РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 жовтня 2019 року

Барський районний суд Вінницької області в складі:

судді Єрмічової В.В.,

за участю секретаря судового засідання Переверзєвої Т.В., представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , представника відповідача ПАТ КБ "ПриватБанк" Ткача Ю.А.,

розглянувши в відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства комерційного банку "ПриватБанк", державного реєстратора - приватного нотаріуса Вінницького міського нотаріального округу Бєлої Оксани Миколаївни, про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію права власності, зобов`язання реєстратора вчинити дії, визнати право власності на квартиру,

ВСТАНОВИВ:

В грудні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ПАТ КБ "ПриватБанк", державного реєстратора - приватного нотаріуса Вінницького міського нотаріального округу Бєлої О.М. про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію права власності та запису про право власності 18207264 від 19 грудня 2016 року, внесено державним реєстратором.

Вимоги обґрунтувала тим, що 18 березня 2008 року між нею, як майновим поручителем, та ЗАТ КБ "ПриватБанк" був укладений договір іпотеки належної їй на праві власності квартири АДРЕСА_1 в забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_3 за кредитним договором № VICWGA від 18 березня 2008 року. З листа ПАТ КБ "ПриватБанк" від 31 березня 2017 року їй стало відомо, що право власності на квартиру, яка є її єдиним житлом, 22 грудня 2016 року зареєстровано державним реєстратором - приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Бєлою О.М. за ПАТ КБ "ПриватБанк" на підставі рішення про державну реєстрацію від 22 грудня 2016 року.

Таке рішення позивач вважає незаконним з підстав порушення державним реєстратором порядку, передбаченого Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". Зокрема, державний реєстратор не повідомив власника об`єкта нерухомого майна - позивача у справі, про наявність заяви іпотекодержателя на проведення реєстраційних дій (ч. 1 ст. 20 Закону); між ПАТ КБ "ПриватБанк" та ОСОБА_1 жодні нотаріально-посвідчені угоди від 22 грудня 2016 року не укладалися і приватним нотаріусом Бєлою О.М. нотаріальні дії щодо вказаної нерухомості не вчинялися, а тому нотаріус не мав повноважень на здійснення функції державного реєстратора щодо спірної квартири (абз. 5 ч. 5 ст. 3, ч. 3 ст. 20, п. 1 ч. 1 ст. 27 Закону); позивач не отримувала вимогу від іпотекодавця про застосування застереження про задоволення вимог кредитора за рахунок іпотечного майна (п. 61 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затверджено постановою КМУ від 25 грудня 2015 року № 1127). Також державним реєстратором порушено вимоги Закону України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті", оскільки спірна квартира є єдиним житлом позивача, передана в іпотеку в забезпечення споживчого кредиту, наданого в іноземній валюті і згода власника на відчуження, примусове стягнення майна відсутня. Спірне рішення прийнято за відсутності рішення суду, що призвело до примусового позбавлення ОСОБА_1 її права на житло.

З цих підстав позивач просила скасувати рішення державного реєстратора: приватного нотаріуса Вінницького міського нотаріального округу Бєлої О.М. № 33088872 від 22 грудня 2016 року про державну реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 за ПАТ КБ "ПриватБанк" та скасувати запис про право власності 18207264 від 19 грудня 2016 року у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за ПАТ КБ "ПриватБанк", внесений приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Бєлою О.М.

В липні 2018 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подав заяву про уточнення позовних вимог, в якій, крім іншого, заявлено додаткову вимогу про визнання права власності на квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_1 (т. 1 а.с. 132-142).

В лютому 2018 року представник відповідача - приватного нотаріуса Бєлої О.М. адвокат Волощук В.О. подав до суду письмовий відзив на позовну заяву, відповідно до якого зазначив, що у даній справі відсутній спір про право, а дослідженню підлягають владні, управлінські рішення та дії відповідача, який у межах спірних правовідносин діє як суб`єкт владних повноважень, просив провадження у справі закрити (т. 1 а.с. 64-67). У травні 2019 року адвокат Волощук В.О. подав до суду заяву про те, що відповідач - приватний нотаріус Бєлая О.М. позов не визнають, просить провести розгляд справи без його участі та без участі відповідача.

