ЄУН 174/945/18
н/п 2/174/29/2019
Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

27 лютого 2019 року м. Вільногірськ

Вільногірський міський суд Дніпропетровської області в складі: головуючого - судді Борцової А.А.,

з участю секретаря - Заіки А.В.,

позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Вільногірської міської ради Дніпропетровської області про визнання права на спадкування за законом та визнання факту постійного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини,-

В С Т А Н О В И В:

Позивачка звернулася до суду з позовом до Вільногірської міської ради Дніпропетровської області про визнання права на спадкування за законом та визнання факту постійного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини вказуючи, що 09.03.2018 року, в м. Вільногірську Дніпропетровської області, померла її матір ОСОБА_2, після смерті якої відкрилась спадщина за законом, яка складається з належної їй при житті квартири АДРЕСА_1. Її батько ОСОБА_3 помер 02.08.2010 року у м.Вільногірську Дніпропетровської області. Будь-які інші спадкоємці першої черги за законом або спадкоємці за заповітом після смерті її матері відсутні. Вона від свого права на спадщину після смерті матері не відмовлялась та відповідних заяв до органів нотаріату не подавала і бажає отримати спадщину в повному обсязі.

При житті матері, з березня 2012 року по день її смерті, вона проживала разом з нею, оскільки матір внаслідок свого віку та наявних у неї хронічних хвороб, якими вона страждала при житті, потребувала постійного стороннього нагляду та догляду за нею, постійного відвідування медичних закладів, систематичного проходження медичного лікування у різних лікарів в медичних закладах міста.

03.10.2018 року, вона звернулась до нотаріуса за місцем відкриття спадщини із заявою про прийняття спадщини, постановою якого їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті матері у зв'язку із пропуском нею строку для подання заяви про прийняття спадщини та відсутністю доказів постійного її проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини, відсутністю реєстрації її місця проживання за адресою зареєстрованого місця проживання матері.

Вона у встановлений шестимісячний строк в нотаріальну контору за місцем відкриття спадщини з заявою про прийняття спадщини за законом після смерті матері не звернулась, оскільки вважала себе такою, що прийняла спадщину, оскільки постійно проживала з спадкодавцем.

Просить визнати факт її постійного, спільного проживання у ІНФОРМАЦІЯ_1 в квартирі АДРЕСА_2 на день смерті та на день відкриття спадщини 09.03.2018 року, разом із своєю матірю ОСОБА_2, яка померла 09.03.2018 року в м.Вільногірську Дніпропетровської області, про що складено відповідний актовий запис Вільногірським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області від 13.03.2018 року за № 73 та визнати за нею право на спадкування за законом на майно, що належало при житті її матері ОСОБА_2, як за спадкоємцем за законом першої черги спадкування.

В судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 позов підтримала у повному обсязі, посилаючись на вищевказані обставини, просить його задовольнити. Пояснила, що 09.03.2018 року померла її мати, до нотаріуса вона звернулась через неділю після закінчення шестимісячного строку після смерті матері, нотаріус відмовила у видачі свідоцтва про право на спадщину. Крім неї інших спадкоємців немає. Вона на час смерті матері проживала з нею постійно, доглядала за нею до дня смерті, однак зареєстрована була за іншою адресою в м.Вільногірську по вул. ім. Ю.М. Устенка 25/21. Заповітів мати не складала. Вона також проживала з матірю з лютого 2012 року по лютий 2013 року, потім вибралася, бо чоловік не ладив з матірю, потім вони проживали приблизно 1,5 року по найманим квартирам, з березня 2015 року по квітень 2016 року проживали знову разом з матірю, а потім переїхали проживати до дочки в м.Вільногірськ, бо вона розлучилася, але до матері вона ходила, допомагала, ночувала в неї, а за 2 місяці до смерті проживала постійно.

Відповідач - Вільногірська міська рада Дніпропетровської області, свого представника в судове засідання не направили, надали телефонограму, згідно якої просять розглядати справу за відсутності їх представника. (а.с. 52).

Вислухавши позивачку, свідків, дослідивши письмові докази по справі, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню по наступним підставам.

Так, свідок ОСОБА_4 суду показала, що ОСОБА_1 знає з дитинства, проживають по сусідству в будинку № 9 по бульвару Миру в м.Вільногірську. В квартирі № 35 цього будинку проживала мати ОСОБА_5 з своїм чоловіком, який помер і приблизно після смерті батька, ОСОБА_1 почала проживала з матірю. Дуже часто вона ОСОБА_1 бачила, вона приходила, навідувала, допомагала по господарству, доглядала. Вона не може сказати чи жила вона в їх квартирі, але бачила її дуже часто. В цій квартирі жила мати позивачки з чоловіком, чи є у позивачки своє житло вона не знає, бачила її постійно за цією адресою на протязі приблизно 5 років, зараз в цій квартирі проживає позивачка з чоловіком. Її мати померла приблизно 1 рік тому.

