ПОСТАНОВА

Іменем України

23 травня 2019 року м. Кропивницький

справа № 405/7503/16

провадження № 22-ц/4809/764/19

Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

Мурашка С.І. (головуючий, суддя-доповідач), Голованя А.М., Карпенка О.Л.,

за участі секретаря - Тимошенко Т.О.

учасники справи:

позивач - Публічне акціонерне товариство «Акцент-Банк»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Ленінського районного суду міста Кіровограда від 07 квітня 2017 року у складі судді Шевченко І.М. і

В С Т А Н О В И В :

У жовтні 2016 року Публічне акціонерне товариство «Акцент-Банк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 та просило стягнути заборгованість у розмірі 385138,47 грн за кредитним договором № AN2BCC9FMD0075 від 01.06.2011, яка складається з заступного:

- заборгованість за кредитом - 13 280,30 грн;

- заборгованість по відсоткам за користування кредитом - 17,28 грн;

- заборгованість по комісії за користування кредитом - 9 600,00 грн,

- пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором - 343 424,77 грн;

- штрафи 500 грн (фіксована частина) та 18 316,12 грн (процентна складова).

Позовна заява мотивована тим, що відповідно до укладеного договору №AN2BCC9FMD0075 від 01.06.2011 позивач отримала кредит в розмірі 20 000 грн, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0,12% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами надання кредиту фізичним особам «Розстрочка», Тарифами складає між нею та банком кредитно-заставний договір.

Відповідач була ознайомлена і згодна з Умовами надання кредиту фізичним особам «Розстрочка», банком надана повна інформація про умови кредитування, що підтверджується її підписом у заяві.

Згідно з умовами укладеного договору Договір складається із заяви позичальника та Умов надання споживчого кредиту фізичним особам.

Позивач повністю виконав взяті на себе зобов`язання, передбачені даним договором.

В порушення умов договору відповідач від своєчасного виконання зобов`язань ухиляється, в зв`язку з чим, станом на 30.09.2016 має заборгованість в сумі 385 138,47 грн, із них: заборгованість за кредитом - 13 280,30 грн; заборгованість по відсоткам за користування кредитом - 17,28 грн; заборгованість по комісії за користування кредитом - 9 600,00 грн, пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором - 343 424,77 грн.; а також штрафи відповідно до п. 5.3 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн (фіксована частина) та 18 316,12 грн (процентна складова).

Рішенням Ленінського районного суду міста Кіровограда від 07 квітня 2017 року задоволено позов.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства "Акцент-Банк" заборгованість за кредитним договором № AN2BCC9FMD0075 від 01.06.2011 року в сумі 385 138,47 грн та 5777,08 грн судових витрат.

Рішення мотивовано тим, що відповідач прострочила виконання грошового зобов`язання, а тому позивач має право вимагати від боржника погашення боргу та стягнення відсотків і штрафних санкцій.

В апеляційній скарзі відповідач просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким відмовити в задоволені позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення є незаконним та необґрунтованим, таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Позовні вимоги банку не підлягають задоволень у зв`язку зі спливом позовної давності згідно ч.4 ст.267 ЦК України.

Суд міг зменшити розмір неустойки оскільки вона значно перевищує розмір тіла кредиту.

В матеріалах справи відсутні докази, що відповідач належним чином повідомлена про дату і час розгляду справи.

В судове засідання апеляційного суду учасники справи не з`явилися про дату, час і місце розгляду справи повідомлялися належним чином, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень з судовими повістками.

ОСОБА_1 надала письмову заяву про розгляд справи без її участі.

Відповідно до положень ч.1 ст.372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними.

Оскільки учасники справи про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином, суд вирішив розглянути справу без їх участі, що відповідає положенням ст.372 ЦПК України.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення у встановлених статтею 367 ЦПК України межах, суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.

З урахуванням вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції не відповідає.

Судом першої інстанції встановлено, що 01.06.2011 між ПАТ «Акцент-Банк» та ОСОБА_1 був укладений договір AN2BCC9FMD0075, відповідно до умов якого остання отримала кредит в розмірі 20 000,00 грн зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0,12% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами надання кредиту фізичним особам «Розстрочка», тарифами складає між нею та банком кредитно-заставний договір.