Ухвалою Барського районного суду Вінницької області від 20 листопада 2018 року клопотання представника відповідача Волощука В.О. було задоволено, провадження у даній цивільній справі - закрито.

Постановою Вінницького апеляційного суду від 22 січня 2019 року ухвалу Барського районного суду Вінницької області від 22 листопада 2018 року скасовано, тому, суд не бере до уваги відзив представника відповідача ОСОБА_4

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_8 позовні вимоги підтримав просив їх задовольнити повністю, з підстав, зазначених у позовній заяві, у заяві про уточнення позовних вимог та поясненнях до уточненої позовної заяви.

Представник відповідача ПАТ КБ "ПриватБанк" Ткач Ю.А. подав до суду письмовий відзив на позовну заяву, у якому зазначив, що позов є безпідставний, необґрунтований та такий, що не підлягає до задоволення з таких підстав. Представник відповідача наголошує, що у матеріалах реєстраційної справи містяться докази направлення позивачу повідомлення про намір укласти договір купівлі-продажу предмета іпотеки, вказує, що відсутність заперечень ОСОБА_1 щодо звернення стягнення на предмет іпотеки, були розцінені банком як конклюдентні дії щодо надання згоди на таке стягнення та зазначає, що відповідно до вимог законодавства банк вправі був задовольнити свої вимоги як іпотекодержатель на підставі відповідного застереження у договорі іпотеки. Крім того, представник відповідача ПАТ КБ "ПриватБанк" зазначив, що дія Закону України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті", не поширюється на правовідносини, що виникли між сторонами у справі, оскільки задоволення вимог іпотекодержателя у даному випадку відбулося на підставі умов договору, який підписала позивач, тому відповідач не вважає це примусовим зверненням стягнення.

У судовому засіданні представник відповідача ПАТ КБ "ПриватБанк" Ткач Ю.А. просив у позовних вимогах відмовити повністю, обгрунтовуючи тим, що вони є безпідставними та не доведеними.

Заслухавши пояснення представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , представника відповідача ПАТ КБ "ПриватБанк" Ткача Ю.А., дослідивши матеріали справи, суд дійшов такого висновку.

У справі встановлено такі обставини та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до копії свідоцтва про право власності на житло, видано Бюро по приватизації державного житлового фонду виконкому Барської міськради на підставі наказу (розпорядження) від 1 вересня 2006 року за № 51, ОСОБА_1 набула у приватну власність трьохкімнатну квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 59,21 кв. м, житловою площею 40,49 кв.м (т. 1 а.с. 143).

Згідно з договором іпотеки квартири від 18 березня 2008 року з додатковою угодою до нього від 14 жовтня 2013 року, укладено між ЗАТ КБ "ПриватБанк" та ОСОБА_1 , позивач передала в іпотеку належну їй на праві власності квартиру АДРЕСА_1 в забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_3 за кредитним договором № VICWGA від 18 березня 2008 року (т.1 а.с. 12-15).

Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, 22 грудня 2016 року приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Бєлою О.М. прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень за індексним номером 33088872, на підставі якого внесено запис про державну реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 на підставі договору іпотеки за ПАТ КБ "ПриватБанк" (т. 1 а.с. 20-25).

29 березня 2017 року ПАТ КБ "ПриватБанк" надіслало ОСОБА_1 вимогу про усунення перешкод у користуванні спірною квартирою (т. 1 а.с. 17).

