ЖОВТНЕВИЙ РАЙОННИЙ СУД
Миколаївської області
Справа №477/253/19
Провадження №2/477/434/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 червня 2019 року Жовтневий районний суд Миколаївської області у складі:

головуючої судді Л.М.Семенової,

при секретарі Сірюк С.В.,

за участю:

позивача - ОСОБА_1 ,

представника позивача - ОСОБА_2 ,

відповідача - ОСОБА_3 ,

представника відповідача - ОСОБА_4 ,

представника служби у справах дітей - Зелінської Р.Б.,

у підготовчому судовому засіданні по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа без самостійних вимог - виконавчий комітет Миколаївської міської ради, про визначення місця проживання дитини,

ВСТАНОВИВ:

31 січня 2019 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду із позовною заявою до відповідача ОСОБА_3 , в якій просить визначити місце проживання їх малолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 із нею - ОСОБА_1 .

Обґрунтування своїх вимог вказувала, що перебувала з відповідачем у шлюбі з грудня 2013 року по серпень 2018 року. Мають сина ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживав із нею та знаходиться на її утриманні. Після припинення шлюбних відносин відповідачем не було висловлено заперечень щодо проживання їх сина із матір`ю - позивачем по справі за адресою: АДРЕСА_1 , відвідувати дошкільний заклад у цьому районі та отримувати за даною адресою медичну допомогу. Дитина зареєстрована за цією адресою з 04 вересня 2015 року.

Однак 05 січня 2019 року відповідач приїхав за сином і забрав його на три дні за їх попередньою домовленістю, але фактично, самостійно, без її на те згоди, змінив місце проживання дитини, не повернувши його до сьогоднішнього дня. Вивіз дитину до м. Києва, що їй відомо зі слів знайомих, та місце перебування дитини на сьогоднішній день їй невідоме, як і умови проживання сина, забезпечення його належним доглядом, дотриманням режиму та піклування.

Вважає, що в інтересах сина, є проживання із нею - тобто з матерію, а не з батьком, через ранній вік дитини, якому лише виповнилося три роки. Вона на цей час перебуває у декретній відпустці по догляду за молодшою донькою, тому має більшу можливість надати синові належний догляд та дбати про його розвиток. Вказує, що має стабільний підробіток та може в повному обсязі забезпечити всі необхідні умови для проживання та розвитку дитини. Забезпечити його виховання в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Після закінчення декретної відпустки та виходу на роботу її матеріальне становище знову таки буде стабільним, в той час як відповідач не має доходу для матеріального забезпечення належних умов проживання їх спільного сина, не має постійного житла, оскільки зареєстрований у гуртожитку без надання житлової площі та фактично проживає в будинку його матері разом з іншими родичами, та будинок не облаштований у повному обсязі всім необхідним для догляду та розвитку дитини, не може забезпечувати умови для нормального дозвілля та виховання.

Вказує, що вона проживає у комфортабельній двокімнатній квартирі на другому поверсі двоповерхового будинку з сучасним ремонтом, обладнанням та автономним опаленням, де створені всі умови для проживання, виховання та утримання дитини.

Вказує, що між їх сином ОСОБА_5 та її дітьми від першого шлюбу і її чоловіком існують добрі стосунки.

Вважає, що проживання сина ОСОБА_5 із нею відповідає інтересам дитини, вона не має шкідливих звичок, має можливість забезпечити синові належні умови проживання, повною мірою займатися вихованням дитини, чого відповідач забезпечити не взмозі.

