КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 травня 2019 року місто Київ.

Справа 755/2298/19

Апеляційне провадження № 22-ц/824/7304/2019

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Желепи О.В.,

суддів Іванченка М.М., Рубан С.М.,

секретарі судового засідання Миронюк І.В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 07 березня 2019 року (у складі судді Яровенко Н.О., повний текст судового рішення складено 11 березня 2019 року)

в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання дітей,-

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2019 року позивач ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до відповідача ОСОБА_1 про стягнення аліментів, посилаючись на те, що вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з 13.06.2003 року. Від цього шлюбу народилось двоє дітей: син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які проживають з нею та знаходяться на її утриманні. Витрати на лікування, оздоровлення, харчування, фізичне здоров`я, психічний стан, створення належних умов для розвитку природних здібностей, витрати на здобуття освіти у навчальних закладах, спортивних та культурних закладах та розваги дітей в рік становлять приблизно 94000 грн. Досягти згоди, щодо розміру аліментів на дітей в добровільному порядку їй та відповідачу не вдалося, а тому вона звернулась до суду з вказаним позовом. З цих підстав позивач просила суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання синів у твердій грошовій сумі у розмірі по 3500 грн. щомісячно і до досягнення кожною дитиною повноліття.

Рішенням Дніпровського районного суду містка Києва від 07 березня 2019 року вищевказаний позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 , працюючого в ТОВ «КОНСАЛТ АГРО», водієм) аліменти на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_2 ) на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 2000 грн. щомісячно на кожну дитину з наступною індексацією відповідно до закону, починаючи з 11.02.2019 року і до досягнення кожною дитиною повноліття.

В решті позову відмовлено.

Не погодившись з таким рішенням ОСОБА_1 01.04.2019 року подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення змінити.

Визначити розмір аліментів на утримання дітей ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) та ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) у сумі по 1300, 00 грн. на кожну дитину щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку.

В апеляційній скарзі вказує, що рішення ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, зокрема висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи; судом не надано належної оцінки доказам та не враховано всіх фактичних обставин, які мають значення для розгляду справи.

При вирішенні вказаної справи судом не дотримано норм ст.ст. 263, 264 ЦПК України, що призвело до прийняття незаконного та необґрунтованого рішення, яке підлягає скасуванню.

Судом під час судового розгляду не враховано, що позивач не довела належними та допустимими доказами, що її витрати на утримання дітей кожного місяця становлять суму більше 4000 тисяч грн.

Суду першої інстанції, під час судового розгляду надано документи, що підтверджують офіційне працевлаштування відповідача та його матеріальний стан, а також докази, що підтверджують участь батька в житті дітей, що не заперечувалось позивачем.

Так, згідно довідки №КА000000003 від 04.03.2019 виданої ТОВ «Консалт Агро», Відповідач з 01.07.2016 офіційно працевлаштований в ТОВ «Консалт Агро». На даний час займає посаду водія автотранспортних засобів з заробітною платою в 5313,00 грн., щомісячно.

Також вказує, що ним через АТ «КБ «ПриватБанк» синам створені «Картки Юніора», на які кожного місяця останній перераховує по 1000,00 грн. для кожного, що підтверджується виписками з АТ «КБ «ПриватБанк», які долучено до матеріалів справи, що також не заперечувалось позивачем.

Крім того, зверталась увага суду, на той факт, що за адресою свого місця проживання, відповідач проживає разом із своєю матір`ю, яка являється пенсіонером та особою похилого віку, яка також потребує матеріальної допомоги та підтримки, враховуючи мінімальні розміри соціальних виплат (пенсії) наявні в нашій країні.

Визначаючи розмір аліментів, суд не врахував матеріальний стан відповідача та не зазначив, з яких обставин прийшов до висновку про можливість останнього сплачувати аліменти по 2000,00 грн. на кожну дитину щомісячно.

Стягнення аліментів в такому розмірі, призведе до утворення заборгованість по аліментах, що буде порушувати його права .

Враховуючи мінімальний розмір аліментів на одну дитину, який не може бути меншим ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку з урахуванням матеріального стану відповідача (підтвердженого документально), заявник вважає, що визначений судом розмір аліментів у сумі по 2000,00 грн. на кожну дитину слід зменшити, визначивши його в розмірі по 1300, 00грн. на кожну дитину щомісячно.