Підставою виникнення права власності за ПАТ КБ "ПриватБанк" на квартиру АДРЕСА_1 стало:

- договір іпотеки квартири, серія та номер: 980, виданий 18 березня 2008 року, посвідчений приватним нотаріусом Барського районного нотаріального округу Вінницької області Мельником О.М. (т. 1 а.с. 90-99);

- додаткова угода до договору іпотеки, серія та номер: 1520, видана 14 жовтня 2013 року, посвідчена приватним нотаріусом Барського районного нотаріального округу Вінницької області Мельником О.М. (т. 1 а.с. 101);

- заставна, серія та номер: ПБ № 010901; обтяження нерухомого майна іпотекою, зареєстровано в реєстрі 980 від 18 березня 2008 року (т. 1 а.с. 102);

- повідомлення за вих. номером 942, складено ПАТ КБ "ПриватБанк" від 25 липня 2016 року (т. 1 а.с. 103);

- рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення, штрих-код 518; дата подання 25 липня 2016 року; відправник: ПАТ КБ "ПриватБанк"; адресат: ОСОБА_6 (т. 1 а.с. 107).

Вимогою у справі є скасування рішення державного реєстратора про реєстрацію права власності на нерухоме майно, яке виникло у ПАТ КБ "ПриватБанк" на підставі договору іпотеки квартири від 18 березня 2008 року.

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

У своєму позові позивач стверджує, що реєстрація права власності на квартиру за ПАТ КБ "ПриватБанк" відбулась з порушенням встановлених правил та процедур, а також вимог законодавства України, а саме, порушено процедуру вчинення реєстраційної дії щодо державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Так, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 27 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державна реєстрація прав проводиться на підставі договорів, укладених у порядку, встановленому законом.

Відповідно до ст. 575 ЦК України іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи.

Положення статті 572 ЦК України встановлюють, що в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).

Згідно ч. 1 ст. 589 ЦК України у разі невиконання зобов`язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про іпотеку", іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Згідно з ч. 1 ст. 7 Закону України "Про іпотеку" за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання.

Відповідно до ст. 33 Закону України "Про іпотеку" іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Відповідно до ч. 1 ст. 35 Закону України "Про іпотеку" у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.

Частиною першою статті 36 Закону України "Про іпотеку" визначено, що сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону (частина 2 статті 36 Закону України "Про іпотеку").

При цьому можливі способи звернення стягнення на предмет іпотеки у позасудовому порядку визначені частиною третьою статті 36 Закону України "Про іпотеку".

Згідно з частиною 3 статті 36 Закону України "Про іпотеку" договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому статтею 37 цього Закону; право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 цього Закону.

Згідно з ч. 1 ст. 37 Закону України "Про іпотеку", Іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання.

Як вбачається з п. 22 Договору іпотеки квартири від 18 березня 2008 року, сторони досягли згоди про можливість звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі: рішення суду, виконавчого напису нотаріуса, застереження про задоволення вимог іпотекодержателя.

За умовами п. 27 Договору іпотеки квартири звернення стягнення на предмет іпотеки за вибором Іпотекодержателя може бути здійснено у позасудовому порядку, зокрема, шляхом переходу до Іпотекодержателя права власності на предмет іпотеки, про що Іпотекодержатель зобов`язаний письмово повідомити іпотекодавця.

Пунктом 60 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затверджено постановою КМУ № 1127 від 25 грудня 2015 року, встановлено, що для державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно, яке перебуває в іпотеці або податковій заставі, також подається документ, що підтверджує наявність факту згоди іпотекодержателя або контролюючого органу на відчуження або передачу на іншому речовому праві такого майна.

Пунктом 61 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затверджено постановою КМУ № 1127 від 25 грудня 2015 року, передбачено, що для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, також подаються: копія письмової вимоги про усунення порушень, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця; документ, що підтверджує наявність факту завершення тридцятиденного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у відповідній письмовій вимозі; заставна (якщо іпотечним договором передбачено її видачу).

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті" встановлено, що не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України "Про заставу" та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України "Про іпотеку", якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об`єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об`єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку.

Мораторій не передбачає втрату кредитором права на звернення стягнення на предмет іпотеки в разі невиконання боржником зобов`язань за договором, а лише тимчасово забороняє примусово стягувати його (відчужувати без згоди власника).

