П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 травня 2019 року місто Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах Прокопчук Л.М. (суддя-доповідач), Самчишиної Н.В., Царюк Л.М. із секретарем судового засідання Богуславською О.М., за участю представника позивача Шевченка А.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на рішення Первомайського районного суду Миколаївської області від 14 березня 2019 року, повний текст якого складено 14 березня 2019 року, ухвалене в приміщенні того ж суду у складі судді Маржиної Т.В., по справі № 484/224/19, провадження №22-ц/812/915/19, за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення зі спадкоємця боргу за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В :

15 січня 2019 року АТ КБ «Приватбанк» звернулося до суду з наданим позовом, мотивуючи тим, що 09.09.2011 року ОСОБА_2 з метою отримання банківських послуг підписав заяву № б/н, згідно якої він отримав кредит у розмірі 9 600 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Позичальник своїм підписом підтвердив згоду про те, що підписана заява разом з Умовами та правилами, Тарифами складають між собою кредитний договір. Позивач зазначає, що повністю виконав свої зобов`язання за договором, надав ОСОБА_2 кредит в розмірі 9600,00 грн.

ІНФОРМАЦІЯ_1 позичальник ОСОБА_2 помер. З цього часу припинено нарахування відсотків за кредитним договором, але залишилася несплаченою заборгованість, що утворилась на момент смерті ОСОБА_2 , яка становить 6 535 грн. 37 коп. і складається із: 6 354 грн. 09 коп. - тіла кредиту та 181 грн. 28 коп. - нарахованих відсотків за користування кредитом. Після смерті ОСОБА_2 спадкоємцем є ОСОБА_1 - відповідачка у справі, яка постійно проживала зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. ІНФОРМАЦІЯ_1 на адресу Першої Первомайської нотаріальної контори Миколаївської області направлено претензію кредитора.

Позивач просив стягнути з відповідача, як із спадкоємця боржника, заборгованість в сумі 6 535 грн. 37 коп. за кредитним договором № б/н від 09.09.2011 року, укладеним спадкодавцем, та судові витрати (а.с. 2-5).

Заочним рішенням Первомайського районного суду Миколаївської області від 14 березня 2019 року відмовлено в задоволенні позову (а.с. 99-100).

В апеляційній скарзі представник АТ КБ «Приватбанк», посилаючись на порушення норм процесуального права та невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Зазначає, що суд не з`ясував у державного нотаріуса місцевої державної нотаріальної контори чи наявне спадкове майно, чи наявні особи, які фактично прийняли спадщину на підставі ч. 3 ст. 1268 ЦК України, а також не зробив запит до органу місцевого самоврядування стосовно реєстрації та проживання на момент смерті громадянина ОСОБА_2 (а.с. 106-110).

Відзив на апеляційну скаргу не надійшов.

В судовому засіданні апеляційного суду представник позивача просив задовольнити апеляційну скаргу.

Відповідачка в судове засідання не з`явилась, про розгляд справи апеляційним судом їй відомо (а.с.130).

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача, переглянувши справу за наявними в ній та додатково поданими доказами та перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до такого.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Наведеним вимогам рішення суду першої інстанції не відповідає.

Судом встановлено, що 09.09.2011 року ОСОБА_2 звернувся до ПАТ КБ «Приватбанк», правонаступником якого є АТ КБ «Приватбанк», з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав заяву № б/н, за умовами якої отримав кредит у розмірі 9 600 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

Позичальник своїм підписом в анкеті-заяві підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами Банку, які викладені на банківському сайті, складає між ним та Банком Договір.

Позивач зі своєї сторони виконав свої зобов`язання за договором, надав ОСОБА_2 грошові кошти в обумовленому розмірі. ОСОБА_2 взяті на себе зобов`язання за кредитним договором не виконав, отримані кредитні кошти не повернув. Відповідно до наданого позивачем розрахунку, сума заборгованості складає 6 535 грн. 37 коп., зокрема: 6 354 грн. 37 коп. - тіло кредиту; 181 грн. 28 коп. - заборгованість за відсотками. Дата, на яку визначено заборгованість, позивачем не зазначена.

Як вбачається з копії свідоцтва про смерть позичальник ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Первомайську реєстраційної служби Первомайського міськрайонного управління юстиції у Миколаївській області складно актовий запис № 496.

