Постанова

Іменем України

02 жовтня 2019 року

м. Київ

справа № 347/406/19-ц

провадження № 61-12260св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Гулейкова І. Ю. (суддя-доповідач), Ступак О. В., Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадженнякасаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 на постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 30 травня

2019 року у складі колегії суддів: Фединяка В. Д., Бойчука І. В., Девляшевського В. А.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог і рішень судів

У березні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дітей.

Позовні вимоги обґрунтовувала тим, що вона та відповідач перебувають у зареєстрованому шлюбу з 08 травня 2009 року, в якому у них народилося двоє дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Зазначала, що подружнє життя з відповідачем не склалося, між ними відсутнє взаєморозуміння, виникають сварки. Протягом шести місяців вони проживають окремо, шлюбні відносини між ними фактично припинені.

Посилаючись на наведене, ОСОБА_1 просила розірвати шлюб, зареєстрований між нею та ОСОБА_2 08 травня 2009 року виконавчим комітетом Рибненської сільської ради Косівського району Івано-Франківської області; неповнолітніх дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , залишити проживати з нею; після розірвання шлюбу залишити за нею прізвище « ОСОБА_1 ».

Рішенням Косівського районного суду від 29 березня 2019 року позов задоволено. Шлюб, зареєстрований між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 08 травня

2009 року виконавчим комітетом Рибненської сільської ради Косівського району Івано-Франківської області, за актовим записом № 2, розірвано. Неповнолітніх дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , залишено проживати з матір`ю ОСОБА_1 При реєстрації розірвання шлюбу ухвалено залишити позивачу прізвище « ОСОБА_1 ».

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що з огляду на те, що сторони разом не проживають, подружніх відносин не підтримують та спільного господарства не ведуть, при цьому відповідач визнав позов в частині вимог про розірвання шлюбу, є підстави для його задоволення.

Суд першої інстанції також задовольнив вимогу позивача про визначення місця проживання дітей разом з нею, відхиливши доводи відповідача, викладені у його запереченнях проти позову в цій частині, як такі, що не підтверджені належними доказами.

Постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 30 травня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено, рішення суду першої інстанції в частині визначення місця проживання дітей скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині визначення місця проживання дітей з матір`ю, апеляційний суд виходив з того, що спір стосується прав та інтересів неповнолітніх дітей, а тому участь у цій справі органу опіки та піклування є обов`язковою. Посилаючись на те, що в порушення вимог процесуального права, суд першої інстанції розглянув справу без залучення представника органу опіки та піклування, та враховуючи відсутність процесуальної можливості усунути вказані вище недоліки, апеляційний суд дійшов висновку про скасування рішення в оскаржуваній частині з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Короткий зміст та узагальнюючі доводи касаційної скарги та інших учасників справи

У липні 2019 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_3 подав до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 30 травня 2019 року, у якій просить скасувати рішення апеляційного в частині відмови у задоволенні позову про визначення місця проживання дітей та в цій частині залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Зазначав, що апеляційний суд дійшов помилкового висновку про відмову у задоволенні позову в оскаржуваній частині з підстав незалучення судом першої інстанції служби у справах дітей, оскільки до початку розгляду справу відповідач подав клопотання про розгляд справи у його відсутності та визнання позовних вимог, що є самостійною підставою для задоволення позову. Враховуючи те, що рішення було ухвалено судом першої інстанції під час підготовчого засідання, тобто фактично розгляду справи не було через визнання відповідачем позовних вимог, підстави для залучення органу опіки та піклування були відсутні. Вищенаведене залишилось поза увагою суду апеляційної інстанції.

Апеляційний суд також не врахував та не надав належної оцінки доводам позивача, викладених у запереченнях на апеляційну скаргу ОСОБА_2 про фактичне проживання дітей разом з матір`ю, що підтверджується рішенням Косівського районного суду Івано-Франківської області від 29 березня 2019 року про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання дітей.

У серпні 2019 року ОСОБА_2 подав відзив на касаційну скаргу, у якому зазначає про законність та обґрунтованість постанови апеляційного суду та безпідставність доводів касаційної скарги, оскільки для правильного вирішення справи в частині визначення місця проживання їхніх неповнолітніх дітей участь органу опіки та піклування є обов`язковою. Звертав увагу на те, що в провадженні Косівського районного суду Івано-Франківської області перебуває справа за його позовом до ОСОБА_1 про визначення місця проживання дітей, в якому орган опіки та піклування зазначений ним як третя особа.

Рух справи у суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 12 липня 2019 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 на постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 30 травня 2019 року, витребувано цивільну справу та надано строк на подання відзивів на касаційну скаргу.

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною другою статті 389 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим (частина перша статті 263 ЦПК України).

Частиною першою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, аоскаржуване судове рішення апеляційного суду - без змін, оскільки його ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судами встановлено, що сторони перебували у шлюбі з 08 травня 2009 року, у якому у них народилось двоє дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копіями свідоцтв про народження.