Отже, мораторій на звернення стягнення на нерухоме житлове майно, що є предметом іпотеки згідно зі статтею 5 Закону України "Про іпотеку", встановлено тільки щодо примусового відчуження такого майна без згоди власника.

Закон України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті" не зупиняє дію решти нормативно-правових актів, що регулюють забезпечення зобов`язань, а тому існує тільки правова підстава, що унеможливлює вжиття органами і посадовими особами, які здійснюють примусове виконання рішень про звернення стягнення на предмет іпотеки та провадять конкретні виконавчі дії, заходів, спрямованих на примусове виконання таких рішень стосовно окремої категорії боржників чи іпотекодавців, які підпадають під дію його положень на період чинності цього Закону.

Згідно з статтями 36, 37 Закону України "Про іпотеку" відповідне застереження в іпотечному договорі, яке передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання - прирівнюється до договору про задоволення вимог іпотекодержателя.

Положеннями іпотечного договору передбачено таке застереження щодо передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання, у випадку невиконання або неналежного виконання іпотекодавцем забезпеченого зобов`язання.

Крім того, встановлено, що на момент набуття ПАТ КБ "ПриватБанк" права власності на предмет іпотеки, була відсутня оцінка такого майна, оскільки в матеріалах справи, а також реєстраційної справи, відсутня така оцінка, та відповідачами не спростовано даного факту.

Відповідно до ч. 3 ст. 37 Закону України "Про іпотеку" (у редакції, яка діяла на момент прийняття державним реєстратором оспорюваного рішення - 22 грудня 2016 року) іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб`єктом оціночної діяльності. У разі набуття права власності на предмет іпотеки іпотекодержатель зобов`язаний відшкодувати іпотекодавцю перевищення 90 відсотків вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя.

Таким чином, станом на момент прийняття державним реєстратором оспорюваного рішення та вчинення дії існувала імперативна вимога закону щодо проведення оцінки майна.

Щодо наявності згоди позивача на звернення стягнення на предмет іпотеки, суд встановив таке.

У матеріалах реєстраційної справи міститься копія повідомлення ПАТ КБ "ПриватБанк" № 942/1 від 25 липня 2016 року, адресоване ОСОБА_1 про невиконання забезпеченого іпотекою зобов`язання та надання тридцятиденного терміну для виконання зобов`язання, у якому також повідомляється про реєстрацію права власності на предмет іпотеки за банком у разі невиконання зобов`язання (т. 1 а.с. 105), та копія повідомлення ПАТ КБ "ПриватБанк" № 942 від 25 липня 2016 року, адресоване ОСОБА_1 , з пропозицією придбання предмету іпотеки (т. 1 а.с. 106).

На обох копіях повідомлень, що виконані друкованим способом, міститься запис від руки такого змісту: "Отримала" виконано підпис " ОСОБА_1 " "29.07.16 р."

У судовому засіданні та у своїх письмових поясненнях представник позивача наполягав, що ОСОБА_1 не виконувала на вказаних повідомленнях наведеного вище напису та не підписувала їх, повідомлень таких не бачила та не отримувала. Позивач зазначає, що 29 липня 2016 року до ПАТ КБ "ПриватБанк" вона не ходила, та з банку до неї не приходили, з 28 липня 2016 року по 30 липня 2016 року ОСОБА_1 знаходилась в с. Чемериське Барського району Вінницької області, наполягає, що напис на повідомленнях від її імені є підробленим.

З метою надання доказів наведених позивачем обставин, представником позивача було заявлено клопотання про призначення судової почеркознавчої експертизи для проведення якої представник позивача також клопотав витребувати оригінали вказаних повідомлень (т. 1 а.с. 158-160, т. 1 а.с. 173-174).

