Дата документу 04.06.2019 Справа № 554/3258/19
Провадження № 2/554/1613/2019
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 червня 2019 року Октябрський районний суд м.Полтави у складі:

головуючого судді - Троцької А.І.,

при секретарі - Зайцевій Я.О.,

за участю позивача - ОСОБА_1 ,

відповідача - Овсяницького Є.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Полтаві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з вищевказаним позовом.

В обґрунтування пред`явлених позовних вимог посилається на те, що 07.11.2005 року вона зареєструвала шлюб з відповідачем ОСОБА_2 . Від шлюбу мають спільного сина ОСОБА_3 , який мешкає з нею та знаходиться на її утриманні. Остаточно шлюбні відносини між сторонами припинені з березня 2018 року та з цього часу вони проживають окремо. Спільне життя з відповідачем не склалося у зв`язку з різними поглядами на життя та ведення сімейного господарства. Син постійно хворіє на гострий рецидивуючий бронхіт, знаходиться на диспансерному обліку. Самостійну утримувати і лікувати дитину не має матеріальної можливості. Відповідач не надає матеріальну допомогу на утримання сина. Просить розірвати шлюб та стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини в розмірі 2000 грн. щомісячно та додатково по 1000 грн. щомісячно на його лікування.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 позовні вимоги визнав частково, згоден сплачувати аліменти на утримання сина в розмірі 1500 грн. Просив врахувати, що він сплачує аліменти на утримання ще однієї дитини, сина ОСОБА_4 в розмірі по 500 грн. щомісячно.

Суд, заслухавши позивача, відповідача, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 , виданого 07.11.2015 року Ленінським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Полтавського міського управління юстиції вбачається, що сторони 07.11.2015 року зареєстрували шлюб, актовий запис №372 (а.с.11).

Згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , виданого 16.02.2016 року Київським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Полтавського міського управління юстиції, ІНФОРМАЦІЯ_1 у позивача та відповідача народився спільний син ОСОБА_3 (а.с.7).

Як встановлено з позовної заяви, подружжя сімейно-шлюбних стосунків не підтримує та проживає окремо з березня 2018 року, спір про майно між сторонами не заявлено, суперечок про місце проживання дитини немає.

Відповідно до ст. 112 ч.2 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 2 ст.114 Сімейного кодексу України - у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу.

Згідно зі ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим.

Відповідно до ст. 113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище.

Згідно з ч. 3 ст. 115 Сімейного кодексу України - документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили.

Враховуючи, що фактично шлюб між подружжям розпався, сімейні стосунки припинені, подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечило б їхнім інтересам, суд вважає, що позов обґрунтовано, та підтверджено доказами, тому він підлягає задоволенню.

Окрім того, позивач просила стягнути з відповідача аліменти на утримання сина та грошові кошти на додаткові витрати.

Згідно зі ст.180 СК України, батьки повинні утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ст. 181 СК України у разі відсутності домовленості між сторонами щодо обрання способу виконання обов`язку утримувати дитину, питання щодо стягнення аліментів і визначення їх розміру вирішується судом.

Аналогічна правова позиція викладена у п. 17 Постанови Пленуму Верховного суду України № 3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів » , відповідно до якого, за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом.

Враховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч. ч. 7, 8 ст. 7 СК України при вирішення будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дитини.

Відповідно до частин 1 і 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789 Х11 (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно зі ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на повагу до свого сімейного життя. При цьому, органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Відповідно до ст. 5 протоколу № 7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей.

Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Зі змісту ч.1 ст.184 СК України вбачається, що суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідачем надано суду копію виконавчого листа Ленінського районного суду м.Полтави, згідно якого рішенням Ленінського районного суду м.Полтави від 21.03.2016 року з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_5 на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 стягнуто аліменти у розмірі по 500 грн. щомісячно до повноліття дитини.

Оцінивши надані докази в сукупності, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів аліментних зобов`язань, суд приходить до висновку, що аліменти на утримання сина ОСОБА_6 , мають стягуватися у розмірі по 1500 грн. щомісячно.

Що стосується вимог про стягнення додаткових витрат на дитину, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 1ст. 185 Сімейного Кодексу України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Дане положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається даною статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей, страждає на тяжку хворобу, є калікою. Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення.

Розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватись відповідними документами.

Згідно ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Аналізуючи зібрані по справі докази, суд не вбачає підстав для задоволення вимог позивача щодо стягнення з відповідача додатковий витрат на утримання дитини, оскільки позивачем не надано суду жодного належного та допустимого доказу, що наявні особливі обставини (розвитком здібностей дитини, її хвороба, каліцтвом тощо ).

Крім того, при вирішенні даного спору, суд враховує ту обставину, що з відповідача стягнуті аліменти на утримання неповнолітньої дитини в розмірі по 1500 грн. щомісячно, що надасть позивачу можливість матеріального утримання дитини.

Враховуючи викладене, суд прийшов до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог в частині стягнення додаткових втрат на дитину.

Статтею 191 СК України визначено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

Згідно ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень, зокрема у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць.

Питання судового збору суд вирішує відповідно до ст. 141 ЦПК України .

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.12,13,81,259,263-265,268, 273, 354 ЦПК України, 105, 112-114, 180,182,184,192 СК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів - задовольнити частково.

Розірвати шлюб між ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрований 07.11.2015 року Ленінським відділом реєстрації актів цивільного стану Полтавського міського управління юстиції, актовий запис №372.

Після розірвання шлюбу ОСОБА_1 відновити прізвище - ОСОБА_1 .

Документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу, є рішення суду, яке набрало законної сили.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , проживаючого: АДРЕСА_1 , РНОКПП - НОМЕР_3 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , проживаючої: АДРЕСА_2 РНОКПП - НОМЕР_4 , аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в твердій грошовій сумі у розмірі по 1500 грн. щомісячно, починаючи з 12.04.2019 року і до повноліття дитини, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_6 .

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , проживаючого: АДРЕСА_1 , РНОКПП - НОМЕР_3 , на користь держави, судовий збір у розмірі 768 грн. 40 коп. та 768 грн. 40 коп., а всього 1536 грн. 80 коп.

Рішення суду в частині стягнення аліментів за один місяць підлягає негайному виконанню.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до суду апеляційної інстанції на протязі тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції - до Полтавського апеляційного суду.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, строк подання апеляційної скарги обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому рішення суду не було вручено в день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , адреса: АДРЕСА_2 , РНОКПП - НОМЕР_5 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП - НОМЕР_3 .

Повний текст рішення виготовлено 14.06.2019 року.

Суддя Октябрського

районного суду м.Полтави Троцька А.І.