Звертаючись до суду з указаним вище позовом ОСОБА_1 просила розірвати шлюб між сторонами та визначити місце проживання дітей разом з нею.

Позов в частині розірвання шлюбу був визнаний відповідачем. Щодо визначення місця проживання дітей сторонами згоди не досягнуто.

Апеляційним судом встановлено, що до участі у розгляді справи не було залучено орган опіки та піклування.

Нормативно-правове обґрунтування

Частинами четвертою та п`ятою статті 19 Сімейного кодексу України (далі - СК України) визначено, що при розгляді судом спорів щодо визначення місця проживання дитини обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 грудня 2018 року в справі

№ 372/51/16-ц (провадження № 14-511цс18) зроблено висновок, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення кола осіб, які прийматимуть участь у справі та обґрунтованості

позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи. Суд за клопотанням позивача, не припиняючи розгляду справи, замінює первісного відповідача належним відповідачем, якщо позов пред`явлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, або залучає до участі у справі іншу особу як співвідповідача, роз`яснює позивачу право щодо подання клопотання для залучення у справі третіх особі, тим більше, якщо їх обов`язкова участь визначена законом.

Частиною першою статті 53 ЦПК України треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, можуть вступити у справу на стороні позивача або відповідача до закінчення підготовчого провадження у справі або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження, у разі коли рішення у справі може вплинути на їхні права або обов`язки щодо однієї зі сторін. Їх може бути залучено до участі у справі також за заявою учасників справи.

Відповідно до пункту 4 частини п`ятої статті 12 ЦПК України суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом.

Рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права.

За загальним правилом, законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Проте у справах про визначення місце проживання дитини, суд повинен встановлювати усі обставини, які мають значення та дають підстави визначитись із тим, що буде відповідати найкращим інтересам дитини, не обмежуючись лише обставинами, на які посилаються сторони у своїх вимогах чи запереченнях.

При вирішенні таких спорів доцільно та правильно керуватися виключно інтересами дитини, судам, передусім, потрібно впевнитися, що саме той з батьків, на чию користь буде прийнято рішення, створить для дитини належні умови для її морального, духовного та фізичного розвитку.

При цьому захисту прав дитини та перевірки дотримання її прав та найкращих інтересів повинен сприяти не тільки той з батьків, з яким зараз знаходиться дитина, але й правоохоронні та інші державі органи в компетенцію яких входить перевірка інформації щодо дитини, її стану, місцезнаходження тощо.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Враховуючи наведене, апеляційний суд дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позову з тих підстав, що до участі у справі не було залучено орган опіки та піклування.

Твердження заявника про те, що відповідач визнав позовні вимоги, а тому підстави для залучення до участі у справі органу опіки та піклування були відсутні, спростовуються відзивом ОСОБА_2 на позовну заву ОСОБА_1 та доданими до нього матеріалами.

З матеріалів справи вбачається 28 березня 2019 року ОСОБА_2 подав відзив на позовну заяву ОСОБА_1 , про що також зазначено у рішенні суду першої інстанції. Зі змісту зазначеного вище відзиву вбачається, що відповідач визнавав позов лише в частині вимоги про розірвання шлюбу між ним та позивачем, разом з тим заперечував проти задоволення позову в частині визначення місця проживання дітей з матір`ю.

Разом з тим, суд першої інстанції, посилаючись у рішенні на подану

ОСОБА_2 29 березня 2019 року заяву про визнання ним позовних вимог

та розгляд справи за його відсутності, а також на положення частини третьої статті

200 ЦПК України, безпідставно ухвалив рішення у підготовчому засіданні, не врахувавши наявність заперечень відповідача та невизнання ним вимог в частині визначення місця проживання дітей з матір`ю.

Невизнання ОСОБА_2 позовних вимог в частині визначення місця проживання дітей з матір`ю також підтверджується тим, що саме за його апеляційною скаргою було скасовано рішення суду першої інстанції, яким ці позовні вимоги були задоволенні.

Розглядаючи зазначений позов в частині визначення місця проживання дітей, суд апеляційної інстанції повно та всебічнодослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права, оскільки завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення справ з метою ефективного захисту порушених прав. У цій справі апеляційним судом встановлено, що суд першої інстанції вирішив питання щодо визначення місця проживання дітей без участі органу опіки та піклування, яка є обов`язковою, не залучивши його до участі у справі, що в свою чергу є порушенням норм процесуального права.

Наведені в касаційній скарзі доводи не спростовують висновків суду по суті вирішення указаного позову та не дають підстав вважати, що судом апеляційної інстанції порушено норми матеріального та процесуального права, про що зазначає у касаційній скарзі заявник.

Викладене дає підстави для висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, апостанова суду апеляційної інстанції - без змін із підстав, передбачених статтею 410 ЦПК України.

Керуючись статтями 409, 410 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 30 травня

2019 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:І. Ю. Гулейков

О. В. Ступак

Г. І. Усик