Відзив ОСОБА_2 подано в строк, визначений в ухвалі про відкриття апеляційного провадження від 15 квітня 2019 року, однак відповідно акту Київського апеляційного суду №575 від 06.05.2019відсутні докази надсилання відзиву відповідачу.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 просила відмовити у задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_1

Зазначила, що сама виховує двох дітей, яких важко фінансово забезпечувати. Сини відвідують спортивну школу з боротьби дзю-до та самбо. Оплата спортивної школи коштує 800 гривень (400 гривень щомісячно на кожну дитину), що підтверджується квитанціями про оплату, (квитанції №№ 570408, 570413, 570418, 570424, 570444, 570452, 570428, 570434, 570438, 570419, 570436, 570445, 570453, 570456, 570465, 570471, 570491, 570480 додаються).

Також син ОСОБА_4 на початку 2019 року приймав участь у змаганнях з самбо та дзю-до серед юнаків, де благодійний стартовий внесок учасників коштував 200 гривень та 250 гривень відповідно.(положення про проведення турніру з самбо та регламент турніру по дзю-до додаються). Для участі у турнірі з дзюдо для ОСОБА_4 було придбано кімано, яке коштувало 670 гривень. (чек№ 2 додається).

Заявник з синами іноді відвідує розважальні заклади, де разом відпочивають. Діти люблять гратися в ТРЦ "Проспект", де купують абонемент вартістю 450 гривень, (квитанція №№ 010186, 010260, 002203 додається).

У магазині "АЛЛО" 10.10.2018 року придбано для сина телефон (5399,00 грн), захисне скло та стартовий пакет (загальна вартість покупки склала 5748,00 грн), (квитанція додається). Також витрати йдуть на медичне обслуговування дітей. Син ОСОБА_4 знаходиться під наглядом райдерматолога, оскільки в 2013 році він пройшов обстеження в стаціонарі, що вимагає додаткових коштів, (виписка з медичної карти додається). Витрати також складають комунальні послуги за квартиру, одяг та взуття для дітей на 4 сезони, їжа.

Крім того, зазначає, що ОСОБА_1 є власником трикімнатної квартири АДРЕСА_3 , яку потрібно утримувати, проводити ремонти. Також був власником автомобіля (Mersedes Vito державний номерний знак НОМЕР_3 ), який відчужив матері (новий ДНЗ НОМЕР_4 ). Вказане свідчить про наявність більшого доходу відповідача ніж 5500 гривень на місяць, що отримує він на роботі.

Вказує, що здобуття освіти в навчальних закладах, спортивних та культурних школах, витрати на взуття та одяг на чотири сезони, лікування, витрати на розваги дітей все це потребує більше коштів, ніж 2000 гривень на місяць.

В судовому засіданні апеляційного суду відповідач доводи скарги підтримав.

Позивач та її представник заперечували проти задоволення скарги.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, відзиву на неї, перевіривши законність та обґрунтованість рішення, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги, суд вважав встановленими такі обставини.

13.06.2003 року ОСОБА_1 та ОСОБА_8 вступили в зареєстрований шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб (а.с.11).

07.02.2007 року шлюб між позивачем та відповідачем було розірвано, що підтверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу (а.с.13).

В судовому засіданні з пояснень сторін встановлено, що до липня 2018 року, не дивлячись на розірвання шлюбу, сторони продовжували проживати однією сім`єю.

Від цього шлюбу у позивача та відповідача народилось двоє дітей: син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копіями свідоцтв про народження (а.с.12, 14).

Судом з`ясовано, що діти постійно мешкають з матір`ю ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_2 .

Угоди про добровільну сплату аліментів між сторонами у справі не досягнуто.

Діти перебувають на утриманні матері, ОСОБА_1 з липня 2018 року у добровільному порядку відповідач сплачує по 1000 грн. щомісяця , але матеріальної допомоги в обсязі, що надає відповідач добровільно недостатньо для забезпечення належного утримання двох дітей.

За приписами ч. 1 та ч. 2 ст. 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №78-ХІІ, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно з ч. 1 ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

За положеннями ч. 1 ст. 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Ч. 1 ст. 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

ОСОБА_1 є чоловіком працездатного віку, відомостей про незадовільний стан його здоров`я відповідачем суду не надано. Надані відповідачем докази засвідчують, що його мати є непрацездатного віку, проте не підтверджує того факту, що вона перебуває на утриманні відповідача.

Враховуючи обставини, викладені у ч. 1 ст. 182 СК України, виходячи з принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини, суд встановив, що розмір аліментів, які підлягають стягненню з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , має бути визначений в сумі 2000 грн. на кожну дитину. Саме такий розмір щомісячного грошового забезпечення з урахуванням грошового забезпечення, яке повинна надавати на утримання дитини їх мати ОСОБА_2 , є необхідним та достатнім для забезпечення потреб дітей, їх фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку.

Дослідивши наявні в справі письмові докази, колегія суддів приходить до висновку, що вищенаведені обставини справи, які суд вважав встановленими є доведеними.

Висновки суду відповідають цим обставинам та вимогам Закону.