Ухвалою Барського районного суду Вінницької області від 24 липня 2018 року клопотання представника позивача про витребування документів було задоволено та постановлено: 1) Витребувати з ПАТ КБ "ПриватБанк" (01001, м. Київ, вул. Грушевського, 1Д): оригінали письмових повідомлень № 942 від 25 липня 2016 року та № 942/1 від 25 липня 2016 року ПАТ КБ "ПриватБанк" про застосування застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом укладення банком договору купівлі-продажу квартири, які надавав КБ "ПриватБанк" приватному нотаріусу Вінницького міського нотаріального округу Бєлій Оксані Миколаївні, для прийняття останньою оспорюваного рішення № 33088872 від 22 грудня 2016 року, на яких наявні оригінали напису "отримала ОСОБА_1 29.07.16 р." та наявні оригінали підпису ОСОБА_1 про отримання повідомлень № 942 від 25 липня 2016 року і № 942/1 від 25 липня 2016 року ПАТ КБ "ПриватБанк"; 2) Витребувати від приватного нотаріуса Вінницького міського нотаріального округу Бєлої Оксани Миколаївни оригінали письмових повідомлень № 942 від 25 липня 2016 року та № 942/1 від 25 липня 2016 року ПАТ КБ "ПриватБанк" про застосування застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом укладення банком договору купівлі-продажу квартири, які надавав КБ "ПриватБанк" приватному нотаріусу Вінницького міського нотаріального округу Бєлій Оксані Миколаївні, для прийняття останньою оспорюваного рішення № 33088872 від 22 грудня 2016 року, на яких наявні оригінали напису "отримала ОСОБА_1 29 липня 2016 року" та наявні оригінали підпису ОСОБА_1 про отримання повідомлень № 942 від 25 липня 2016 року і № 942/1 від 25 липня 2016 року ПАТ КБ "ПриватБанк" (т. 1 а.с. 162).

Листом № 312/01-16 від 8 серпня 2018 року відповідач ОСОБА_7 щодо виконання ухвали Барського районного суду Вінницької області від 24 липня 2018 року повідомила, що відповідно до п. 9 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, після проведення реєстраційної дії, усі оригінали документів вона повернула заявнику, тобто ПАТ КБ "ПриватБанк" (т. 1 а.с. 169).

Ухвалою Барського районного суду Вінницької області від 28 серпня 2018 року повторне клопотання представника позивача про витребування документів було задоволено та постановлено: 1. Витребувати з ПАТ КБ "ПриватБанк" (01001, м. Київ, вул. Грушевського, 1Д) оригінали письмових повідомлень № 942 від 25 липня 2016 року та № 942/1 від 25 липня 2016 року ПАТ КБ "ПриватБанк" про застосування застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом укладення банком договору купівлі-продажу квартири, які надавав КБ "ПриватБанк" приватному нотаріусу Вінницького міського нотаріального округу Бєлій Оксані Миколаївні, для прийняття останньою оспорюваного рішення № 33088872 від 22 грудня 2016 року, на яких наявні оригінали напису "отримала ОСОБА_1 29 липня 2016 року" та наявні оригінали підпису ОСОБА_1 про отримання повідомлень № 942 від 25 липня 2016 року і № 942/1 від 25 липня 2016 року ПАТ КБ "ПриватБанк"; 2. Витребувати з Відділу державної реєстрації Барської районної державної адміністрації оригінали письмових повідомлень № 942 від 25 липня 2016 року та № 942/1 від 25 липня 2016 року ПАТ КБ "ПриватБанк" про застосування застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом укладення банком договору купівлі-продажу квартири, які надавав КБ "ПриватБанк" приватному нотаріусу Вінницького міського нотаріального округу Бєлій Оксані Миколаївні, для прийняття останньою оспорюваного рішення № 33088872 від 22 грудня 2016 року, на яких наявні оригінали напису "отримала ОСОБА_1 29 липня 2016 року" та наявні оригінали підпису ОСОБА_1 про отримання повідомлень № 942 від 25 липня 2016 року і № 942/1 від 25 липня 2016 року ПАТ КБ "ПриватБанк".

10 вересня 2018 року відділ державної реєстрації Барської районної державної адміністрації Вінницької області листом № 11-6/33 повідомив Барський районний суд Вінницької області про відсутність у них оригіналів вказаних документів та неможливість виконання вимог ухвали суду (т. 1 а.с. 182).

В судовому засіданні представник відповідача ПАТ КБ "ПриватБанк" Ткач Ю.А. повідомив, що виконати вищевказані ухвали суду та надати оригінали витребуваних оригіналів поштових повідомлень не має змоги, оскільки оригінали відсутні.

Відповідно до статті 109 ЦПК України у разі ухилення учасника справи від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з`ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні.

Вимоги обох ухвал Барського районного суду Вінницької області не були виконані відповідачем ПАТ КБ "ПриватБанк", що суд розцінює як ухилення від проведення експертизи.

Таким чином, оскільки відповідач ухилився від проведення експертизи, без оригіналів документів провести експертизу неможливо, суд визнає той факт, що позивач не отримувала та не ознайомлювалась з повідомленнями про застосування застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом укладення банком договору купівлі-продажу квартири.

Поряд з цим, суд також звертає увагу на те, що у відзиві на позовну заяву представник відповідача ПАТ КБ "ПриватБанк" зазначив про наявність у матеріалах реєстраційної справи доказів направлення позивачу повідомлення про звернення стягнення на предмет іпотеки, однак наведене не відповідає дійсності. У матеріалах реєстраційної справи, копії яких надано на вимогу суду, містяться самі повідомлення, що адресовані позивачу, та рекомендоване поштове повідомлення на ім`я ОСОБА_3 Жодних доказів надіслання повідомлень позивачу реєстраційна справа не містить.

Крім того, суд звертає увагу, що у копії витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень у якості підстави виникнення права власності на спірну квартиру у ПАТ КБ "ПриватБанк" зазначено рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення 518 (т. 1 а.с. 88-89), однак вказане рекомендоване повідомлення адресоване не власнику іпотечного майна - ОСОБА_1 , а боржнику за основним договором - ОСОБА_3 (т. 1 а.с. 107).

Крім того, є розбіжність: у тексті застереження, копію якого надано відповідачем суду, вказано, що банк повідомляє про застосування застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом укладення банком договору купівлі-продажу квартири, а фактично відбулося задоволення вимог іпотекодержателя шляхом оформлення права власності за банком.

З огляду на викладене, враховуючи диспозитивність процесу, справа розглядається за наявними у ній документами, з урахуванням факту ухилення відповідача ПАТ КБ "ПриватБанк" від надання документів на вимогу суду.

Згідно з частинами 1-4 статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до частин 1-3 статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судому передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Згідно з ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно до ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Згідно з ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання

Відповідно до п. 27 постанови Пленуму ВСУ № 14 від 18 грудня 2009 року "Про судове рішення у цивільній справі" під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення.

В силу положень статті 37 Закону України "Про іпотеку", рішення про реєстрацію права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, може бути оскаржено іпотекодавцем в суді.

Відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", записи до Державного реєстру прав вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав.

Згідно з частиною 2 статті 26 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав.

Постановою Кабінету Міністрів України від 26 жовтня 2011 року № 1141 затверджено Порядок ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до п. 41 вказаного Порядку, державний реєстратор вносить записи до Державного реєстру прав про скасування державної реєстрації прав у разі скасування на підставі рішення суду рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень.

Отже, рішення суду про скасування рішення про державну реєстрацію прав є підставою для внесення до Державного реєстру прав запису про скасування державної реєстрації прав.

Щодо вимоги про визнання права власності за позивачем на квартиру АДРЕСА_1 , суд дійшов такого висновку.

Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Згідно з ст. 2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень ( далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно; Державний реєстр речових прав на нерухоме майно - єдина державна інформаційна система, що забезпечує обробку, збереження та надання відомостей про зареєстровані речові права на нерухоме майно та їх обтяження, про об`єкти та суб`єктів таких прав.

Відповідно до статті 4 вказаного Закону право власності підлягає державній реєстрації.