Свідок ОСОБА_6 суду показав, що мати позивачки проживала по сусідству з ним з 1994 року, з цього часу знає її та її сімю. Коли сусідка хворіла, її дочка постійно її навідувала, робила уколи, приносила продукти, це відбувалося на протязі 5 років, залишалась ночувати, здійснювала постійний догляд.

Факт смерті ОСОБА_2 09.03.2018 року у м. Вільногріськ у віці 71 років, про що зроблено актовий запис про смерть № 73 від 13.03.2018 року, підтверджено копією свідоцтва про смерть, яке видано Вільногірським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області (а.с. 6).

Факт смерті ОСОБА_3 03.08.2010 року у м. Вільногріськ у віці 72 роки, про що зроблено актовий запис про смерть № 193 від 05.08.2010 року, підтверджено копією свідоцтва про смерть, яке видано відділом реєстрації актів цивільного стану Вільногірського міського управління юстиції Дніпропетровської області (а.с. 7).

Факт родинних стосунків заявниці ОСОБА_7 та померлої ОСОБА_8, підтверджено копією свідоцтва про народження заявниці, згідно з яким заявниця народилась 02.06.1966 року, її матірю є ОСОБА_2 (а.с. 8)

Факт зміни позивачкою прізвища підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу, згідно з яким ОСОБА_7, 02.03.1985 року уклала шлюб з ОСОБА_9, після чого дружині присвоєно прізвище ОСОБА_9 (а.с. 9).

Факт наявності спадкового майна після померлої ОСОБА_2, підтверджено копію свідоцтва про право власності на житло від 13.08.2001 року, згідно якого ОСОБА_2 належить частина квартири АДРЕСА_3 (а.с. 10) та копією свідоцтва про право на спадщину за законом від 21.09.2011 року, згідно якого ОСОБА_2 успадкувала після смерті ОСОБА_3 Ѕ частку квартири АДРЕСА_4 (а.с. 11)

Факт звернення позивачки ОСОБА_1 до приватного нотаріуса Вільногірського міського нотаріального округу Дніпропетровської області ОСОБА_10 з заявою про прийняття спадщини підтверджено копією заяви від 03.10.2018 року (а.с. 39)

Факт відкриття 03.10.2018 року спадкової справи № 67/2018, після смерті 09.03.2018 року ОСОБА_2, підтверджено копією витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі. (а.с.13, 40)

Факт відмови позивачці у видачі свідоцтва про право спадщину за законом підтверджується копією постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 03.10.2018 року, відповідно до якої приватним нотаріусом Вільногірського міського нотаріального округу Дніпропетровської області ОСОБА_10 03.10.2018 року за заявою ОСОБА_1 відкрита спадкова справа № 67/2018 до майна померлої 09.03.2018 року ОСОБА_2, у вчиненні нотаріальної дії видачі свідоцтва про право на спадщину ОСОБА_1 відмовлено, оскільки остання, в зазначений ст. 1270 ЦК України (шість місяців з дня смерті спадкодавця) строк, заяву про прийняття спадщини до нотаріальної контори не подавала, разом зі спадкодавцем ОСОБА_2, зареєстрована на день смерті не була. (а.с.12)

Згідно копії сторінок паспорту ОСОБА_1 остання з 12.01.2001 року зареєстрована ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.15,16)

Згідно копії довідки № 8018 від 19.09.2018 року, виданої відділом реєстрації фізичних осіб виконавчого комітету Вільногірської міської ради Дніпропетровської області, ОСОБА_2 була зареєстрована та проживала станом на 09.03.2018 року в АДРЕСА_5 (а.с. 42).

Факт постійного проживання позивачки ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_6 з березня 2012 року підтверджено копією акту від 23.10.2018 року № 1698, який складено депутатом Вільногірської міської ради ОСОБА_11 (а.с. 14)

Ст. 1216 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав і обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, за виключенням тих прав і обовязків, що зазначені у статті 1219 ЦК України (статті 1218, 1231 ЦК України ).

Згідно ст. 1261 Цивільного Кодексу України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Згідно з частиною другою статті 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи, або день, з якого вона оголошується померлою.