Відповідачем ОСОБА_3 подано відзив на позовну заяву, в якому він зазначає, що позивач не може забезпечити належні умови проживання їх сина, оскільки мешкає у двокімнатній квартирі з новим чоловіком ОСОБА_8 , сином ОСОБА_9 , 1998 р.н., сином ОСОБА_10 , 2005 р.н. та донькою ОСОБА_11 , 2017 р.н. Тобто родина із 5 чоловік займає житлову площу у 25,9 кв.м., тобто по 5,18 кв.м. на особу, що не відповідає ст.47 Житлового кодексу України. Квартира обтяжена іпотекою та через відсутність постійного доходу у позивача, кредитне зобов`язання прострочене, тому в будь-який момент на предмет іпотеки може бути звернуто стягнення. Сукупний дохід родини позивача за останнє півріччя 2018 року склав 10 508 грн. на п`ять чоловік, що вказує про неможливість забезпечення належного матеріального забезпечення їх сина. На даний час в Центральному районному суді м.Миколаєва перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до нього про стягнення аліментів на сина ОСОБА_5 , однак вважає, що у такий спосіб позивач бажає збільшити рівень прибутку її самої, а не забезпечити потреби сина. Враховуючи склад сім`ї позивачки, їх син вимушений буде проживати з вітчимом та двома зведеними братами, тоді як на теперішній час ОСОБА_5 проживає з рідним батьком, рідною бабусею, дідусем, тіткою та дядьком. Актом обстеження умов проживання позивача №193 від 22.11.2018 року, складеним представниками ССД ММР, що наданий позивачем суду, ОСОБА_1 було рекомендовано звернутися з ОСОБА_5 до психолога та обладнати окреме спальне місце для хлопчика. Проте суду не було надано доказів, що ці приписи позивачем виконано та вважає, що це свідчить про відсутність зацікавленості матері у створенні комфортних побутових умов для дитини та сприянню психологічної адаптації дитини до нових умов життя. В той час як він - ОСОБА_3 проживає разом зі своїми батьками, братом та сестрою у двоповерховому будинку житловою площею 172 кв.м. Будинок складається з 6-ти кімнат, в експлуатацію не введений, оскільки другий поверх перебуває в стадії оздоблювальних робіт та з метою безпеки дитини зачинений. На першому поверсі для дитини і батька облаштована окрема кімната, дитина має окреме ліжко, забезпечена іграшками, одягом, взуттям, засобами особистої гігієни. На даний час відповідач офіційно не працевлаштований, оскільки займається вихованням дитини та будівництвом будинку. У 2017 році виїжджав до Польщі, де працював на будівництві, проте сукупний дохід родини за останні півроку (09.2018 - НОМЕР_1 ) складає 78 667 грн. Він з квітня 2016 року постійно проживає у будинку матері по АДРЕСА_2 . Має позитивні характеристики. Матеріально-побутові умови, в яких на даний час проживає дитина, відповідають її вікові та потребам, хлопчик відвідує дошкільний навчальний заклад, перебуває під наглядом педіатра амбулаторії загальної практики сімейної медицини с.Полігон, він як батько багато часу приділяє організації дозвілля сина. Після укладення шлюбу позивач з її новим чоловіком ОСОБА_8 14.11.2018 р., відповідач виявив негативні риси в психологічному стані сина. Хлопчик став замкнений, часто плакав, відмовлявся повертатися до матері після побачень із батьком, нервував. У зв`язку з цим він - ОСОБА_3 особисто звернувся до завідувача ДНЗ №92, який раніше відвідував ОСОБА_5 , а також до ССД адміністрації Центрального району, однак останні не виявили за потрібне звернути увагу на психологічний стан дитини, тому він звернувся до приватного психолога. Вважає, що підстав для задоволення вимог ОСОБА_1 та визначення місцем проживання їх сина із нею немає. (а.с. 71)

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 заявлені позовні вимоги підтримали. ОСОБА_1 просила визначити місце проживання їх з відповідачем спільного сина ОСОБА_5 із нею за адресою: АДРЕСА_1 . Вказує, що відповідач фактично викрав дитину та з 09 січня 2019 року вона дитину не бачила. Дитина була забезпечена необхідними умовами проживання та розвитку, ходила до дитячого садочку, була забезпечена необхідним лікуванням. Батько до січня 2019 року не телефонував та не приїздив, не провідував дітей, не приймав участь у вихованні, а забрав сина лише з метою не надавати матеріальну допомогу, після того як нею було подано до суду позов про стягнення аліментів. Малолітня дитина не бачить маму, не отримує належного виховання. Батько не працює офіційно, доходів не має, як і власного житла. Спростувала посилання відповідача у відзиві на позовну заяву та вважає, що він базується на припущеннях, і його доводи нічим не підтверджуються. Знаходження дитини на амбулаторному лікуванні в с.Полігон не відповідає дійсності. Квартира, в якій вона проживає не перебуває в іпотеці банка.

Відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні доводи, викладені у його відзиві на позовну заяву підтвердив. Пояснив, що до 04 грудня2018 року позивач не давала йому дітей, потім дозволила забрати сина на 6 днів, та ОСОБА_5 не хотів повертатися до матері. ІНФОРМАЦІЯ_2 повіз сина на новорічну ялинку. 4 січня 2019 року забрав дитину знову хвору та повіз до м. Києва, де вони жили в орендованій квартирі, син відвідував психолога. Відтоді син проживає із ним, проходить лікування у психолога, погано реагує на повернення до матері.

Представник відповідача вважала позовні вимоги ОСОБА_1 не обґрунтованими. Вказувала, що ОСОБА_1 мешкає з іншим чоловіком, який негативно впливає на дітей. Мати не довела, що проживання сина ОСОБА_5 із батьком шкодить інтересам дитини, не надала доказів, що проживання ОСОБА_5 із матір`ю є кращим для дитини.

Свідок ОСОБА_15 в судовому засіданні показав, що є сином відповідача ОСОБА_3 Характеризував його з негативного боку. Пояснив, що батько не проживає з ним з виповнення йому одного року, не цікавився його долею та життям, не забезпечував матеріально, був відносно нього позбавлений батьківських прав. Щодо даного спору, вважав, що його зведеному братові ОСОБА_5 буде краще проживати із матір`ю, так як за час проживання в його сім`ї батько - відповідач ОСОБА_3 проявляв агресію, зокрема наносив побої своїй дружині, був агресивний, не забезпечував сім`ю.

Свідок ОСОБА_5 в судовому засіданні показала, що є донькою відповідача, якого характеризувала з негативного боку, як агресивного, схильного до скоєння аморальних вчинків. Вважала, що він не може забезпечити малолітньому ОСОБА_5 належне виховання та забезпечення безпечних умов проживання.

Свідок ОСОБА_16 показала, що є співробітницею ОСОБА_3 Останній часто приходить на роботу з сином ОСОБА_5 , якому приділяє достатньо уваги, при цьому вказувала, що про матір дитина не згадує.

Зі змісту наданих суду письмових доказів слідує наступне.

Сторони є батьками малолітнього ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 23).

Після припинення шлюбних відносин між ними, малолітній ОСОБА_5 залишився проживати разом із матір`ю - ОСОБА_1 , що також слідує з пояснень сторін.

Позивач ОСОБА_1 мешкає в АДРЕСА_1 зі своїми дітьми ОСОБА_17 , 1998 року народження (а.с. 7), ОСОБА_18 , 2005 року народження (а.с. 8), ОСОБА_19 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с. 10), та до початку січня 2019 року із нею також проживав син ОСОБА_5 , 2015 року народження. Також з ними проживає чоловік ОСОБА_1 - ОСОБА_8 . Квартира перебуває у її власності (а.с. 18, 27, 79).

27.04.2007 року зареєстровано обтяження щодо даного майна, зокрема квартира перебуває в іпотеці ПАТ «УкрСиббанк» у зв`язку з договором кредиту від 27.04.2007 року, розмір основного зобов`язання 40000 швейцарських Франків , строк виконання зобов`язання - 26.04.2028 р. (а.с. 79 зворотній бік).

Відповідно до психолого-педагогічної характеристики на ОСОБА_5 з дошкільного навчального закладу №92, дитина відвідує даний садочок з 08.10.2018 року, до дитячого садка та вихователя іде спокійно, охоче, привітно вітається, але з матусею довго прощається. Хлопчик добре йде на контакт з дорослими, але ініціатором у спілкуванні сам не виступає. З однолітками спілкується із бажанням. Під час втручання у його гру інших дітей виявляє агресію, іноді усамітнюється, але через короткий час повертається до дітей. Вихованням хлопчика займається мала, ОСОБА_1 . Завжди приводить до дитячого садочка і забирає самостійно, своєчасно сплачує за харчування, дитина забезпечена всім необхідним для навчально-виховного процесу, завжди цікавиться як пройшов день у дитини (а.с. 13).

Відповідно до копії довідки сімейної амбулаторії № 6, ОСОБА_5 знаходиться на обліку даної амбулаторії з народження, проживає в АДРЕСА_1 (а.с. 14).

З листа цієї ж лікарні слідує, що мати належним чином слідкує за здоров`ям дитини, проходить планові огляди, щеплення, догляд за дитиною з боку матері задовільний (а.с. 38).

