пустомитівського району, Львівської області, що значиться за ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , а також на земельну ділянку, площею 0,0692 га, розташовану на території Дмитрівської сільської ради Пустомитівського району Львівської області, передану для ведення товарного сільськогосподарського виробництва згідно з державним актом на право приватної власності на землю серії НОМЕР_1 , зареєстрованого в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №298, виданого 02.07.2003 року у відповідності до розпорядження голови Пустомитівської районної державної адміністрації Львівської області від 13.12.2002 року, що значиться за ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтовувала тим, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер її батько ОСОБА_4 . До складу спадщини після смерті батька увійшла земельна ділянка площею 2,39 га, розташована на території Дмитрівської сільської ради Пустомитівського району Львівської області, яка належала останньому на підставі сертифікату на право приватної власності на землю (середню земельну частку) серії НОМЕР_2 , виданого 19.02.1998 року Пустомитівською районною державною адміністрацією Львівської області згідно з розпорядженням цієї ж адміністрації, зареєстрованого у книзі записів сертифікатів на право приватної власності за №623. Після смерті батька, спадщину прийняла його дружина - її мати, ОСОБА_3 , але не оформила своїх спадкових прав. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 померла та після її смерті залишилося спадкове майно - житловий будинок під АДРЕСА_1 , земельна ділянка пл. 0,0692 га, розташована на території Дмитрівської сільської ради Пустомитівського району Львівської області, передана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та земельна ділянка площею 2,39 га, яка увійшла у спадщину після смерті її чоловіка. ОСОБА_3 за життя склала заповіт на її користь. Батьків матері давно немає в живих, її син, який є рідним братом позивача, ОСОБА_5 на спадкове майно батьків не претендує, про що подав відповідну заяву.

05.10.2017 року вона звернулася до приватного нотаріуса Пустомитівського районного нотаріального округу Львівської області Олефір Р.В. з заявою про видачу свідоцтв про право на спадщину за заповітом ОСОБА_3 на підставі чого нотаріусом заведено спадкову справу №131/2017.

07.02.2018 року їй було видано свідоцтво про право власності на спадщину за заповітом - земельну ділянку (середню земельну частку) площею 2,39 га, яка розташована на території Дмитрівської сільської ради Пустомитівського району Львівської області, за реєстром №493.

02.02.2018 року вона подала заяву про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок, однак постановою нотаріуса їй було відмовлено у видачі такого, оскільки не надано правовстановлюючих документів.

Про те, що ОСОБА_3 набула права власності на житловий будинок свідчать довідки виконкому Дмитрівської сільської ради Пустомитівського району Львівської області, дані погосподарських книг, те, що ОСОБА_3 проживала у такому будинку та була зареєстрована в ньому до дня смерті.

Позивач зазначила, що ОСОБА_3 набула права власності на житловий будинок та господарські споруди, однак не встигла за життя оформити право власності, а на земельну ділянку площею 0,0692 га не зберігся оригінал державного акту, тому вона не може її прийняти у спадщину шляхом звернення в нотаріальну контору.

Рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 21 лютого 2019 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення суду першої інстанції оскаржила ОСОБА_1 апеляційної скарзі посилається на те, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим у зв`язку з тим, що судом неправильно встановлено обставини, які мають значення для справи, внаслідок неправильного дослідження та оцінки доказів, порушення норм процесуального та матеріального права. ОСОБА_1 зазначає, що її брат ОСОБА_5 , який мав право на обов`язкову частку у спадщині (на момент відкриття спадщини був пенсійного віку) не проживав та не був зареєстрований зі спадкодавцем ОСОБА_3 на момент відкриття спадщини та у встановлений законом шестимісячний строк з дня відкриття спадщини не подав до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини, тому вважається таким, що не прийняв спадщину після смерті матері. Більше того, 02 серпня 2017 року, в межах 6 місячного строку після відкриття спадщини, подав заяву про відмову від прийняття спадщини, в якій повідомив, що на спадкове майно батьків не претендує та відмовляється на користь рідної сестри ОСОБА_1 , отже, ОСОБА_5 не вчинено жодних дій на прийняття спадщини. З урахування зазначеного, апелянт стверджує, що розгляд справи жодним чином не впливає на порушення прав та інтересів ОСОБА_5 , а відтак залучати його в якості співвідповідача чи відповідача у справі немає потреби. Вважає, що немає необхідності заміняти відповідача Щирецьку селищну раду на Щирецьку селищну раду об`єднаної територіальної громади, оскільки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань можна встановити, що повна назва юридичної особи відповідача - Щирецька селищна рада Пустомитівського району Львівської області. Крім того, оскільки ОСОБА_5 не прийняв спадщини після смерті батьків та відмовився від неї, то відповідачем повинна бути залучена відповідна територіальна громада в особі органу місцевого самоврядування, що і було зроблено позивачем. Позивач звертає увагу на те, що вона прийняла спадщину в строк встановлений законом після смерті своєї матері ОСОБА_3 , звернувшись з заявою про прийняття спадщини в нотаріальну контору. Зазначає, що довідки, видані виконкомом Дмитрівської сільської ради Пустомитівського району Львівської області №788 від 12.07.2017 року та №855 від 27.07.2017 року, підтверджують факт відсутності інших спадкоємців, які прийняли спадщину після смерті ОСОБА_3 Також скаржник посилається на те, що 06.09.2018 року вона подала до суду заяву про зменшення позовних вимог, в якій зазначила, що знайшовся оригінал державного акта на право приватної власності на землю серія НОМЕР_1 від 02.07.2003 року, отже є можливість оформити право власності на вказану земельну ділянку в нотаріальному порядку.

Просить рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 21 лютого 2019 року скасувати ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити частково, а саме визнати за нею право власності на житловий будинок літ. А-1, житловою площею 36,5 кв.м., загальною площею 60,5 кв.м., при ньому літню кухню літ. Б, сарай літ. В, сарай Г, вбиральню літ. Д, погріб літ. Пг., колодязь літ. К, рік побудови 1962, під АДРЕСА_1, що значиться за ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 в судовому засіданні вимоги апеляційної скарги підтримав, посилаючись на доводи, які аналогічні доводам апеляційної скарги та просив рішення суду скасувати і ухвали нове рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Представник Щирецької селищної ради Пустомитівського району в судове засідання не з`явився, про дату та час судового засідання Щирецька селищна рада була повідомлена належним чином (арк. спр. 159) та заяв про відкладення розгляду справи не подавала, а тому суд апеляційної інстанції вважає за можливе розгляд справи проводити за відсутності її представника.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить задовольнити, а рішення суду скасувати з таких підстав.

Згідно із ч.1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено такі обставини.

Після одруження позивач взяла прізвище чоловіка « ОСОБА_1 », що підтверджується свідоцтвом про одруження серії НОМЕР_3 , виданим 24.03.1979 року Дмитрівською сільською Радою народних депутатів (арк. спр. 7).

ОСОБА_4 та ОСОБА_3 (батько та мати позивача) перебували в зареєстрованому шлюбі з 03.11.1954 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_4 від 02.12.1954 року (арк. спр. 14).

ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_5 , виданим Дмитрівською сільською радою Пустомитівського району 05.03.2003 року (арк.спр. 10).

Згідно з довідкою №854 від 27.07.2017 року, виданою виконкомом Дмитрівської сільської ради Пустомитівського району Львівської області, ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 до дня смерті проживав і був зареєстрований в с . Дмитре, Пустомитівського району, Львівської області. На день його смерті разом з ним в житловому будинку була зареєстрована і проживала ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . За ОСОБА_4 за погосподарськими книгами сільської ради і державним актом на право приватної власності на землю рахується земельна ділянка (пай) розміром 1,7173 га (арк. спр.12).

Згідно із сертифікатом на право приватної власності на землю (середню земельну частку) серії НОМЕР_2 , виданого ОСОБА_4 19.02.1998 року, ОСОБА_4 отримав у приватну власність земельну ділянку, площею 2,39 га без контурного визначення зовнішніх меж на місцевості для ведення селянського (фермерського) або колективного господарства (арк. спр. 11).

