ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 607/3973/18Головуючий у 1-й інстанції Вийванко О.М.
Провадження № 22-ц/817/398/19 Доповідач - Ходоровський М.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 травня 2019 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Ходоровський М.В.

суддів - Бершадська Г. В., Ткач О. І.,

секретаря - Панькевич Т.І.

з участю - позивача ОСОБА_1 відповідачів ОСОБА_2 ОСОБА_3 , адвокатів Фльорківа О.В., Майки А.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_4 на рішення Тернопільського міськрайонного суду від 24 січня 2019 року (головуючий суддя Вийванко О.М., повний текст рішення складено 28 січня 2019 року) у цивільній справі № 607/3973/18 за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3 , ОСОБА_2 про стягнення боргу за договорами позики,-

ВСТАНОВИВ:

У березні 2018 року ОСОБА_5 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_3 та ОСОБА_2 про солідарне стягнення боргу за договорами позики в розмірі 25 000,00 євро.

Позовна заява мотивована тим, що 18.07.2012р. та 02.09.2015р. між ним та ОСОБА_3 було укладено Договори безвідсоткової позики, за якими він позичив ОСОБА_3 відповідно 10 АДРЕСА_1 ОСОБА_6 та АДРЕСА_2 . Отримані ОСОБА_3 внаслідок укладення вищевказаних договорів кошти є джерелом придбання ОСОБА_3 рухомого майна, а саме: автомобіль вантажний RENAULT MAGNUM АЕ 440, 2000 року випуску, зареєстровано 21.07.2012р.; причіп KOGEL SN 24 1995 p. в. зареєстровано 21.07.2012р., причіп SCHMITZ SFG 24 2001 p. в., зареєстровано 08.09.2015р.; автомобіль вантажний RENAULT MAGNUM 440, 2003 року випуску, зареєстровано 04.11.2015р.;

На момент отримання позики, ОСОБА_3 перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_7 .

Посилаючись на неповернення коштів та що вищевказане майно використовується відповідачами в інтересах сім`ї, позивач просив його вимоги задовольнити.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 24 січня 2019 року позов задоволено.

Стягнуто солідарно із ОСОБА_3 , ОСОБА_2 на користь ОСОБА_5 кошти за договорами позики в розмірі 25 000,00 євро (двадцять п`ять тисяч євро), що складає 787 250,00 грн. (сімсот вісімдесят сім тисяч двісті п`ятдесят гривень 00 копійок), згідно офіційного курсу встановленого Національним банком України, станом на 24 січня 2019 року.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 сплачений судовий збір у розмірі 3936,25 грн. (три тисячі дев`ятсот тридцять шість гривень 25 копійок).

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_5 сплачений судовий збір у розмірі 3936,25 грн. (три тисячі дев`ятсот тридцять шість гривень 25 копійок).

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_2 - ОСОБА_4 просить рішення суду в частині стягнення солідарно з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_5 за договорами позики - 25000 Євро, та судовий збір в сумі 3936,25 грн. скасувати та в цій частині ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити посилаючись на недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи, порушення норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, та неправильне застосування норм матеріального права.

Зокрема зазначив, що ОСОБА_7 своєї згоди у будь-якій формі, в тому числі письмовій, на укладення ОСОБА_3 договорів позики та отримання у позивача коштів у позику не надавала а тому договори згідно ст. 640 ЦК є такими, які не укладено.

