Постанова

Іменем України

09 жовтня 2019 року

м. Київ

справа № 308/2654/16-ц

провадження № 61-12800св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Синельникова Є. В.,

суддів: Осіяна О. М., Сакари Н. Ю., Хопти С. Ф.,

Шиповича В. В. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство «Банк Фінанси та Кредит»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області, у складі судді Дергачової Н. В., від 08 листопада

2016 року та ухвалу Апеляційного суду Закарпатської області, у складі колегії суддів: Готри Т. Ю., Куштана Б. П., Фазикош Г. В., від 09 березня 2017 року,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У березні 2016 року публічне акціонерне товариство «Банк Фінанси та Кредит» (далі - ПАТ «Банк Фінанси та Кредит») звернулося до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про стягнення боргу кредитором спадкодавця.

Позовна заява ПАТ «Банк Фінанси та Кредит» мотивована тим, що 04 жовтня 2006 року між товариством з обмеженою відповідальністю «Банк Фінанси та Кредит», правонаступником якого є ПАТ «Банк Фінанси та Кредит», та

ОСОБА_4 був укладений кредитний договір № 0104Uz/H06-4/4/1, згідно умов якого банк надав позичальнику кредит в сумі 15 000 грн., а останній зобов`язався повернути кредитні кошти в строк до 04 жовтня 2009 року, сплатити банку проценти за користування кредитом та щомісячну комісійну винагороду згідно умов кредитного договору.

ОСОБА_4 свої зобов`язання перед банком за кредитним договором № 104Uz/H06-4.4.1 від 04 жовтня 2006 року належним чином не виконував, у зв`язку з чим 14 липня 2008 року Ужгородським міськрайонний судом Закарпатської області було видано судовий наказ № 2н-1247/08 про стягнення із ОСОБА_4 на користь ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит»

16 541, 41 грн заборгованості за кредитним договором, в тому числі

9 691, 62 грн заборгованості по тілу кредиту, 724, 70 грн заборгованості з комісії, 4 625, 09 грн пені, 1500 грн штрафу, та 97, 71 грн судових витрат.

Вказаний судовий наказ було пред`явлений до примусового виконання до органу державної виконавчої служби та постановою державного виконавця від 28 травня 2015 року виконавче провадження закінчено у зв`язку із смертю боржника ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Грошові кошти, що були отримані за кредитним договором

№ 104Uz/H06-4.4.1 від 04 жовтня 2006 року, позичальник банку не повернув, проценти за користування кредитом та комісією не сплатив, станом

на 31 січня 2015 року заборгованість становила 34 680, 79 грн, з яких: 7 818, 20 грн заборгованості по кредиту; 20 737, 50 грн заборгованості з комісії; 4 625, 09 грн пені за несвоєчасне виконання зобов`язань;

1 500 грн штрафу.

Про те, що ОСОБА_4 помер ПAT «Банк «Фінанси та Кредит» дізналося

28 травня 2015 року, отримавши постанову державного виконавця міського відділу Державної виконавчої служби Ужгородського міськрайонного управління юстиції у Закарпатській області (далі - MB ДВС Ужгородського МРУЮ) про закінчення виконавчого провадження.

Листом № 66/2-14 від 16 липня 2015 року приватний нотаріус Ужгородського міського нотаріального округу Семен Є. В. повідомила банк про те,

що 28 травня 2015 року нею заведено спадкову справу № 14/2015 після смерті ОСОБА_4 .

У липні 2015 року банк звернувся до нотаріуса із претензією до спадкоємців ОСОБА_4

Претензію банку прийнято і зареєстровано нотаріусом в журналі вхідної кореспонденції, а про наявність заборгованості ОСОБА_4 перед банком доведено до відома спадкоємців, які прийняли спадщину.

Спадкоємцями ОСОБА_4 є його дружина ОСОБА_1 та син ОСОБА_3

Грошові кошти від осіб, які прийняли спадщину після смерті ОСОБА_4 на рахунок банку не надійшли, причина відмови спадкоємців від обов`язку задовольнити вимоги кредитора спадкодавця невідома.

Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 51518566 від 11 січня .2016 року за ОСОБА_4 зареєстровано право спільної власності на квартиру АДРЕСА_1 . Закарпатської області . Співвласниками вказаної квартири є також ОСОБА_1 і ОСОБА_3 .

Ухвалою суду від 01 липня 2016 року позовну вимогу ПАТ «Банк Фінанси та Кредит» до ОСОБА_3 про стягнення боргу кредитором спадкодавця залишено без розгляду, оскільки ОСОБА_3 відмовився від прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 .

З урахуванням викладеного та заяви про уточнення позовних вимог

від 01 липня 2016 року, позивач просив суд стягнути з ОСОБА_1 на свою користь заборгованість ОСОБА_4 за кредитним договором

№ 104Uz/H06-4.4.1 від 04 жовтня 2006 року в розмірі 34 680, 79 грн та понесені судові витрати.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області

від 08 листопада 2016 року позов ПАТ «Банк Фінанси та Кредит»задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Банк Фінанси та Кредит» заборгованість ОСОБА_4 по кредитному договору № 104Uz/H06-4.4.1

від 04 жовтня 2006 року у сумі 34 680, 79 грн, з яких: 7 818, 20 грн - заборгованість по кредиту, 4 625, 09 грн - пеня за несвоєчасне виконання зобов`язань, 1 500,00 грн - штраф та 20 737, 50 грн - заборгованість з комісії за період з 03 липня 2008 року по 31 січня 2015 року.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що ОСОБА_1 прийняла спадщину після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 свого чоловіка, позивачем вчасно, в межах строку встановленого частиною другою статті 1281 ЦК України було пред`явлено вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину. Факт неотримання спадкоємцем свідоцтва про право власності на 1/3 частину квартири за адресою:

АДРЕСА_3 , не може бути підставою для відмови у задоволенні позову про стягнення із боргу померлого чоловіка - ОСОБА_4 .

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Рішенням Апеляційного суду Закарпатської області від 09 березня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилено, рішення Ужгородського міськрайонного суду від 08 листопада 2016 року залишено без змін.

Рішення апеляційного суду мотивовано тим, що суд першої інстанції дав належну оцінку всім обставинам і доказам у справі в їх сукупності та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій у квітні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, представник

ОСОБА_1 - ОСОБА_5 , посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права і порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення судів попередніх інстанції, ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 26 квітня 2017 року відкрито касаційне провадження в указаній справі та витребувано матеріали цивільної справи

№ 308/2654/16-ц з суду першої інстанції. Зупинено виконання рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 08 листопада 2016 року та ухвали Апеляційного суду Закарпатської області від 09 березня 2017 року до закінчення касаційного розгляду.

Статтею 388 ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» (далі - ЦПК України), який набув чинності 15 грудня 2017 року, визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У березні 2018 року справу передано до Верховного Суду.

06 червня 2019 року на підставі протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Верховного Суду справу № 308/2654/16-ц передано судді-доповідачеві.

Ухвалою Верховного Суду від 28 серпня 2019 року справу призначено до розгляду у складі колегії із п`яти суддів в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Аргументи учасників справи

Доводи осіб, які подали касаційні скарги

Касаційна скарга ОСОБА_1 мотивована тим, що банком невірно обрано спосіб захисту порушеного права, оскільки статтею 1282 ЦК України прямо передбачене право банку, у разі відмови спадкоємця від одноразового платежу, звернутися до суду з позовом про звернення стягнення на майно, яке було передано спадкоємцями у натурі.

Безспірна сума заборгованості ОСОБА_4 перед банком, яка утворилася станом на 02 липня 2008 року, стягнута за судовим наказом № 2н-1247/08, виданим 14 липня 2008 року Ужгородським міськрайонним судом закарпатської області та становить 16 541, 41 грн.