Відповідач була ознайомлена і згодна з Умовами надання кредиту фізичним особам «Розстрочка», банком надана повна інформація про умови кредитування, що підтверджується її підписом у заяві.

Згідно з умовами укладеного договору Договір складається із заяви позичальника та Умов надання споживчого кредиту фізичним особам.

Факт отримання відповідачкою зазначених коштів підтверджується в судовому засіданні наданим розрахунком заборгованості, в якому відображено рух коштів по рахунку.

Задовольняючи позовні вимоги в повному обсязі суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 прострочила виконання грошового зобов`язання, а тому позивач має право вимагати від боржника погашення боргу та стягнення відсотків і штрафних санкцій.

Проте повністю з висновками суду першої інстанції погодитися неможна з огляду на таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами кредитного договору, відповідно до змісту ч. 1 ст. 638 та ст. 1054 ЦК України, є умови про мету, суму і строк кредиту, умови і порядок його видачі, розмір, порядок нарахування та виплата процентів, відповідальність сторін.

За приписами ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

У частині першій статті 1055 ЦК України передбачено, що кредитний договір укладається у письмовій формі.

Відповідно до статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

За змістом частини першої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Тобто позовна давність застосовується лише за наявності порушеного права особи.

Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено частиною другою статті 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Перебіг позовної давності за вимогами кредитора, які випливають з порушення боржником умов договору (графіка погашення кредиту) про погашення боргу частинами (щомісячними платежами) починається стосовно кожної окремої частини від дня, коли відбулося це порушення.

Позовна давність у таких випадках обчислюється окремо за кожним простроченим платежем.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Задовольняючи позовні вимоги в повному обсязі суд першої інстанції розглянув справу без участі відповідача, зазначивши, що відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилась, про час та місце розгляду справи повідомлялася, повістки адресовані на її адресу повернулись до суду з відміткою «за не запитом», а тому суд прийняв рішення про розгляд справи за її відсутності.

Наведе свідчить, що суд першої інстанції в порушення вимог ст.76 ЦПК України ( в редакції чинній на час вирішення справи) не повідомив відповідача належним чином про дату, час та місце розгляду справи.

У постанові Великої палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 200/11343/14-ц (провадження № 14-59цс18) зазначено, що відповідач, який не був належно повідомлений судом першої інстанції про час і місце розгляду справи, не брав участі у такому розгляді, є підставою для вирішення апеляційним судом заяви цього відповідача про застосування позовної давності, навіть якщо така заява не подавалася ним у суді першої інстанції.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції та застосувати позовну давність.

Оскільки відповідач не була належно повідомлена судом першої інстанції про час і місце розгляду справи, не брала участі у розгляді справи, це є підставою для вирішення апеляційним судом заяви відповідача про застосування позовної давності.

Крім того, відповідно до п.3 ч.3 ст.376 ЦПК України, якщо справу розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду, якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою, це є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення.

Свою апеляційну скаргу відповідач ОСОБА_1 обґрунтовує, в тому числі, тим, що вона не була повідомлена належним чином про дату, час і місце розгляду справи.

З огляду на викладене рішення суду першої інстанції підлягає обов`язковому скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Матеріалами справи підтверджується, що між ПАТ «АКЦЕНТ-БАНК» та відповідачем 01.06.2011 укладено кредитний договір №AN2BCC9FMD0075 у формі Заяви позичальника за зразком розробленим банком (а.с.6).

Підписавши заяву позичальника ОСОБА_1 дала згоду на те, що підписана нею заява разом з Умовами надання кредиту фізичним особам «Розстрочка», Тарифами, складає між нею та банком кредитно-заставний договір.

Відповідач була ознайомлена і згодна з Умовами надання кредиту фізичним особам «Розстрочка», банком надана повна інформація про умови кредитування, що підтверджується її підписом у заяві.