Апеляційна скарга також мотивована тим, що судом першої інстанції не дано оцінки письмовим доказам, зокрема листу Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області, яким підтверджується продаж транспортних засобів RENAULT MAGNUM АЕ 440, 2000 р.в., та причіпа KOGEL SN 24, 1995 р.в. на прилюдних торгах згідно протоколу № 20-0025/12 від 04.07.2012 р. задовго до дати укладення договору позики від 18.07.2012 р. та розписки від 18.07.2012 р.; залишено поза увагою доводи про те, що датою придбання ОСОБА_3 транспортного засобу - причіпа SCHMITZ SFG 24, 2001 р.в., є 01 вересня 2015 року, що підтверджується наявними у матеріалах справи та витребуваними судом у Регіонального сервісного центру МВС України в Тернопільській області письмовими доказами, а саме довідкою-рахунком Серія ААЕ №202046, виданою 01 вересня 2015 року TOB «Автолюкс Костопіль», ОБЛІКОВОЮ КАРТКОЮ № 71415789 від 01.09.2015 р. та відомостями, зазначеними у ЗАЯВІ № 71808955 від 08.09.2015 р., а договір позики було укладено пізніше - 02 вересня 2015 року, що спростовує висновок суду про надання позики та її використання для придбання даного причіпа.

Також звертає увагу на те, що судом безпідставно не прийнято до уваги доводи про те, що інший транспортний засіб - RENAULT MAGNUM 440, 2003 р.в., зареєстрований за ОСОБА_3 , 04.112015 p., придбано подружжям за рахунок коштів, отриманих від реалізації належного подружжю на праві спільної сумісної власності та зареєстрованого 29 09.2014 р. за ОСОБА_3 транспортного засобу MERCEDESS-BENZ 413CDI, 2004 р.в., котрий 10.10.2015 р. знято з обліку та 15.10.2015 р перереєстровано на нового власника, що підтверджується наявними у справі письмовими доказами, зокрема листом (відповіддю на адвокатський запит) від 18.04.2018 р. № 3 1/19-ф-35а.з. Регіонального сервісного центру МВС України в Тернопільській області.

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

У судовому засіданні ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_4 апеляційну скаргу підтримали, позивач ОСОБА_5 , відповідач ОСОБА_3 та представник ОСОБА_8 заперечили відносно апеляційної скарги, вважають рішення суду законним, обгрунтованим, а доводи апеляційної скарги безпідставними.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення учасників справи, ознайомившись з матеріалами справи, доводами апеляційної скарги в її межах, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 та відповідач ОСОБА_2 з 14 червня 2008 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 08 лютого 2018 року між ними розірвано.

18.07.2012 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_3 укладено Договір безвідсоткової позики, за яким позикодавець ОСОБА_5 передає позичальнику ОСОБА_3 позику в сумі 10000 євро для придбання вантажного автомобіля з причіпом. Згідно розписки від 18.07.2012 року ОСОБА_3 підтвердив, що отримав в позику 10000 євро, які зобов`язався повернути до 01.01.2016 року.

02.09.2015 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_3 укладено Договір безвідсоткової позики, за яким позикодавець ОСОБА_5 передав у власність а позичальник ОСОБА_3 прийняв 15000 євро з зобов`язанням повернути ж таку суму до 01.09.2016 року. Згідно розписки від 02.09.2015 року ОСОБА_3 підтвердив, що отримав в позику для придбання вантажного автомобіля з причіпом 15000 євро, які зобов`язався повернути не пізніше 01.09.2016 року.

Позивач ОСОБА_5 є рідним дядьком ОСОБА_3

Під час перебування у шлюбі ОСОБА_3 придбав: автомобіль вантажний RENAULT MAGNUM АЕ 440, 2000 року випуску, зареєстровано 21.07.2012р.; причіп KOGEL SN 24 1995 p. в. зареєстровано 21.07.2012р., причіп SCHMITZ SFG 24 2001 p. в., зареєстровано 08.09.2015р.; автомобіль вантажний RENAULT MAGNUM 440, 2003 року випуску, зареєстровано 04.11.2015р.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що показами свідків доведено, що при укладенні договорів позики ОСОБА_3 діяв за згодою дружини ОСОБА_2 , зазначені договори позики укладені в інтересах сім`ї,- позичені 25000 євро витрачені на придбання у 2012 та 2015 році автомобілів та причіпів, а тому відповідач ОСОБА_2 є відповідальною в рівній мірі разом із ОСОБА_3 за невиконання умов догорів позики.