Оскільки на час розгляду справи існувало рішення суду, яке набрало законної сили між тими ж сторонами, про той же предмет і з тих самих підстав суд на підставі пункту 2 частини першої статті 205 ЦПК України повинен був закрити провадження по справі. Фактично судом першої інстанції безпідставно допущено подвійне стягнення за тілом кредиту, процентами та неустойкою.

Вважає, що банк повинен був звернутися з заявою про заміну сторони виконавчого провадження із ОСОБА_4 на його спадкоємця ОСОБА_1 .

Суд апеляційної інстанції безпідставно відхилив, а суд першої інстанції не застосував вимоги статті 1281 ЦК України про пропуск позивачем шестимісячного строку звернення з вимогою до спадкоємця.

Про смерть ОСОБА_4 банку стало відомо 28 травня 2015 року, а позовна заява подана 11 березня 2016 року, тобто з пропуском шестимісячного строку, встановленого статтею 1281 ЦПК України.

ОСОБА_4 за життя не вчиняв дій, які свідчать про визнання ним розміру заборгованості, в тому числі не здійснював погашення комісії 06 серпня

2014 року на суму 654, 85 грн, оскільки з 05 серпня 2009 року по 31 січня

2015 року перебував в умовах ізоляції, відбуваючи покарання згідно вироку Ужгородського міськрайонного суду закарпатської області від 04 липня

2013 року.

ОСОБА_1 не отримала у спадщину після смерті ОСОБА_4 1/3 частину квартири АДРЕСА_1 і вже не отримає її, оскільки вироком Ужгородського міськрайонного суду закарпатської області від 04 липня 2013 року все належне ОСОБА_4 майно конфісковано на користь держави. Виконавчий лист з цього приводу перебуває на виконанні у МВ ДВС Ужгородського МРУЮ.

Учасниками справи відзив (заперечення) на касаційну скаргу не подано

Фактичні обставини справи, встановлені судами

04 жовтня 2006 року між ТОВ «Банк Фінанси та Кредит» та ОСОБА_4 був укладений кредитний договір № 0104Uz/H06-4/4/1, згідно умов якого банк надав позичальнику кредит в сумі 15 000 грн, а останній зобов`язався повернути кредитні кошти в строк до 04 жовтня 2009 року та сплатити банку проценти за користування кредитом, щомісячну комісійну винагороду згідно умов кредитного договору.

ОСОБА_4 свої зобов`язання перед банком за кредитним договором № 104Uz/H06-4.4.1 від 04 жовтня 2006 року не виконував, у зв`язку з

чим 14 липня 2008 року Ужгородським міськрайонний судом Закарпатської області було видано судовий наказ № 2н-1247/08 про стягнення з ОСОБА_4 на користь ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит» 16 541, 41 грн заборгованості за кредитним договором (в тому числі 9 691, 62 грн заборгованості по тілу кредиту, 724, 70 грн заборгованості з комісії, 4 625, 09 грн пені, 1500 грн штрафу) та 97, 71 грн судових витрат.

Вказаний виконавчий документ був пред`явлений до примусового виконання до MB ДВС Ужгородського МРУЮ, однак постановою державного виконавця від 28 травня 2015 року виконавче провадження закінчено у зв`язку із смертю боржника ОСОБА_4

Станом на 31 січня 2015 року (день смерті спадкодавця) заборгованість

ОСОБА_4 за кредитним договором № 104Uz/H06-4.4.1 від 04 жовтня

2006 року становила 34 680, 79 гр., з яких:

- 7 818, 20 грн заборгованість по кредиту;

- 20 737, 50 грн комісія з 03 липня 2008 року по 31 січня 2015 року;

- 4 625, 09 грн пеня за прострочення виконання зобов`язань нарахована станом на 02 липня 2008 року;

- 1 500 грн штраф нарахований станом на 02 липня 2008 року.

Останній платіж в рахунок погашення комісії зараховано 06 серпня

2014 року.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер.

ОСОБА_4 та ОСОБА_6 перебували у зареєстрованому шлюбі з 24 березня 1983 року.

ОСОБА_4 та ОСОБА_1 є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

28 травня 2015 року ОСОБА_1 звернулася до приватного нотаріуса Ужгородського міського нотаріального округу Семен Є. В. із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4

29 травня 2015 року ОСОБА_3 у своїй заяві нотаріусу відмовився від прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 та зазначив, що спадкоємцем є ОСОБА_1 .

Відповідно до довідки ТОВ «Наш Добробут» від 04 червня 2015 року № 479 на день смерті ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_3 , разом із ним були зареєстровані та фактично проживали: дружина ОСОБА_1 та син ОСОБА_3

06 липня 2015 року ПAT «Банк Фінанси та Кредит» звернувся до Ужгородської районної державної нотаріальної контори з вимогою (претензією) № 599 про обов`язок спадкодавця - ОСОБА_4 сплатити на користь кредитора - ПAT «Банк «Фінанси та Кредит» 34 680, 79 грн заборгованості за кредитним договором.

Листом № 553 від 10 липня 2015 року Ужгородська районна державна нотаріальна контора повідомила ПAT «Банк «Фінанси та Кредит», що спадкова справа за померлим ОСОБА_4 заведена приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Семен Є. В. і претензія банку була перенаправлена за належністю вказаному нотаріусу.

Листом № 66/2-14 від 16 липня 2015 року приватний нотаріус Ужгородського міського нотаріального округу Семен Є. В. повідомила банк про те, що

28 травня 2015 року нею заведено спадкову справу № 14/2015 після смерті ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 . Претензію банку прийнято, зареєстровано в журналі вхідної кореспонденції та доведено до відома спадкоємців ОСОБА_4

Листом № 65/02-14 від 16 липня 2015 року приватний нотаріус Ужгородського міського нотаріального округу Семен Є. В. повідомила

ОСОБА_1 про надходження претензії (вимоги) банку.

Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 51518566 від 11 січня 2016 року за ОСОБА_4 зареєстровано право спільної власності на квартиру АДРЕСА_1 . Співвласниками вказаної квартири також є ОСОБА_1 і ОСОБА_3 .

Згідно висновку оцінювача Грибовського Й. Й. вартість 1/3 частки квартири за адресою: АДРЕСА_3 , станом на

02 листопада 2011 року становила 41 465 грн.

Позиція Верховного Суду

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційні скарга ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до статті 213 ЦПК України 2004 року рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно абзацу 1 частини першої статті 60 ЦПК України (в редакції, чинній на момент ухвалення оскаржених рішень) кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно зі статтею 1050 та частиною першою статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки, належні йому відповідно до статей 1048, 1056-1 цього Кодексу.

У статті 527 ЦК України визначено, боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із сутті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

Відповідно до частини першої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

За змістом статей 526, 527, 530, 532, 532 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, належними сторонами, у строк, у встановленому місці та відповідній валюті.

Статтею 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Частинами першою, другою статті 1220 ЦК України визначено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу).

Оскільки зі смертю боржника зобов`язання з повернення кредиту входять до складу спадщини, то умови кредитного договору щодо строків повернення кредиту чи сплати його частинами не застосовуються, а підлягають застосуванню норми статті 1282 ЦК України щодо обов`язку спадкоємців задовольнити вимоги кредитора у порядку, передбаченому частиною другою цієї норми.

Так, згідно із статтею 1282 ЦК України (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен зі спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора вони зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями і кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям в натурі.

Відповідно до статті 1281 ЦК України (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги.

Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги.

Суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, задовольняючи позов виходив з того, що ПАТ «Банк Фінанси та Кредит» не пропустило строк пред`явлення вимоги ОСОБА_1 , яка прийняла спадщину після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 , у зв`язку з чим застосував до спірних правовідносин статті 1281, 1282 ЦК України та стягнув із ОСОБА_1 на користь банку заборгованість за кредитним договором

№ 0104Uz/H06-4/4/1 від 04 жовтня 2006 року.

Відповідно до структури ЦК України кредитор має право обирати один із визначених законом способів захисту, якщо інше не визначено в імперативному порядку.

Відповідно до статті 5 ЦПК України застосовуваний судом спосіб захисту цивільного права має відповідати критерію ефективності. Тобто цей спосіб має бути дієвим, а його реалізація повинна мати наслідком відновлення порушеної майнових або немайнових прав та інтересів управомоченої особи.

Таке розуміння права кредитора на обрання ефективного способу захисту не порушуватиме прав та інтересів спадкоємців, оскільки завжди в основі вирішення питання про прийняття спадщини лежить вольовий акт, пов`язаний із наміром спадкоємця прийняти спадщину.

Надаючи правову оцінку належності обраного позивачем способу захисту, належить зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція).

При цьому ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування.

Обґрунтованим є висновок суду першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п`ята статті 1268 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Однак відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (частина третя статті 1296 ЦК України).

Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку, що не отримання спадкоємцем, який прийняв спадщину, свідоцтва про право на спадщину не може бути підставою для відмови у задоволенні вимог кредитора.

Отже не отримання ОСОБА_1 свідоцтва про право власності на 1/3 частку нерухомого майна, а саме квартири за адресою: АДРЕСА_3 , належну ОСОБА_4 не може бути підставою для звільнення відповідача від обов`язку задовольнити вимоги кредитора спадкодавця.

При цьому, колегія суддів враховує, що ОСОБА_1 у визначений законом строк звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 , та від її прийняття не відмовилася.

Відомості про виконання вироку Ужгородського районного суду Закарпатської області від 04 липня 2013 року (справ № 1-120/11) в частині конфіскації майна ОСОБА_4 судам не надані.

Натомість згідно даних Реєстру прав власності на нерухоме майно за

ОСОБА_4 зареєстровано право спільної власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_3

Доводи касаційної скарги, що позивачем було пропущено визначений

статтею 1281 ЦК України строк пред`явлення вимоги до спадкоємців із вимогою кредитора та порушення банком порядку пред`явлення такої вимоги, не заслуговують на увагу, оскільки вимога може бути заявлена кредитором безпосередньо спадкоємцю, а також через нотаріуса за місцем відкриття спадщини, який приймає вимоги кредиторів спадкодавця у строк, встановлений статтею 1281 ЦК України (в редакції на час виникнення спірних правовідносин).

Аналогічний висновок про застосування норм права викладений Верховним Судом у постанові від 25 квітня 2018 року у справі № 645/3265/13-ц.

ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , а 06 липня 2015 року, в межах шестимісячного строку, встановленого частиною другою статті 1281 ЦК України, для пред`явлення вимог спадкоємцям позичальника, ПAT «Банк Фінанси та Кредит» звернувся до Ужгородської районної державної нотаріальної контори з вимогою (претензією) № 599 про обов`язок спадкодавця ОСОБА_4 сплатити заборгованості за кредитним договором, яка була направлена за належністю приватному нотаріусу Ужгородського міського нотаріального округу Семен Є. В., яким заведено спадкову справу після смерті ОСОБА_4 , та в подальшому зміст якої було доведено до відома спадкоємців ОСОБА_4 .

Таким чином, ПAT «Банк Фінанси та Кредит» скористалося своїм правом подати вимогу до спадкоємців через нотаріуса.

Колегія суддів відхиляє доводи касаційної скарги щодо незастосування судами наслідків спливу строку позовної давності, оскільки зі смертю позичальника зобов`язання з повернення кредиту включаються до складу спадщини, строки пред`явлення кредитодавцем вимог до спадкоємців позичальника, а також порядок задоволення цих вимог регламентуються статтями 1281 і 1282 ЦК України.

Такий висновок щодо застосування норми права викладений в постанові Великої Палати Верховного Суду у постанові від 17 квітня 2018 року у справі № 522/407/15-ц (провадження № № 14-53 цс 18).

Разом з тим, визначаючи розмір заборгованості, яка підлягає стягненню з ОСОБА_1 суди залишили поза увагою ту обставину, що позивачем заявлено вимоги про стягнення заборгованості за кредитним договором № 0104Uz/H06-4/4/1 від 04 жовтня 2006 року включаючи 7 818, 20 грн заборгованості по тілу кредиту (з урахуванням здійснених спадкодавцем платежів), 4 625, 09 грн пені та 1500 грн штрафу, щодо якої вже існує судове рішення, яке набрало законної сили, про стягнення цих коштів із спадкодавця ОСОБА_4 на користь АТ «Банк «Фінанси та Кредит», а саме судовий наказ № 2н-1247/08, виданий 14 липня 2008 року Ужгородським міськрайонний судом Закарпатської області.

Отже в цій частині позовних вимог охоронювані інтереси Банку, як кредитора, підлягають захисту шляхом заміни сторони (боржника) у виконавчому провадженні або заміни боржника у виконавчому листі, а не шляхом пред`явлення нового позову до спадкоємців боржника про стягнення коштів відносно яких існує невиконане судове рішення.

Постанова державного виконавця від 28 травня 2015 року про закінчення на підставі пункту 3 частини першої статті 49 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції на час прийняття постанови) виконавчого провадження № 40330994 з виконання судового наказу № 2н-1247/08 у зв`язку зі смертю боржника, не є предметом касаційного перегляду у даній справі.

Разом із тим необхідно зазначити, що пункт 3 частини першої статті 49 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції на час закінчення виконавчого провадження № 40330994) передбачав, що виконавче провадження підлягає закінченню у разі смерті боржника, якщо виконання його обов`язків у виконавчому провадженні не допускає правонаступництва.

Процесуальне правонаступництво - це заміна сторони або третьої особи (правопопередника) іншою особою (правонаступником) у зв`язку із вибуттям із процесу суб`єкта спірного або встановленого рішенням суду правовідношення, за якої до правонаступника переходять усі процесуальні права та обов`язки правопопередника і він продовжує в цивільному судочинстві участь останнього.

Статтями 1218, 1219 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Не входять до складу спадщини права та обов`язки, що нерозривно пов`язані з особою спадкодавця, зокрема: 1) особисті немайнові права; 2) право на участь у товариствах та право членства в об`єднаннях громадян, якщо інше не встановлено законом або їх установчими документами; 3) право на відшкодування шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 4) право на аліменти, пенсію, допомогу або інші виплати, встановлені законом; 5) права та обов`язки особи як кредитора або боржника, передбачені статтею 608 цього Кодексу.

Обов`язок ОСОБА_4 із виконання зобов`язань за кредитним договором № 0104Uz/H06-4/4/1 від 04 жовтня 2006 року, в тому числі виконання судового наказу про стягнення заборгованості, не відноситься до тих обов`язків, які в силу статті 1219 ЦК України є особистими і відносно яких правонаступництво не допускається, оскільки виконання цього обов`язку не пов`язано з певною особою, а тому може здійснюватися і спадкоємцями цієї особи на передбачених законом умовах.

Відповідно до частини першої статті 414 ЦПК України судове рішення, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в касаційному порядку повністю або частково із закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу.

Згідно пункту 3 частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо набрали законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили за тими самими вимогами.

Враховуючи наведене, оскаржувані судові рішення підлягають скасуванню в частині стягнення із ОСОБА_1 заборгованості за кредитом, пені та штрафу із закриттям провадження у справі в цій частині з підстав, передбачених пунктом 3 частини першої статті 255 та частини першої статті 414 ЦПК України.

Також, неможливо погодитись із висновками судів попередніх інстанцій про стягнення із ОСОБА_1 на користь банку комісії у розмірі 20 737грн.

Згідно пунктів 4.7, 4.8 кредитного договору № 0104Uz/H06-4/4/1

від 04 жовтня 2006 року позичальник щомісяця в строк з «1» по «10» число кожного місяця, сплачує комісійну винагороду за надання кредитних ресурсів у розмірі 262, 50 грн. у зазначений термін сплачується комісійна винагорода за попередній календарний місяць. Комісійна винагорода сплачується шляхом зарахування відповідної суми на рахунок № НОМЕР_1 . Зазначена у цьому пункті договору комісійна винагорода сплачується позичальником щомісячно, за весь період до моменту повного виконання позичальником зобов`язань по поверненню отриманих кредитних ресурсів.

Вирішуючи спір у частині стягнення комісії, суди попередніх інстанцій не перевірили, за які саме послуги нарахована комісія в сумі 20 737 грн про стягнення якої були заявлені позовні вимоги, залишивши поза увагою те, що кредитору забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі за дії, які банк здійснює на власну користь чи споживач здійснює на користь банку.

Крім того, колегія суддів враховує те, що банк скористався правом дострокового повернення кредитних коштів, звернувшись в 2008 році до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення повної суми заборгованості за кредитом внаслідок чого змінив строк виконання основного зобов`язання, а зі спливом строку кредитування припинилося право позивача нараховувати проценти, комісію та штрафні санкції за кредитним договором (постанови Великої Палати Верховного Суду

від 28 березня 2018 року, справа № 444/9519/12, провадження № 14-10цс18, та від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц, провадження

№ 14-154цс18).

З урахуванням наведеного, вимоги ПАТ «Банк Фінанси та Кредит» про стягнення комісії у розмірі 20 737 грн, є безпідставними, а тому не підлягають задоволенню.

Відповідно до статті 412 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Зважаючи на те, що у справі не вимагається збирання або додаткової перевірки чи оцінки доказів, обставини справи встановлені судами повно, але в частині вирішення вимог про стягнення комісії допущено неправильне застосування норм матеріального права, оскаржувані судові рішення необхідно скасувати в частині стягнення комісії, та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову в цій частині.

Щодо розподілу судових витрат

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (частина перша статті 141 ЦПК України).

Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки рішення судів попередніх інстанцій підлягають скасуванню з ухваленням нового про відмову в задоволенні вимог в частині стягнення комісії та закриття провадження по справі в частині вимог про стягнення заборгованості за кредитом, пені та штрафу, з ПАТ «Банк Фінанси та Кредит» підлягає стягненню на користь ОСОБА_1 сплачений нею судовий збір в розмірі 551, 80 грн.

Керуючись статтями 400, 402, 409, 412, 414, 416, 418, 419, 436 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області

від 08 листопада 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Закарпатської області від 09 березня 2017 рокускасувати та ухвалити нове рішення.

Відмовити у задоволенні позовних вимог публічного акціонерного товариства «Банк Фінанси та Кредит» про стягнення із ОСОБА_1 комісії за період з 03 липня 2008 року по 31 січня 2015 року в розмірі

20 737 грн.

Закрити провадження у справі в частині позовних вимог публічного акціонерного товариства «Банк Фінанси та Кредит» до ОСОБА_1 про стягнення 7 818, 20 грн заборгованості по кредиту; 4 625, 09 грн пені за несвоєчасне виконання зобов`язань та 1 500 грн штрафу, щодо яких є судовий наказ, який набрав законної сили.

Стягнути з публічного акціонерного товариства «Банк Фінанси та Кредит» на користь ОСОБА_1 551, 80 грн витрат зі сплати судового збору.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді:Є. В. Синельников О. М. Осіян Н. Ю. Сакара С. Ф. Хопта В. В. Шипович