За змістом норми статті 1268 ЦК України порядок прийняття спадщини встановлюється залежно від того чи проживав постійно спадкоємець разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Так, відповідно до частин третьої і четвертої статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї.

Місцем проживання фізичної особи згідно з ч. 1,6 ст. 29 ЦК є житло, в якому фізична особа проживає постійно або тимчасово. Фізична особа може мати кілька місць проживання.

Статтями 2, 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачено, що реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Відповідно до ч.10 ст. 6 того ж Закону реєстрація місця проживання здійснюється тільки за однією адресою. У разі якщо особа проживає у двох і більше місцях, вона здійснює реєстрацію місця проживання за однією з цих адрес за власним вибором. За адресою зареєстрованого місця проживання з особою ведеться офіційне листування та вручення офіційної кореспонденції.

Місцем проживання є адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком понад шість місяців на рік.

Відповідно до п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008, № 7 "Про судову практику у справах про спадкування» якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв'язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини.

Відповідно до п.3.22. глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Мінюстом від 22.02.2012 року № 296/5 (в редакції, яка діє з 08.12.2017 року) у разі відсутності у паспорті такого спадкоємця відмітки про реєстрацію його місця проживання доказом постійного проживання із спадкодавцем можуть бути: довідка органу реєстрації місця проживання про те, що місце проживання спадкоємця на день смерті спадкодавця було зареєстровано за однією адресою зі спадкодавцем.

Аналіз наведених норм закону та судової практики свідчить про те, що суди можуть розглядати заяви про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, при їх розгляді слід встановити чи було місце проживання позивача за зазначеною ним в позові адресою постійним, переважним чи тимчасовим, маючи при цьому на увазі, що, реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Таким чином, відсутність реєстрації місця проживання позивача за місцем проживання спадкодавця не може бути доказом того, що він не проживав зі спадкодавцем, оскільки сама по собі відсутність такої реєстрації згідно зі статтею 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо обставини, встановлені частиною третьою статті 1268 ЦК України, підтверджуються іншими належними і допустимими доказами, які були надані позивачем, та оцінені судом.

Таким чином, судом встановлено, що ОСОБА_1 є дочкою ОСОБА_2 яка померла 09.03.2018 року, після смерті якої відкрилася спадщина на квартиру АДРЕСА_7, позивачка є спадкоємцем померлої першої черги за законом, оскільки є її дочкою, інші спадкоємці за законом та заповітом відсутні, однак у видачі свідоцтва на право на спадщину після померлої матері позивачці нотаріусом відмовлено у звязку з пропуском нею строку для подачі заяви про прийняття спадщини та відсутністю у неї доказів постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, однак, як встановлено в судовому засіданні, позивачка ОСОБА_1 на час смерті її матері ОСОБА_2 постійно проживала з останньою в квартирі АДРЕСА_8, що було повязано з необхідністю постійного догляду, і встановлення даного факту має для позивачки юридичне значення, оскільки дає їй право на отримання спадщини після померлої матері, тому позов в частині встановлення факту постійного проживання позивачки в квартирі АДРЕСА_9 разом з своєю матірю ОСОБА_2 підлягає задоволенню.

Разом з тим, вимоги позивачки про визнання за нею права на спадкування за законом після померлої матері є надмірними, оскільки це право належить їй в силу закону, як рідній дочці померлої та спадкоємцю за законом першої черги, інші спадкоємці за законом та заповітом відсутні, і вказане право позивачки будь-ким не оспорюється, тому в цій частині позов задоволенню не підлягає.

Судові витрати по справі слід віднести на рахунок позивачки згідно її заяви.

На підставі ст.ст. 1220, 1221, 1266, 1268, 1270, 1272 ЦК України, ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», керуючись ст.ст. ст.ст. 12, 81, 133, 141, 263- 265, 268, 276- 279 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 до Вільногірської міської ради Дніпропетровської області про визнання права на спадкування за законом та визнання факту постійного, спільного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини задовольнити частково.

Встановити факт постійного проживання ОСОБА_1 у м. Вільногірськ Дніпропетровської області в квартирі АДРЕСА_10, на день смерті та на день відкриття спадщини, яка відкрилась 09 березня 2018 року, разом із її матірю - спадкодавцем ОСОБА_2, яка померла 09 березня 2018 року в м. Вільногірську Дніпропетровської області.

В решті заявлених вимог відмовити.

Судові витрати у справі покласти на позивача.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Дніпровського апеляційного суду через Вільногірський міський суд Дніпропетровської області. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 04.03.2019 року.

Головуючий - суддя: А.А.Борцова