За даними копії виписки із медичної карти стаціонарного хворого від 05.11.2018 року, остання виписана щодо хворого ОСОБА_5 , мешканця АДРЕСА_1 (а.с. 15).

Згідно даних Миколаївського міського центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді від 29.01.2019 року, за попередньою домовленістю з ОСОБА_1 було відвідано її сім`ю за місцем проживання. Під час відвідування було встановлено, що в квартирі дотримуються санітарно-гігієнічних норм, створено належні умови для проживання, хлопчик має окреме спальне місце з чистою постільною білизною, забезпечений речами необхідними для гармонійного розвитку відповідного віку, одягом та взуттям відповідно до сезону. Зі слів матері, з 05 січня 2019 року син перебуває у батька ОСОБА_3 , який відмовляється повертати дитину, на телефонні дзвінки не відповідає. Через відсутність контакту з батьком дитини, та перебуванням ОСОБА_5 поза межами м.Миколаєва, на даний час, немає можливості провести відповідну роботу та сприяти налагодженню взаємовідносин в сім`ї (а.с. 16).

Відповідно до акту обстеження умов проживання сім`ї ОСОБА_1 від 22.11.2018 року, проведеного працівниками ССД на підставі заяви ОСОБА_3 , то квартира з усіма зручностями, зі створеними належними умовами для дітей, в квартирі чисто та затишно, для виховання та розвитку дитини створені гарні умови. Хоча матері і рекомендовано звернутися із ОСОБА_5 до психолога, проте причини такої рекомендації не зазначені (а.с. 27).

Сама ОСОБА_1 має позитивні характеристики за місцем роботи, а також як прихожанка Свято-княже Михайлівської церкви. На даний час перебуває у декретній відпустці по догляду за дитиною до 3- х років (а.с. 17, 39-43).

Щодо наданих позивачем даних про доходи її сім`ї, то сама вона отримує пенсію у зв`язку із втратою годувальника в сумі до 900 грн. на місяць, аналогічно як і її старший син ОСОБА_17 (а.с. 21-22).

З листів Вітовського та Центрального відділків поліції слідує про звернення ОСОБА_1 до поліції з приводу скарг на колишнього співмешканця ОСОБА_3 , який не надає їй можливості бачитись із дитиною - їх сином ОСОБА_5 (а.с. 36-37).

Щодо відповідача, то ОСОБА_3 зареєстрований в гуртожитку с .Полігон , але фактично з квітня 2016 року постійно мешкає в будинку по АДРЕСА_2 , забудовником якого є, та що на даний час не введено в експлуатацію. Земельна ділянка за даною адресою перебуває у його власності. На даний час за цією ж адресою проживає і його син - ОСОБА_5 (а.с. 26, 62-63, 82-84, 92).

Стосовно копії акту комісії Шевченківської сільської ради від 05.03.2019 року щодо проживання малолітнього ОСОБА_5 в АДРЕСА_2 з квітня 2016 року, то останній спростовується іншими письмовими доказами по справі, зокрема даними дошкільного навчального закладу № 92 м.Миколаєва, довідками лікарських установ (а.с. 93-94).

Як слідує з пояснень сторін, деякий час після народження ОСОБА_5 , сама позивачка з дітьми дійсно проживала в даному будинку нетривалий період часу.

Відповідно до копії актів обстеження матеріально-побутових умов проживання № 11 від 25.01.2019 року та від 22.02.2019 р., проведеного службою у справах дітей Вітовської РДА за адресою: АДРЕСА_2 ОСОБА_3 проживає за вказаною адресою, на даний час не працює, з ним проживає без реєстрації син - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 . З ними разом проживають: ОСОБА_26 , 1939 р.н. - вітчим ОСОБА_3 , ОСОБА_27 , 1950 р.н. - мати відповідача, ОСОБА_28 , 1977 р.н. - брат відповідача; ОСОБА_29 , 1979 р.н. - двоюрідна сестра відповідача. Будинок 2-х поверховий, має 6 кімнат, житловою площею всього 172 кв.м. Будинок облаштований електро-, водопостачанням, опалюється. На момент обстеження ОСОБА_3 вдома не було, за дитиною доглядала бабуся ОСОБА_27 Будинок приватний, знаходиться на стадії будівництва, тому проживають на 1-му поверсі. Будинок облаштований ванною кімнатою, кухнею. Кімната, де знаходиться дитина тепла, світла, облаштований необхідною меблею. Дитина спить в ліжко-манежі. Будинок облаштований побутовою технікою, забезпечений постільною білизною, засобами гігієни, продуктами харчування, одягом, взуттям, іграшками. Будинок утеплений, з євровікнами, новими дверми. Санітарно-гігієнічні умови проживання не порушені. Умови будинку придатні для проживання дитини (а.с 12, 80-81).

Відповідачем надано дані про доходи членів його сім`ї, зокрема брата, матері, вітчима, проте останні не можуть бути прийняті судом до уваги як докази матеріального забезпечення відповідача, адже дані особи не зобов`язані на його утримання (а.с. 86-89).

За висновком Миколаївської міської ради від 27.03.2019 року, останньою визначено за доцільним місце проживання малолітнього ОСОБА_5 із матір`ю ОСОБА_1 (а.с. 114).

Аналогічного висновку дійшла служба у справах дітей Вітовської РДА (а.с. 146) та даний висновок підтвердила в судовому засіданні представник даної служби Зелінська Р.Б, яка вважала, що в інтересах малолітнього ОСОБА_5 , слід визначити його місце проживання із матір`ю.

Вирішуючи спір по суті, суд виходить з наступного.

Відповідно до частин другої, восьмої-десятої статті 7 Сімейного кодексу України (далі - СК України) сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист.

Згідно зі статтею 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини.

Відповідно до статті 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Згідно з частинами першою, другою статті 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Згідно зі статями 18, 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ та набула чинності для України 27 вересня 1991 року (далі - Конвенція про права дитини), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до частини четвертої статті 29 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.

У § 54 рішення ЄСПЛ від 07 грудня 2006 року № 31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Олсон проти Швеції» (№ 2) від 27 листопада 1992 року, Серія A, № 250, ст. 35-36, § 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

У рішенні ЄСПЛ від 11 липня 2017 року, заява № 2091/13 у справі «М.С. проти України» йдеться про визначення «інтересів дитини», їх місця у взаємовідносинах між батьками. У згаданому рішенні ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагодійним. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі у міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення.

Аналіз наведених норм права та практики ЄСПЛ дає підстави для висновку про те, що рівність прав батьків є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання й, у першу чергу, повинні бути визначені інтереси дитини у ситуації спору, а вже тільки потім права батьків.

Як встановлено судом у даній справі, малолітній ОСОБА_5 , після припинення сумісного проживання його батьків - сторін у справі, проживав із матір`ю ОСОБА_1 На прохання батька дитини, у зв`язку із новорічними святами, вона надала згоду на відвідування сином ОСОБА_5 сім`ї відповідача та перебування у нього протягом декількох днів. На початку січня 2019 року відповідач, за попередньою домовленістю, приїхав за сином та забрав його за своїм місцем проживання за адресою: АДРЕСА_2 . Без узгодження з матір`ю деякий час проживав з ним у м.Києві .

Через обіцяний час, дитину матері не повернув, вважає, що в інтересах дитини є кращим проживання із ним.

Вирішуючи питання про визначення місця проживання дитини, суд враховує малолітній вік ОСОБА_5 , якому в липні 2019 року виповниться лише чотири роки, можливість матері, яка перебуває у декретній відпустці, приділяти дитині належну увагу, виховання, турбуватися про здоров`я та гармонійний розвиток дитини. Позивач характеризується позитивно, має дохід, належні умови для проживання та розвитку сина, належно дбає про його здоров`я та розвиток, що підтверджується змістом досліджених судом письмових доказів.

Відповідач проживає в будинку, що знаходиться на стадії ремонту, займає із сином ОСОБА_5 та ще чотирма членами своєї сім`ї перший поверх будинку. Проживання дитини в будинку, що перебуває у стадії ремонту, на думку суду, не може вважатися безпечним місцем для проживання дитини. Більш того, відповідач не має власного доходу, посилається на дохід членів своєї сім`ї, зокрема матері, вітчима, брата та сестри, однак дані особи не є зобов`язаними до утримання як самого відповідача, так і відповідальними за утримання його сина ОСОБА_5 . Частина 2 ст.161 СК України наголошує, що дитина не може бути передана тому з батьків, хто не має власного доходу.

