Провадження № 2/127/1646/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(ЗАОЧНЕ)

19.06.2019 року Вінницький міський суд Вінницької області

в складі: головуючого судді Сичука М.М.,

за участю секретаря судового засідання Коровай А.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів за договором позики,-

ВСТАНОВИВ:

В квітні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення коштів за договором позики.

Позовна заява мотивована тим, що 15.03.2018 року відповідач ОСОБА_2 згідно договору позики отримав кошти від позивача ОСОБА_1 в сумі 2000,00 доларів США, що згідно офіційного курсу НБУ станом на 15.03.2018 року становить еквівалент 52000,00 грн.

Датою повернення суми сторони погодили 15.05.2018 року.

Позивач зазначає, що відповідач повернув йому 500,00 доларів США, що згідно офіційного курсу НБУ станом на 15.05.2018 року становило еквівалент 13085,00 грн.

У звя`зку з вищенаведеним позивач звернувся до суду та просив стягнути з ОСОБА_2 , на його користь суму 55958,89 грн., з розрахунку: 38915,00 грн. суму основного боргу, 1094,00 грн. 3% річних, 12943,23 грн. пеня, 3006,66 грн. втрати інфляції.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_3 позовні вимоги підтримали у повному обсязі та просили суд позовну заяву задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 до судового засідання не з`явився із невідомих суду причин, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином.

На підставі ст. 280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд вирішив провести заочний розгляд справи.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення позову, з наступних підстав.

Відповідно до договору позики від 15.03.2018 року відповідач ОСОБА_2 позичив кошти у ОСОБА_1 кошти в сумі 2000,00 доларів США, що згідно офіційного курсу НБУ станом на 15.03.2018 року становить еквівалент 52000,00 грн. строком до 15.05.2018 року.

На день звернення позивача з даним позовом відповідач кошти повернув частково, а саме в сумі 500,00 доларів США, що згідно офіційного курсу НБУ станом на 15.05.2018 року становило еквівалент 13085,00 грн.

З розрахунку вбачається, що станом на 23.04.2019 року (день подачі позову) заборгованість відповідача перед позивачем становить: 38915,00 грн. - сума основного боргу, 1094,00 грн. 3% річних, 12943,23 грн. пеня.

Судом перевірено розрахунок боргу, наданий позивачем, і встановлено його відповідністю чинному законодавству.

Встановленим фактам відповідають зобов`язальні правовідносини, що регулюються Цивільним кодексом України.

Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. ст. 1046, 1047 ч. 2 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути продавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей такого ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Відповідно до ст. 207 ч. 1 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або декількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

В установлений строк відповідач ОСОБА_2 не виконав своє зобов`язання, тим самим порушив вимоги ст. 1049 ЦК України, згідно якої позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ст.ст. 526, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

У разі неповернення позичальником суми позики своєчасно його борг складатиме: суму позики з урахування встановленого індексу інфляції за весь час прострочення грошового зобов`язання; проценти за позикою, якщо інше не встановлено договором або законом, нараховані відповідно до договору позики або облікової ставки НБУ за весь строк користування позиченими коштами; три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлено договором або законом (правова позиція міститься в справі Верховного суду України від 02.09.2015 року № 6-369цс15).

Що стосується позовної вимоги про стягнення з ОСОБА_2 інфляційних втрат в сумі 3006,66 грн., суд зазначає наступне.

Стаття 625 ч. 2 ЦК України передбачає, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

В постанові Верховного Суду від 17.10.2018 року (справа № 369/6540/16-ц) зазначено, що індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України - гривня, іноземна валюта індексації не підлягає. Норми частини другої статті 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов`язання, визначеного у гривнях.

Враховуючи те, що предметом договору позики, укладеного між сторонами, було грошове зобов`язання, виражене в іноземній валюті (доларах США) 2000,00 доларів США, то дана вимога про стягнення з відповідача інфляційних в розмірі 3006,66 грн. задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного суд прийшов до висновку про наявність спірних правовідносин між сторонами, які відносяться до договірних зобов`язань, зокрема, позики, встановив, що права позивача відповідачем порушені, оскільки відповідач не виконав належним чином умови договору, тому права позивача підлягають захисту шляхом стягнення з відповідача на користь позивача заборгованість за договором позики від 15.03.2018 року в сумі 52952,23 грн., з яких 38915,00 грн. сума основного боргу, 1094,00 грн. 3% річних, 12943,23 грн. пеня.

Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України, необхідно стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 727,11 грн., тобто пропорційно до розміру задоволених позовних вимог

На підставі зазначеного та керуючись ст.ст. 207, 526, 530, 553, 625, 629 ЦК України, ст.ст. 12, 81, 89, 141,178, 191, 263-265, 279, 280-282 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів за договором позики задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики від 15.03.2018 року в сумі 52952 (п`ятдесят дві тисячі дев`ятсот п`ятдесят дві) гривні 23 копійки, з яких 38915 гривень 00 копійок сума основного боргу, 1094 гривні 00 копійок 3% річних, 12943 гривні 23 копійки пеня.

В іншій частині позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , витрати, пов`язані із сплатою судового збору у розмірі 727 (сімсот двадцять сім) гривень 11 копійок.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 .

Відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_2 .

Суддя