На підставі вказаного договору відповідач отримала кредит у розмірі 20 000 грн, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0,12% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

Факт укладання кредитного договору та отримання коштів відповідачем не оспорюється.

Згідно розрахунку заборгованості за кредитним договором станом на 30.09.2016 відповідач має заборгованість в сумі 385 138,47 грн, із них: заборгованість за кредитом - 13 280,30 грн; заборгованість по відсоткам за користування кредитом - 17,28 грн; заборгованість по комісії за користування кредитом - 9 600,00 грн, пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором - 343 424,77 грн.; а також штрафи відповідно до п. 5.3 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн (фіксована частина) та 18 316,12 грн (процентна складова).

У розділі «Кредит» Заяви позичальника зазначено, що погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: починаючи з 25 по 30 число кожного місяця позичальник повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) у сумі 956,60 грн для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, відсотків, винагороди, комісії, а також витрат згідно з Умовами. Дата останнього погашення заборгованості має бути не пізнішою ніж 31.05.2014.

Отже за умовами договору визначено, що погашення кредиту здійснюється окремими платежами, а тому перебіг позовної давності починається по кожному окремому платежу з моменту прострочення його оплати.

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини перша та п`ята статті 261 ЦК України).

Позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі (частина перша статті 259 ЦК України).

Згідно із частинами першою, другою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Умовами надання кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт), у пункті 5.5, установлено позовну давність тривалістю в п`ять років по вимогам про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки - пені штрафів).

Однак, наявні в матеріалах справи Умовами надання кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт ) , не містять підпису відповідача.

При цьому банк не надав належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що Умови надання кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт) ПАТ «ПриватБанк» не змінювалися і на час укладення кредитного договору саме ці Умови розумів відповідач, підписуючи заяву позичальника, а також те, що Умови надання кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт) містили збільшений строк позовної давності в момент підписання заяви позичальника.

У заяві позичальника від 01 червня 2011 року посилання на домовленість сторін щодо збільшення строку давності відсутнє. Відсутній і окремий договір про збільшення строку давності.

Враховуючи, що Умови, які знаходяться в матеріалах справи, не містять підпису відповідача, у заяві позичальника відсутнє посилання на збільшення строку давності, а тому відсутні підстави вважати, що сторони збільшили позовну давність за вимогами про стягнення кредитної заборгованості до п`яти років. Договору про збільшення позовної давності сторони не укладали. Згідно відмітки суду на позовній заяві, позивач звернувся з позовом 19 жовтня 2016 року, даних про те, що позовну заяву направлено поштою матеріали справи не містять.

Виходячи з того, що дата останнього погашення заборгованості має бути не пізнішою ніж 31.05.2014, а з позовом до суду банк звернувся 18 жовтня 2016 року, враховуючи, що щомісячний платіж становить 956,60 грн, в межах строку позовної давності з відповідача підлягає стягненню заборгованість по тілу кредиту за сім місяців, що становить 6696,2 грн (956,60х7=6696,2).

Крім того, в межах строку позовної давності та з урахуванням приписів ч.3 ст.551 ЦК України з відповідача підлягає стягненню на користь банку 6696,2 грн. пені за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором, з огляду на таке.

Частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

За умовами договору (п.5.1) при порушенні позичальником будь-якого із зобов`язань, передбачених Заявою та п.п.3.2.2,3.2.3 даних Умов, банк має право нарахувати, а позичальник зобов`язується сплатити банку пеню в розмірі 1,25% від суми простроченого платежу.

Прострочена заборгованість становить 13297,58 грн. та враховуючи, що строк позовної давності щодо стягнення пені становить один рік, пеня становить 60670,20 грн (13297,58х1,25%х365+60670,20).

Відповідно до ч.3 ст.551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Оскільки розмір пені значно перевищує розмір збитків, суд вважає за можливе зменшити її розмір та стягнути з відповідача на користь банку 6696,2 грн. пені за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором.

Що стосується позовних вимог про стягнення штрафів 500 грн. (фіксована частина) та 18316,12 грн. (процентна складова), суд приходить до висновку, що ці позовні вимоги не підлягають задоволенню з огляду на таке.

Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов`язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов`язку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обов`язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу).

Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України).

За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Умовами спірного договору, а саме пунктом 5.1 передбачено застосування пені як виду цивільно-правової відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань по даному договору, внаслідок чого нарахування пені відбувається за кожний день прострочення.

У той самий час, згідно з пунктом 5.3 Умов передбачена сплата штрафів як виду цивільно-правової відповідальності за порушення позичальником строків платежів по будь-якому з грошових зобов`язань у розмірі 500 грн. + 5% від суми заборгованості.

Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК України, що штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Також не підлягають задоволенню позовні вимоги про стягнення 9600 грн заборгованості за користування кредитом, з огляду на таке.

Верховним Судом України у постанові від 16 листопада 2016 року у справі №6-1746цс16 викладена правова позиція, що положення пунктів 22, 23 статті 1, статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» з подальшими змінами у взаємозв`язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору.

Відповідно до пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо).

Суди, дійшовши висновку про те, що обслуговування кредиту є супутньою послугою, за надання якої можливе встановлення комісії, не звернули уваги, що, встановивши в кредитному договорі сплату щомісячної комісії за обслуговування кредиту, відповідач не зазначив, які саме послуги за вказану комісію надаються позивачу. При цьому відповідач нараховував, а позивач сплатив комісію за послуги, що супроводжують кредит, а саме за компенсацію сукупних послуг банку за рахунок позивача, що є незаконним.

У справі, яка переглядається апеляційним судом, банком не наведено, за які саме послуги банку відповідачу нараховувалась комісія, а тому суд приходить до висновку, що нарахована заборгованість по комісії в розмірі 9600 грн є незаконною, тому стягненню не підлягає.

З огляду на викладене, позовні вимоги банку підлягають частковому задоволенню і з відповідача підлягає стягненню на користь банку заборгованість за кредитним договором №AN2BCC9FMD0075 від 01 червня 2011 рокув розмірі 13 392 грн 40 коп, з яких: 6696,2 грн - тіло кредиту; 6696,2 грн - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором.

В іншій частині позовних вимог необхідно відмовити.

Неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права відповідно до п.п.1,4 ч.1 ст.376 ЦПК України є підставами для скасування рішення суду першої інстанції з ухваленням нового рішення.

Відповідно до ч.13 ст.141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

В порядку розподілу судових витрат, відповідно до розміру задоволених позовних вимог та враховуючи, що ухвалою суду відповідачу відстрочено сплату судового збору за подання апеляційної скарги, з ОСОБА_1 необхідно стягнути на користь Публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк» 201 грн 04 коп судового збору та в дохід держави 301 грн 56 коп. судового збору.

Крім того, відповідно до розміру відмовлених банку позовних вимог, в дохід держави з Публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк» необхідно стягнути 8364 грн 06 коп судового збору.

Керуючись ст.ст. 374,375,376,381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Ленінського районного суду міста Кіровограда від 07 квітня 2017 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк» до ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 ( паспорт НОМЕР_1 виданий Компаніївським РВ УМВС України в Кіровоградській області 19.11.2007, ІПН - НОМЕР_2 ) на користь Публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк» ( ) 13 392 (тринадцять тисяч триста дев`яносто дві) грн 40 коп, заборгованості за кредитним договором №AN2BCC9FMD0075 від 01 червня 2011 року, та 201 грн 04 коп судових витрат.

Стягнути з ОСОБА_1 ( паспорт НОМЕР_1 виданий Компаніївським РВ УМВС України в Кіровоградській області 19.11.2007, ІПН - НОМЕР_2 ) в дохід держави 301 грн 56 коп. судового збору.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк» () в дохід держави 8364 грн 06 коп судового збору.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду у випадку, передбаченому ст.389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 31.05.2019.

Головуючий суддя (підпис) С. І. Мурашко

Судді (підпис) А. М. Головань (підпис) О. Л. Карпенко

Згідно з оригіналом:

Суддя Кропивницького

апеляційного суду С.І. Мурашко