У інформаційному листі від 28 січня 2013 року "Про практику застосування судами законодавства під час розгляду цивільних справ про захист права власності та інших речових прав" Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ звертає увагу судів, що з 1 січня 2013 року набрав чинності Закон України "Про внесення змін до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" та інших законодавчих актів", яким частину третю статті 640 ЦК викладено в новій редакції, згідно з якою договір, що підлягає нотаріальному посвідченню, є укладеним із дня такого посвідчення, а з частини другої статті 657 ЦК виключено слова "та державної реєстрації". З цього часу не передбачено державної реєстрації правочину, якщо в договорі не передбачено інше, а право на нерухоме майно та його обтяження, які підлягають державній реєстрації, виникають з моменту такої реєстрації.

З огляду на викладене, оскільки суд дійшов висновку про необхідність скасування рішення про державну реєстрацію права власності за ПАТ КБ "ПриватБанк", то з метою належного захисту порушених прав позивача ОСОБА_1 , позовна вимога про визнання за нею права власності на квартиру АДРЕСА_1 підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно з ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з вимогами статей 124, 129 Конституції України, задачами цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних, прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Основними засадами судочинства є законність, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, забезпечення доведеності вини, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, гласність судового процесу та його повне фіксування технічними засобами, забезпечення апеляційного та касаційного оскарження та обов`язковість рішень суду до виконання.

Зважаючи на викладене вище, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач, як на підставу для задоволення позову, знайшли своє підтвердження у судовому засіданні, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

На підставі статей 124, 129 Конституції України, статей 392, 526, ч. 1 ст. 530, статей 625, 572, 575, 1048, ч. 2 ст. 1050, ч. 1 ст. 1054 ЦК України, ст. 1, ч. 1 ст. 7, ст. 33, ч. 1 ст. 35, статей 36, 37 Закону України "Про іпотеку", статей 2, 4, частинами 1, 2 ст. 26, п. 1 ч. 1 ст. 27 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", ч. 1 ст. 1 Закону України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті", пунктів 41, 60, 61 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затверджено постановою КМУ № 1127 від 25 грудня 2015 року, п. 27 постанови Пленуму ВСУ № 14 від 18 грудня 2009 року "Про судове рішення у цивільній справі", керуючись ч. 1 ст. 2, ч. 1 ст. 3, статями 12, 13, 76, 77, 80, 109, п. 2 ч. 1, ч. 3 ст. 258, частинами 1, 2, 8 ст. 259, статтями 263-265, частинами 5, 8 ст. 268 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства комерційного банку "ПриватБанк", державного реєстратора приватного нотаріуса Вінницького міського нотаріального округу Бєлої Оксани Миколаївни, про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію права власності, зобов`язання реєстратора вчинити дії, визнати право власності на квартиру, задовольнити.

Визнати незаконним та скасувати рішення державного реєстратора приватного нотаріуса Вінницького міського нотаріального округу Бєлої Оксани Миколаївни № 33088872 від 22 грудня 2016 року про державну реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 за ПАТ КБ "ПриватБанк".

Скасувати запис про право власності 18207264 від 19 грудня 2016 року у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за ПАТ КБ "ПриватБанк", внесений приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Бєлою Оксаною Миколаївною.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на квартиру АДРЕСА_1 .

Рішення може бути оскаржене до Вінницького апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 (зареєстроване та фактичне місце проживання: АДРЕСА_2 ; паспорт громадянина України, серія НОМЕР_1 , виданий 24 лютого 1998 року Барським РВ УМВС України у Вінницькій обалсті).

Відповідач: Публічне акціонерне товариство комерційний банк "ПриватБанк" (місцезнаходження юридичної особи: 01001, м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1д; ідентифікаційний код юридичної особи 14360570).

Відповідач: Державний реєстратор приватний нотаріус Вінницького міського нотаріального округу Бєлая Оксана Миколаївна (21050, м. Вінниця, вул. Київська, 4, оф. 207).

Повний текст рішення суду складено 9 жовтня 2019 року.

Суддя