Доводи апеляційної скарги в частині необхідності зменшення розміру аліментів до 1300 грн. на кожну дитину, колегія суддів не приймає, з огляду на наступне .

Національним законодавством визначено мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину, який не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (ч. 2 ст. 182 СК України).

Прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років з 01 січня 2019 року встановлено у розмірі 2027,00 грн. нормою п. 2 ч. 1 ст. 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2019 рік".

Незважаючи на те, що дія Закону «Про Державний бюджет України на 2019 рік" поширюється на всю території України, слід враховувати, що при сталому розмірі мінімального прожиткового мінімуму купівельна спроможність у кожній адміністративно-територіальній одиниці може відрізнятися.

Очевидним є факт, що вартість життя в м. Києві перевищує показники в інших регіонах України, а тому кошти для належного забезпечення потреб дитини, її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку, яка мешкає в Києві, необхідні у більшому розмірі ніж мінімально визначено законом.

Визначаючи розмір аліментів на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , суд виходив з того, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини за місцем її проживання (м. Київ), а також враховував розмір середньої заробітної платні у м. Києві (де мешкає відповідач).

Так, згідно статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Згідно прецедентної практики Європейського Суду з прав людини об`єктом статті 8 указаної Конвенції є, в основному, захист людини від будь-якого втручання з боку державних органів. Однак це положення не просто змушує державу утримуватись від такого втручання. Крім цього, насамперед поряд з існуванням негативних зобов`язань, існують позитивні зобов`язання, пов`язані з ефективною повагою до приватного або сімейного життя. Ці зобов`язання можуть включати в себе вжиття заходів, спрямованих на забезпечення поваги до приватного життя навіть у сфері відносин між окремими особами (рішення Європейського Суду з прав людини у справі «М. С. проти України» від 11 липня 2017 року (заява № 2091/13).

Ухвалюючи рішення в справі «М. С. проти України» від 11 липня 2017 року (заява № 2091/13), Європейський суд з прав людини наголосив, що в таких справах основне значення має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення.

При цьому Європейський суд з прав людини зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним.

Найкращі інтереси дитини можуть, залежно від їх характеру та серйозності, перевищувати інтереси батьків.

Ураховуючи положення ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини, ч.7 ст.7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей.

У відповідності до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, посувати її до самостійного життя та праці (ч.1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства»).

Доводи апеляційної скарги не містять жодного посилання на те, що 2000 грн., які стягнув суд на кожну дитину є сумою, яка з урахуванням рівності обов`язків обох батьків є несправедливою, та такою, що значно перевищує витрати матері на дітей, яких вона утримує.

Зміст апеляційної скарги свідчить про те, що відповідач свої власні інтереси, ставить вище, ніж свої обов`язки щодо надання дітям належного рівня життя.

Посилання на те, що заробітна плата відповідача складає суму 5 000 грн., суд не приймає з огляду на те, що маючи в м. Києві власне житло, відповідач з метою належного виконання своїх обов`язків щодо утримання дітей має можливість влаштуватись на роботу з більшою заробітною платою .

Так, за інформацією Головного управління статистики у місті Києві середня номінальна заробітна плата за видами діяльності у січні 2019 року становила 13721 грн., а в березні 2019 року становила 16207 грн.

Апеляційний суд також враховує, те що відповідач є здоровою працездатною людиною, оскільки протилежного матеріали справи не містять та відповідачем не доведено , що його мати перебуває на його утриманні. Тобто, при відповідальному ставленні до своїх батьківських обов`язків надати належний рівень матеріального забезпечення своїм дітям, він має можливість в регіоні в якому він проживає заробити достатньо коштів, з яких витратити на утримання своїх дітей принаймні 2000 грн. на кожного, які відповідають прожитковому мінімуму, визначеному на початок 2019 року.

Крім того, з матеріалів справи вбачається та не заперечується відповідачем, що діти проживають разом з матір`ю, яка здійснює витрати на: лікування, оздоровлення, харчування, фізичне здоров`я, психічний стан, створення належних умов для розвитку природних здібностей , витрати на здобуття освіти у навчальних закладах, спортивних та культурних школах, витрати на одяг та взуття.

Визначений судом розмір аліментів відповідає найкращим інтересам дитини, а також засадам розумності та справедливості.

За змістом ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Апеляційним судом встановлено, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Враховуючи, те що апеляційна скарга залишається без задоволення, судовий збір за подання апеляційної скарги слід покласти на особу, яка подала апеляційну скаргу. Іншими учасниками справи не заявлено до відшкодування судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у апеляційному суді.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382-384 ЦПК України, Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Дніпровського районного суду містка Києва від 07 березня 2019 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 29 травня 2019 року.

Головуючий суддя:

Судді: