Житомирський апеляційний суд
Категорія 46 Доповідач Шевчук А. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 травня 2019 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючої судді Шевчук А.М.,

суддів: Талько О.Б., Коломієць О.С.,

з участю секретаря судового засідання Пеклін Л.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі

цивільну справу №295/15128/18 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням

за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Богунського районного суду м. Житомира від 16 січня 2019 року, яке ухвалене під головуванням судді Полонця С.М. у м. Житомирі,

в с т а н о в и в:

У листопаді 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду із вищевказаним позовом. Просила визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_1 з підстав, передбачених ст.ст.71-72 ЖК УРСР. Свої вимоги обґрунтовувала тим, що спірна кватира була отримана на сім`ю у 1995 році, а з листопада 2004 року відповідач не проживає у ній без поважних причин. Шлюб із відповідачем розірваний у 2005 році. Наразі у квартирі крім неї зареєстровані: колишній чоловік відповідач ОСОБА_2 , її донька ОСОБА_3 та їх син ОСОБА_4 Через реєстрацією в квартирі колишнього чоловіка вона вимушена нести додаткові витрати з оплати комунальних послуг та позбавлена можливості оформити субсидію.

Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 16 січня 2019 року визнано ОСОБА_2 таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_1 .

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу. Посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити у повному обсязі. Зазначає, що через неприязні відносини з колишньою дружиною вимушений проживати у брата в селі. Інтересу до спірної квартири не втратив. Позивач чинить йому перешкоди у користуванні спірною квартирою. Факт не звернення його до правоохоронних органів з приводу перешкод у користуванні квартирою не спростовує обставини їх наявності. Так, позивач з власної ініціативи та без його згоди замінила замки у вхідних дверях, але ключів йому не надала, незважаючи на те, що квартира була виділена йому, як основному наймачу та ліквідатору наслідків аварії на ЧАЕС. Повторно скористатися правом на отримання житла він не зможе. Спірна квартира є його єдиним житлом.

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін. Зокрема зазначає, що лише після звернення ОСОБА_1 із даним позовом до суду відповідач згадав про квартиру та вирішив навідатися до житла. Раніше упродовж більше десяти років він цікавості до квартири не виявляв. ОСОБА_2 також усунувся від утримання житла. Не виявляє й бажання приватизувати житловий фонд.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги відповідно до положень ст.367 ЦПК України, колегія суддів апеляційного суду доходить до висновку, що апеляційна скарга не може бути задоволена з наступних підстав.

Матеріалами справи доводиться та судом установлено, що ОСОБА_2 на сім`ю з чотирьох чоловік 27 серпня 1995 року виконкомом Корольовської районної ради народних депутатів м. Житомира видано ордер на жиле приміщення серії НОМЕР_1 на право заняття жилого приміщення жилою площею 39,05 кв.м, яке складається із трьох кімнат в ізольованій квартирі АДРЕСА_2 (а.с.6). Підстава для видачі ордеру - рішення Корольовського районного виконкому від 21 червня 1995 року №124. У ордері зазначено, що до складу сім`ї ОСОБА_2 входять - дружина ОСОБА_1 , донька ОСОБА_3 та син ОСОБА_4 .

Рішенням виконкому Житомирської міської ради від 22 липня 1993 року №450 внесені зміни до топонімічних назв, згідно з якими будинку АДРЕСА_3 присвоєно нову адресу - АДРЕСА_4 (а.с.7-9).

Свідоцтвом про розірвання шлюбу серії НОМЕР_2 підтверджується, що 24 березня 2005 року шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 розірваний (а.с.10).

Відповідно до довідки Приватного підприємства «Житлове експлуатаційне підприємство №1 м. Житомира» від 17 липня 2018 року №539, яка видана на підставі показань двох сусідів, ОСОБА_2 у квартирі АДРЕСА_1 не проживає (а.с.11).

Довідкою Приватного підприємства «Житлове експлуатаційне підприємство №1 м. Житомира» від 18 липня 2018 року №561 підтверджується, що до складу сім`ї ОСОБА_1 , яка зареєстрована у квартирі АДРЕСА_1 , входять: колишній чоловік ОСОБА_2 - основний квартиронаймач, донька ОСОБА_3 та син ОСОБА_4 (а.с.12). Квартира не приватизована.

Згідно із актом від 15 серпня 2018 року, складеним комісією у складі майстра дільниці, паспортиста та інспектора з кадрів ПП «ЖЕП №1 м. Житомира», у квартирі АДРЕСА_1 ОСОБА_2 зареєстрований з 22 вересня 1995 року, але фактично не проживає (а.с.13). Акт підтвердили сусіди ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , які його підписали крім членів комісії.

Листом від 16 жовтня 2018 року №1018/18 Оліївська сільська рада Житомирського району Житомирської області повідомила, що ОСОБА_2 наразі проживає, але не зареєстрований за адресою: АДРЕСА_5 (а.с.14).

Витрати за утримання квартири у повному обсязі несе позивач, оскільки саме вона надала повідомлення до суду, які виписані на відповідача як відповідального квартиронаймача (а.с.15-18,38-41).

Відповідно до частин першої та другої ст.71 ЖК УРСР при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї з за ним зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом.

Визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку (ст.72 ЖК УРСР).

Отже, відповідач у спірній кватирі не проживає, хоча зареєстрований. Не заперечує, що проживає в селі у брата, але стверджує, що через неприязні відносини із колишньою дружиною не може проживати за місцем реєстрації. Свої заперечення обґрунтовує виключно показаннями свідків, що були допитані судом першої інстанції та яким останній надав оцінку в сукупності з іншими доказами у справі (а.с.57-58).

У апеляційній скарзі наголошується на тому, що позивач замінила замки у вхідних дверях до оселі та не надала відповідачу ключів. У судовому засіданні суду апеляційної інстанції позивач пояснила, що дійсно вимушена була замінити замки у 2011 році через те, що вони стали виходили із ладу та потребували ремонту. Проте зробила це багато років після того, як відповідач залишив квартиру (через 3-4 роки), а тому заміна не свідчить про перешкоди. Разом із тим, відповідач жодного разу не звернувся за ключами. Натомість їх син намагався зустрітися із батьком, але останній зустрічей уникав.

Отже, з 2004 року відповідач не цікавиться квартирою та не сплачує платежів на її утримання. Станом на час звернення позивача із даним позовом до суду (12 листопада 2018 року) відповідач не звертався жодного разу до правоохоронних органів з приводу перешкод у користуванні ним квартирою. Принагідно не заявляв останній й позову про усунення перешкод у користуванні шляхом вселення. Став навідуватися до квартири лише після того, як позивач звернулася до суду із даним позовом.

За таких обставин, відповідач не проживає у спірному житлі більше тринадцяти років, що є значним періодом. За цей час він не вживав заходів та не виявляв бажання проживати у спірній квартирі.

Надані учасниками справи суду докази свідчать про те, що відповідач без поважних причин не проживає у спірній квартирі понад шість місяців, а тому апеляційний суд погоджується із висновками суду першої інстанції про те, що відповідач втратив право користування спірною квартирою.

Доводи апеляційної скарги ґрунтуються лише на переоцінці показань свідків, які були допитані судом першої інстанції, а тому висновків суду першої інстанції не спростовують та не потребують додаткового обґрунтування.

Враховуючи, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержання норм матеріального та процесуального права, воно залишається без змін в силу ст.375 ЦПК України.

Керуючись ст.ст.259,268,367-368,374,375,381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Богунського районного суду м. Житомира від 16 січня 2019 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуюча Судді:

Повний текст постанови складений 03 червня 2019 року.