З таким висновком суду погодитись не можна, оскільки судом не повно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, висновки, викладені у рішенні суду не відповідають обставинам справи, судом порушено норми матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 65 CК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою.

При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового.

Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово.

Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена.

Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

Статтею 218 ЦК України встановлено, що недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом. Заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами. Рішення суду не може грунтуватися на свідченнях свідків.

За положеннями ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ст. 13 ЦПК України).

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків (ст. 76 ЦПК України).

Згідно ч.2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Отже, аналіз зазначених норм права вказує на те, що у випадку, коли закон вимагає надання одним із подружжя письмової згоди на укладення другим із подружжя договору позики стосовно цінного майна,(ст. 65 СК України) а така згода відсутня, факт надання такої повинен доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами. За положеннями ст. 218 ЦК України підтвердження факту надання згоди не може грунтуватись на показаннях свідків.

Враховуючи те, що відповідач ОСОБА_2 заперечує свою згоду на укладення договорів позики на суму 10 та 15 тис євро, зазначивши, що про наявність таких їй стало відомо лише після предявлення нею позову до відповідача ОСОБА_3 про поділ майна подружжя у лютому 2018 року, приймаючи до уваги предмет спору- 25000 євро є цінним майном, колегія суддів вважає, що висновок суду про наявність згоди ОСОБА_2 на позику 25 000 євро, що мотивований показаннями свідків, грунтується на недопустимих доказах, а тому не має підстав вважати, що договори позики укладено за згодою дружини позичальника.

Також не можна погодитись з висновком суду першої інстанції про те, що саме отримані за договорами позики кошти були використані для сплати за придбані автомобілі та причіпи, виходячи з наступного.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування, а, власне, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи

У відповідності до ч.1 ст.80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до ч. 1 ст, 263 ЦПК України судове рішення повинно грунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обгрунтованим

У відповідності до ч. 5 ст. 263 ЦПК України обгрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно вимог п.1 ч.І ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, питання чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються,

Відповідно до ч 4 ст 265 ЦПК України у мотивувальній частині рішення зазначаються, серед іншого, докази, відхилені судом, та мотиви їх відхилення, мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи щодо наявності чи відсутності підстав для задоволенні позову тощо.

При цьому, оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд, попри встановлення відповідності зібраних доказів вимогам щодо їх належності, допустимості, достовірності та достатності, повинен керуватися та застосовувати критерій доведення «поза розумним сумнівом» (рішення ЄСПЛ від 21.07.2011 p. у справі «Коробов проти України»).

Встановлено, що судом першої інстанції вимоги зазначених норм права у повній мірі не дотримано, у мотивувальній частині рішення не дано оцінки наявним у справі письмовим доказам щодо часу та вартості придбання майна(автомобілів), на що заперечуючи проти позову посилалася відповідач.

Як вбачається із матеріалів справи, автомобіль вантажний RENAULT MAGNUM АЕ 440, 2000 року випуску та причіп KOGEL SN 24 1995 p. згідно листа (Щодо результатів розгляду адвокатського запиту) від 25.10.2018 р. № 10589/3.1-03-25 Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області, якому суд першої інстанції не дав правової оцінки, придбано на прилюдних торгах згідно протоколу № 20-0025/12 від 04.07.2012 р.

Датою придбання ОСОБА_3 транспортного засобу - причіпа SCHMITZ SFG 24, 2001 р.в., є 01 вересня 2015 року, що підтверджується наявними у матеріалах справи та витребуваними судом у Регіонального сервісного центру МВС України в Тернопільській області письмовими доказами, а саме Довідкою-рахунком Серія НОМЕР_1 , виданою 01 вересня 2015 року TOB «Автолюкс Костопіль», Обліковою карткою № НОМЕР_2 від 01.09.2015 р. та відомостями, зазначеними у Заяві № 71808955 від 08.09.2015 р., що також залишилось поза увагою суду першої інстанції.