Дорослі діти відповідача, які допитані в судовому засіданні у якості свідків, характеризували його з негативного боку, та як такого, який не здатний забезпечити виховання та догляд за дитиною.

Зазначені відповідачем підстави для визначення місця проживання сина із ним, зокрема погана емоційна обстановка в сім`ї позивача, що негативно вплинуло на психологічний стан дитини, неможливість позивача забезпечити належну увагу їх синові, не знайшли свого підтвердження. Жодних доказів з цього приводу відповідачем не надано, в той час як за вимогами ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Стосовно посилань відповідача про неможливість позивача забезпечити належне утримання їх сина, то обов`язок з утримання дитини покладається на обох з батьків, та позивач скористалася своїм правом та задля захисту інтересів їх сина звернулася до суду із позовом про стягнення з відповідача аліментів на утримання ОСОБА_5 .

Щодо посилань відповідача про проживання сім`ї позивача у квартирі, що обтяжена іпотекою, то останнє не свідчить про відсутність у позивача та її сім`ї постійного місця проживання. Будь-які дані про звернення стягнення на дане майно відсутні.

Відповідно до положень ст. 171 СК України дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками спору щодо визначення її місця проживання. Враховуючи вік малолітнього ОСОБА_5 (три роки), суд прийшов до висновку, що дитина не може об`єктивно та зріло висловитися щодо бажаного проживання з матір`ю чи батьком, та відповідність такого проживання його інтересам.

Враховуючи вище наведене, приймаючи до уваги вік малолітнього ОСОБА_5 , особи сторін, їх участь у вихованні, утриманні та турботу про сина ОСОБА_5 , умови проживання, наявність власного доходу, суд дійшов висновку, що проживання із матір`ю ОСОБА_1 . відповідатиме інтересам малолітнього ОСОБА_5 та забезпеченню його розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі.

З урахуванням приписів ст. 7 Європейської Конвенції «Про здійснення прав дітей» від 25.01.1996 року № 160, ратифікованої Верховною Радою України 03.08.2006 року, відповідно до якої під час розгляду справ, що стосуються дитини, судовий орган діє швидко для уникнення будь-яких невиправданих зволікань, а швидке виконання прийнятих рішень повинно бути забезпечене відповідною процедурою, з урахуванням встановлених в судовому засіданні обставин, зокрема проживання дитини в будинку, що знаходиться у стадії реконструкції, малолітній вік дитини, негативна характеристика відповідача з боку його дорослих дітей, які також показали про його можливе агресивне та насильницьке поводження, суд вважає, що вказане рішення, задля інтересів малолітнього ОСОБА_5 , підлягає негайному виконанню.

Відповідно до ст.141 ЦПК України, у зв`язку зі звільненням позивача від сплати судового збору, останній належить стягнути з відповідача на користь держави.

Керуючись ст.ст. 258-259, 263-265, 273, 354 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Визначити місце проживання малолітнього ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 із матір`ю - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , (особистий код платника податків НОМЕР_2 , паспорт НОМЕР_3 , виданий Ленінським РВ ММУ УМВС України в Миколаївській області 28.10.1997 року), яка проживає в АДРЕСА_1 .

Відповідно до ст. 7 Європейської Конвенції «Про здійснення прав дітей» від 25.01.1996 року № 160, рішення суду в частині визначення місця проживання дитини з матір`ю, допустити до негайного виконання, зобов`язавши ОСОБА_3 негайно повернути малолітнього ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , матері - ОСОБА_1

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , мешканця АДРЕСА_2 , паспорт НОМЕР_4 , виданий Жовтневим РВ УМВС України в Миколаївській області 20.05.2002 року, в дохід держави (рахунок 0172, отримувач коштів Вітовське УК/Вітовський р-н/22030101 , код отримувача (код за ЄДРПОУ) 37992601, банк отримувача -ГУДКСУ у Миколаївській області, код банку отримувача (МФО) 826013, код класифікації доходів бюджету 22030101, призначення платежу - судовий збір) судовий збір в сумі 768 грн. 40 грн.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку безпосередньо до апеляційного суду Миколаївської області протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

У відповідності до п.п. 15.5) п.п.15 п. 1 Розділу ХІІІ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно- телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Повний текст рішення виготовлено 05 червня 2019 року.

Суддя Л.М. Семенова