Згідно з п. 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України 2003 року правила книги шостої ЦК України застосовуються до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом. Отже, за змістом указаної норми ЦК України 2003 року застосовується до спадщини, яка відкрилася, але була прийнята спадкоємцями після 1 січня 2004 року; якщо спадщина була прийнята до 1 січня 2004 року - застосовується ЦК Української РСР 1963 року. Таким чином, до спірних правовідносин щодо прийняття спадщини, яка відкрилася 04 березня 2003 року після смерті ОСОБА_4 , застосовуються положення ЦК УРСР в редакції 1963 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 524 ЦК УРСР в редакції 1963 року спадкування здійснюється за законом чи за заповітом.

Згідно із вимогами ст. 529 ЦК УРСР в редакції 1963 року при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти, дружина і батьки померлого.

Відповідно до ст. 525 ЦК УРСР в редакції 1963 року часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця.

Статтею 548 ЦК УРСР визначено, що для придбання спадщини необхідно щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Відповідно до ст. 549 ЦК УРСР в редакції 1963 року спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном або якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини, зазначені дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Тобто, право власності спадкоємця на спадщину, яку він прийняв, презюмується.

ЦК УРСР не обмежувався строк для отримання свідоцтва про право на спадщину за законом або заповітом.

Отже, ОСОБА_3 , яка на день смерті свого чоловіка ОСОБА_4 проживала та була зареєстрована разом з ним в с. Дмитре, Пустомитівського району, Львівської області, прийняла спадщину, фактично вступивши у володіння спадковим майном.

ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_6 , виданим Дмитрівською сільською радою Пустомитівського району Львівської області 12.07.2017 року (арк. спр. 13).

10.04.2003 року ОСОБА_3 склала заповіт на користь своєї доньки ОСОБА_1 , який був посвідчений секретарем виконавчого комітету Дмитрівської сільської ради (арк. спр. 23).

Згідно з довідкою Дмитрівської сільської ради від 27.07.2017 року №855 ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , до дня смерті проживала і була зареєстрована в с. Дмитре Пустомитівського району Львівської області . За нею згідно з погосподарськими книгами на день смерті рахувався житловий будинок під АДРЕСА_1 , а також згідно з державним актом за нею також рахувалося право приватної власності на земельну ділянку (пай) розміром 0,0692 га. (арк. спр. 15).

Згідно зі статтею 1220 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.

Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу).

Згідно з частиною 1 статті 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Із копії спадкової справи, яка знаходиться в матеріалах справи, встановлено, що ОСОБА_1 05 жовтня 2017 року звернулася до приватного нотаріуса Пустомитівського нотаріального округу Олефіра Р.В. із заявою про прийняття спадщини за заповітом (арк. спр. 97).

Відповідно до Витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі приватним нотаріусом Олефір Р.В. 05.10.2017 року після смерті спадкодавця ОСОБА_3 на підставі заяви ОСОБА_1 заведена спадкова справа №131/2017 (арк. спр. 27).

Отже, ОСОБА_1 протягом шестимісячного строку після смерті матері ОСОБА_3 звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини за заповітом.

З матеріалів спадкової справи №131/2017, яка знаходиться в матеріалах цієї справи, встановлено, що позивач у заяві про прийняття спадщини за заповітом зазначила, що спадкоємцем, який має право на обов`язкову частку у спадщині відповідно до ст. 1241 ЦК України, є син померлої ОСОБА_3 - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (арк. спр. 97).

02 лютого 2018 року приватний нотаріус Пустомитівського нотаріального округу Львівської області Олефір Р.В. виніс постанову, якою відмовив ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок АДРЕСА_1 у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на ім`я померлої ОСОБА_3 на зазначений будинок (арк. спр. 115 ).

Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_1 виходив з того, що клопотання про залучення співвідповідачем ОСОБА_5 , який має право на обов`язкову частку, стороною позивача не заявлялося, а посилання на його заяву про відмову від прийняття спадщини, подане на адресу суду, до уваги не приймається, оскільки таке подається органу нотаріату у строк для прийняття спадщини, тобто 6 місяців, а у спадковій справі, така заява відсутня. Також суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позову, виходив з того, що у жовтні 2017 року була утворена Щирецька територіальна громада внаслідок об`єднання п`яти рад, а клопотання про заміну відповідача на Щирецьку селищну раду об`єднаної територіальної громади стороною позивача подано не було. Крім того, суд першої інстанції дійшов висновку, що позивач ввела в оману суд, зазначивши у позовній заяві про втрату оригіналу державного акту серії НОМЕР_1 , від 02.07.2003 року, на право приватної власності на землю, який видано ОСОБА_3 , оскільки в судовому засіданні 06.09.2018 року вона надала для огляду оригінал такого.

Однак, суд апеляційної інстанції з такими висновками суду не погоджується з огляду на наступне.

Згідно ч.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Як свідчить позиція Європейського Суду у багатьох справах, основною складовою права на суд є право доступу, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.

Право на доступ до суду має «застосовуватися на практиці і бути ефективним».

Більш того, право на суд включає не лише право звертатися до суду, а також право на вирішення спору судом.

Із матеріалів справи встановлено, що після смерті матері ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом про визнання права власності на житловий будинок та земельну ділянку через відсутність правовстановлюючих документів на зазначене майно, а також у зв`язку із постановою нотаріуса про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок.

Позивач зазначила відповідачем у справі Щирецьку селищну раду Пустомитівського району Львівської області.

Відповідно до частини 1 статті 1273 ЦК України, спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.

В матеріалах справи є заява ОСОБА_5 від 02 серпня 2017 року, яка завірена Дмитрівською сільською радою про відмову від прийняття спадщини, та в якій ОСОБА_4 зазначив, що на спадкове майно батьків він не претендує, а відмовляється на користь рідної сестри ОСОБА_1 (арк. спр. 26).

Із цієї заяви встановлено, що така, хоча і завірена 02 серпня 2017 року Дмитрівською сільською радою, однак адресована Пустомитівському районному суду Львівської області.

Однак, в цій заяві спадкоємець ОСОБА_5 протягом шести місяців з дня смерті матері, виразив свою волю щодо спадкового майна, а саме, що не буде вчиняти дій щодо спадкового майна та відмовляється від такого майна на користь рідної сестри ОСОБА_1

Крім того, ОСОБА_1 до апеляційної скарги надано заяву ОСОБА_5 , яка 25 березня 2019 року завірена нотаріально приватним нотаріусом Пустомитівського районного нотаріального округу Олефір Р.В., який також веде спадкову справу за заявою позивачки ОСОБА_1 про прийняття спадщини за заповітом (арк. спр. 139). В цій заяві ОСОБА_5 зазначив, що він ознайомлений із тим, що на час смерті ОСОБА_3 він був непрацездатним за віком та мав право на спадкування обов`язкової частки у спадщини, відповідно до ст. 1241 ЦК України, а також зазначив, що йому відомо про те, що оскільки він не проживав разом із спадкодавцем - ОСОБА_3 на час її смерті та не звертався із заявою про прийняття спадщини протягом встановленого законодавством шестимісячного терміну після її смерті, він вважається таким, що не прийняв спадщини і тому не претендує на спадкування обов`язкової частки у спадщині після смерті ОСОБА_3

З матеріалів справи та спадкової справи не встановлено інших спадкоємців, після смерті спадкодавця ОСОБА_3 .

Оскільки необхідною умовою залучення особи як відповідача є прийняття цією особою спадщини у встановленому законом порядку, що зумовлено тим, що спадкування за правом на обов`язкову частку у спадщині є правом, а не обов`язком спадкоємця, суд апеляційної інстанції доходить висновку про те, що ОСОБА_5 не реалізував своє суб`єктивне право на прийняття спадщини, а тому жодних підстав на спадкове майно фактично не набув. А відтак, оскільки ОСОБА_5 не прийняв спадщини після смерті батьків, то відповідачем повинна бути залучена відповідна територіальна громада в особі органу місцевого самоврядування, що і було зроблено позивачкою ОСОБА_1

Висновок суду першої інстанції про те, що Щирецька селищна рада не є належним відповідачем у справі, оскільки у жовтні 2017 року була утворена Щирецька територіальна громада внаслідок об`єднання п`яти рад, в тому числі до неї увійшов Дмитрівський старостинський округ, а клопотання про заміну відповідача на Щирецьку селищну раду об`єднаної територіальної громади стороною позивача подано не було, є помилковим, оскільки Щирецька селищна рада дійсно утворилася внаслідок об`єднання п`яти рад і після того згідно із даними з Єдиного державного реєстру юридичних осіб існує Щирецька селищна рада Пустомитівського району Львівської області. А тому позивач підставно звернулася з позовом до Щирецької селищної ради, а не Дмитрівської сільської ради (місце знаходження спадкового майна).

Вирішення спору про права цивільного характеру у розумінні пункту 1 статті 6 Конвенції відповідно до практики Європейського Суду полягає у тому, щоб спір був реальним та серйозним.

Статтею 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства.

Європейський Суд з прав людини не раз висловлювався, що право на суд не є абсолютним, а судового розгляду потребують ті справи, в яких є «спір» про «право», реальний і серйозний, який може стосуватися як самого існування права, так і сфери його дії (справа Аллан Якобсонпроти Щвеції). Результат проваджень має бути значущим для відповідного права (наприклад, (Ул`янов проти України)).

Ураховуючи наявність в матеріалах справи державного акту про право приватної власності на землю (арк. спр. 20, 109), а також твердження ОСОБА_1 в апеляційній скарзі про те, що знайшовся оригінал державного акта на право приватної власності на землю серія НОМЕР_1 від 02.07.2003 року, а отже у неї є можливість оформити право власності на вказану земельну ділянку в нотаріальному порядку, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 в частині визнання за нею права власності на земельну ділянку, площею 0,0692 га, розташовану на території Дмитрівської сільської ради Пустомитівського району Львівської області, передану для ведення товарного сільськогосподарського виробництва згідно з державним актом на право приватної власності на землю серії НОМЕР_1 , зареєстрованого в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №298, виданого 02.07.2003 року.

Відповідно до частини 1 статті 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якого є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Як встановлено з матеріалів справи ОСОБА_1 після смерті матері звернулася до приватного нотаріуса Пустомитівського нотаріального округу Олефіра Р.В. із заявою про прийняття спадщини за заповітом, однак нотаріусом прийнято постанову про відмову ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок АДРЕСА_1 у зв`язку з відсутністю на зазначений будинок правовстановлюючих документів на ім`я померлої ОСОБА_3

Відповідно до частини 2 статті 328 ЦК України, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно зі ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою.

З огляду на те, що право власності позивача на нерухоме майно не визнається, оскільки їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно, а висновок суду першої інстанції про те, що обставини, на які посилається сторона позивача як на підставу для задоволення позову не знайшли свого правового обґрунтування в ході розгляду даної справи, не відповідає обставинам справи, апеляційний суд вважає, що позовні вимоги про визнання права власності на житловий будинок із приналежними спорудами необхідно задовольнити.

З урахуванням наведеного, рішення суду першої інстанції належить скасувати та ухвалити нове рішення про часткове задоволення позову.

Керуючись п.2 ч.1 ст.374, ст.ст. 376, 381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити. Рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 21 лютого 2019 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ідентифікаційний код НОМЕР_8 , в порядку спадкування за заповітом право власності на житловий будинок, рік побудови 1962, позначений в технічному паспорті під літ. А-1, житловою площею 36,5 кв.м., загальною площею 60,5 кв.м., з приналежними до будинку господарськими будівлями та спорудами: літню кухню літ. Б, сарай літ. В, сарай Г, вбиральню літ. Д, погріб літ. Пг., колодязь літ. К, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повний текст постанови складено 29 травня 2019 року.

Головуючий: Курій Н.М.

Судді: Крайник Н.П.

Шеремета Н.О.