Оскільки наведені письмові докази вказують, що майно було придбано раніше ніж укладалися договори позики, що спростовує показання свідків ОСОБА_5 , ОСОБА_3 , ОСОБА_9 , та ОСОБА_10 , на підставі яких судом першої інстанції визнано факт придбання ОСОБА_3 транспортних засобів за кошти, які отримані ним у позику від ОСОБА_5 за договорами позики., не має підстав вважати, що вони придбані за кошти, отримані в позику від ОСОБА_5

Встановлено, що автомобіль RENAULT MAGNUM 440, 2003 р.в., зареєстрований за ОСОБА_3 , 04.112015 p. У власності подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_2 (до розірвання шлюбу прізвище ОСОБА_11 ) знаходився автомобіль MERCEDESS-BENZ 413CDI, 2004 р.в. Згідно листа Регіонального сервісного центру МВС України в Тернопільській області від 18.04.2018 р. № 3 1/19-ф-35а.з. даний автомобіль 10.10.2015 р. знято з обліку та 15.10.2015 р перереєстровано на нового власника. Стосовно пояснень ОСОБА_2 за виручені кошти від продажу автомобіля ними придбано автомобіль RENAULT MAGNUM 440, 2003 р.в.

Також встановлено, що матеріалами справи не підтверджено використання коштів на придбання автомобілів у 2012 та 2015 році на суму 25 000,00 Євро.

На підставі наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що факт витрачання отриманих ОСОБА_3 в позику коштів в інтересах сім`ї не підтверджено відповідними доказами, а відтак договори позики укладено не в інтересах сім`ї, що не створює солідарного обов`язку для відповідача ОСОБА_2 , як другого з подружжя.

Доводи ОСОБА_3 та його представника про те, що ч. 3 ст. 65 СК України щодо надання письмової згоди другого з подружжя не поширюється на правовідносини, що виникли в даній справі між сторонами, суд апеляційної інстанції до уваги не приймає так як за змістом ст. 65 СК України положення щодо надання письмової згоди другим із подружжя застосовується як у випадку розпорядження майном так і при набутті майна одним із подружжя.

Частиною другою ст. 65 СК України передбачено, що дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового.

Отже, даною нормою передбачено право а не обов`язок одного із подружжя на визнання договору не дійсним.

Частиною 1 ст. 20 ЦК України встановлено, що особа право на захист здійснює на свій розсуд.

Як вбачається із матеріалів справи, відповідачка ОСОБА_2 позову про визнання недійсними договорів в суд не пред`являла, однак заперечуючи проти позову зазначала, що договори не є укладеними.

Таким чином не предявлення в суд позову про визнання недійсними договорів та відсутність рішення суду про задоволення таких вимог не є підставою вважати, що відповідачка у справі давала згоду на позику грошей та їх використано в інтересах сімї.

Так, як ОСОБА_2 прав позивача не порушила, рішення суду в частині задоволення позову про стягнення солідарно з неї коштів слід скасувати, та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову щодо неї відмовити.

Згідно ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись ст. ст. 35 ч.1, 259 ч.1.2.8, 374 ч.1 п.2, 376, 381 ч.1,3, 382 - 384, 389 ч.1 п. 2, 390 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_4 задовольнити.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду від 24 січня 2019 року в частині стягнення солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_2 в користь ОСОБА_5 за договорами позики 25000,00 Євро та стягнення із ОСОБА_2 в користь ОСОБА_5 судового збору в сумі 3936,25 грн. скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким у задоволенні позову в цій частині до ОСОБА_2 відмовити.

Стягнути із ОСОБА_5 в користь ОСОБА_2 5905 грн судового збору, сплаченого за подання апеляційної скарги.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 03 червня 2019 року.

Головуючий -

Судді -