Справа № 526/1580/18
Провадження № 2/526/44/2019
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 березня 2019 року Гадяцький районний суд Полтавської області в складі:

головуючої судді Тищенко Л.І.

з участю секретаря Синепол С.А.

позивачів ОСОБА_1, ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Гадяч цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа: виконавчий комітет Гадяцької міської ради про втрату права на проживання,

в с т а н о в и в :

до суду звернулися ОСОБА_1, ОСОБА_2 з позовною заявою до ОСОБА_3 про втрату права на проживання.

У позовній заяві позивачі вказують, що їм на підставі свідоцтва про право власності, виданого відділом приватизації житла НГВУ «Полтаванафтогаз» 04.09.2000, належить квартира АДРЕСА_1. У даній квартирі, крім позивача ОСОБА_1, зареєстрований її син ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, який впродовж пяти років за даною адресою не проживає так як проживає ІНФОРМАЦІЯ_2. Будь-яку участь у підтримці квартири у належному стані він не приймає, комунальні платежі не сплачує. На неодноразові прохання про зняття з квартирного обліку він не реагує і категорично відмовляється це робити. У звязку з тим, що відповідач не проживає у квартирі і не платить за комунальні послуги, але зареєстрований у ній, позивач ОСОБА_1 змушена сплачувати комунальні послуги в більших розмірах, а також не може оформити субсидію. Окрім того, позивачі позбавлені можливості повністю розпоряджатися належним їм майном на власний розсуд. Посилаючись на вищевикладене, вони звернулися до суду з даним позовом, в якому просять визнати ОСОБА_3 таким, що втратив право на проживання та користування квартирою № 74, яка знаходиться по вул. Шевченка, 38, в м. Гадяч Полтавської області.

Позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у судовому засіданні позов підтримали у повному обсязі та просили задовольнити його.

Відповідач ОСОБА_3 у судовому засіданні позов ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про втрату права на проживання не визнав, суду пояснив, що дійсно не проживає за місцем реєстрації з 1986 року. У даний час проживає та працює у м. Харкові, власного житла немає, а тому не має можливості зареєструвати місце свого проживання за іншою адресою. Окрім того пояснив, що не проживає у м. Гадяч, в звязку з відсутністю роботи та можливості надати дитині належну освіту.

Представник третьої особи виконавчого комітету Гадяцької міської ради направив до суду заяву про можливість розгляду справи без участі представника третьої особи.

Підстав для відкладення розгляду справи, передбачених ч. 2 ст. 223 ЦПК України, судом не встановлено.

Суд, дослідивши матеріали справи вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про втрату права на проживання підлягають до задоволення, з таких підстав.

Судом встановлено, що позивачам ОСОБА_1 та ОСОБА_2, дошлюбне прізвище якої, як свідчить свідоцтво про шлюб, ОСОБА_1, на підставі свідоцтва про право власності на житло від 04 вересня 2000 року, виданого відділом приватизації житла НГВУ «Полтаванафтогаз» 30 серпня 2000 року, на праві спільної власності належить квартира, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2, вул. Шевченка, м. Гадяч Полтавської області.

Відповідно до довідки виконавчого комітету Гадяцької міської ради № 3783 від 15.06.2018, ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, згідно реєстрації в паспорті проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4, за вищевказаною адресою також зареєстрований ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_5.

Факт відсутності відповідача ОСОБА_3 за місцем фактичної реєстрації, понад один рік, доведено позивачами долученими до справи доказами, а саме: актами обстеження матеріально-побутових умов сімї, зі змісту яких вбачається, що ОСОБА_1 проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4 одна. У вказаній квартирі зареєстрований її син ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, який упродовж пяти років за даною адресою не проживає, а мешкає АДРЕСА_3.

Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_3 більше одного року не проживає у квартирі, належній на праві власності позивачам, у добровільному порядку відмовляється знятися з реєстрації, чим обмежує позивачів у вільному користуванні та розпорядженні своїм житловим приміщенням.

Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

У відповідності до ч. 1 ст. 317 ЦК України та ч. 1 ст. 319 ЦК України - власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном і він реалізовує їх на власний розсуд.

Частиною 1 ст. 383 ЦК України передбачено, що власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї та інших осіб.

Як роз'яснено у п. 34 та п. 35 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (наприклад, статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР; стаття 405 ЦК), а саме від вирішення такої вимоги, як про позбавлення права користування жилим приміщенням.

Задовольняючи позов про захист права власності від порушень, не пов'язаних із позбавленням володіння, суд має право як заборонити відповідачу вчиняти певні дії, так і зобов'язати відповідача усунути наслідки порушення права позивача.

Згідно ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Закон України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов'язані із зняттям з реєстрації місця проживання.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права користування житловим приміщенням.

Положення ст. 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов'язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання.

Статтею ст. 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійснені ним права користування та розпорядження майном.

Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши разом з тим одну із таких вимог: про позбавлення права власності на житлове приміщення; про позбавлення права користування житловим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_3 не проживає у квартирі, власниками якої є позивачі, понад один років, про що відповідач особисто підтвердив та підтверджено належними засобами доказування, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 підлягають до задоволення.

Керуючись ст. 405 ЦК України, ст.ст. 12, 81, 263-265 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в :

Позовні вимоги ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа: виконавчий комітет Гадяцької міської ради про втрату права на проживаннязадовольнити.

Визнати ОСОБА_3 таким, що втратив право користування квартирою № 74 за адресою: вул. Шевченка, буд. 38, м. Гадяч Полтавської області.

Повне судове рішення складено 18 березня 2019 року.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Полтавського апеляційного суду через Гадяцький районний суд Полтавської області протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду.

Відомості, що не проголошуються:

Позивач ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_6, РНОКПП НОМЕР_1, зареєстрована у встановленому законом порядку, місце проживання (перебування): АДРЕСА_4.

Позивач ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_7, РНОКПП НОМЕР_2, зареєстрована у встановленому законом порядку, місце проживання (перебування): АДРЕСА_5.

Відповідач ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_8, РНОКПП невідомий, зареєстрований у встановленому законом порядку за адресою: АДРЕСА_4, проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_9.

Головуючий Л. І. Тищенко