З копії спадкової справи № 409/2015, заведеної Першою Первомайською державною нотаріальної конторою Миколаївської області після смерті ОСОБА_2 , вбачається, що справа заведена на підставі претензії кредитора ПАТ КБ «Приватбанк», яка подана у строки, встановлені ст. 1281 ЦК України. Із заявами про прийняття або про відмову від прийняття спадщини спадкоємці не звертались; заповіт в спадковій справі відсутній.

ОСОБА_1 є спадкоємцем першої черги за законом після смерті ОСОБА_2 в порядку ч.3 ст. 1268 ЦК України, оскільки постійно проживала разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини та вважається такою, що прийняла спадщину, оскільки не заявила про відмову від неї протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України.

Факт постійного проживання спадкоємця зі спадкодавцем на момент його смерті підтверджується копіями паспортів позичальника та відповідачки, де адресами реєстрації місця проживання зазначена одна й та ж адреса: АДРЕСА_1 . Відповідачка й нині продовжує проживати за зазначеною адресою, що підтверджується довідкою № 484/03.01-26 від 21.01.2019 року, виданою Виконавчим комітетом Первомайської міської ради Миколаївської області.

Відмовляючи в задоволенні вищевказаного позову, суд виходив з того, що неможливо встановити наявність спадкового майна та його вартість.

Однак з висновком суду погодитись не можна, оскільки рішення суду не відповідає вимогам норм матеріального та процесуального права.

Зі справи вбачається, що суд розглянув справу в порядку спрощеного позовного провадження.

Згідно з частинами другою, четвертою, п`ятою статті 19 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку:1) наказного провадження; 2) позовного провадження (загального або спрощеного);3) окремого провадження.

Спрощене позовне провадження призначене для розгляду: 1) малозначних справ;

2) справ, що виникають з трудових відносин; 3) справ про надання судом дозволу на тимчасовий виїзд дитини за межі України тому з батьків, хто проживає окремо від дитини, у якого відсутня заборгованість зі сплати аліментів та якому відмовлено другим із батьків у наданні нотаріально посвідченої згоди на такий виїзд; 4) справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.

Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні.

Умови, за яких суд має право розглядати вимоги про стягнення грошових сум у наказному провадженні, а справи - у загальному або спрощеному позовному провадженні, визначаються цим Кодексом.

Стаття 274 ЦПК України встановлює порядок розгляду справ в спрощеному позовному провадженні.

Так, відповідно до норм статті 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються справи: 1) малозначні справи; 2) що виникають з трудових відносин; 3) про надання судом дозволу на тимчасовий виїзд дитини за межі України тому з батьків, хто проживає окремо від дитини, у якого відсутня заборгованість зі сплати аліментів та якому відмовлено другим із батьків у наданні нотаріально посвідченої згоди на такий виїзд.

У порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.

За положеннями пункту другого частини четвертої статті 274 ЦПК України в порядку спрощеного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах щодо спадкування.

Визначення спадкування міститься у статті 1216 ЦК України, відповідно до якої спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування є видом універсального правонаступництва, яке характеризується тим, що цивільні права та обов`язки переходять від спадкодавця до спадкоємців як єдине ціле в повному обсязі, одноразовим актом, в один і той самий момент смерті спадкодавця (частини перша та друга статті 1220 ЦК України).

Отже, правовідносини щодо спадщини виникають у момент смерті спадкодавця і припиняються лише після отримання спадкоємцями усіх правових документів на спадщину. Будь-який спір, що виникає з приводу спадкового майна, прав на спадкування, процедур спадкування тощо, є спором щодо спадкування.

Статті 1281, 1282 ЦК України, якою регулюються спірні правовідносини, що виникли між сторонами, знаходиться в Книзі шостій, якою регулюються правовідносини щодо спадкового права.

Таким чином, розглянутий судом спір є спором про спадкування і тому відповідно до наведених вище норм ЦПК повинен був розглянутий судом першої інстанції у порядку загального позовного провадження, а не спрощеного.

Відповідно до пункту сьомого статті 376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо суд розглянув в порядку спрощеного позовного провадження справу, що підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження.

За наведених вище підстав рішення суду першої інстанції слід скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Ухвалюючи нове судове рішення колегія суддів апеляційного суду виходить з такого.

У статті 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Судом першої інстанцій правильно встановлено, що 09.09.2011 року між ОСОБА_2 та позивачем було укладено кредитний договір з метою отримання банківських послуг у вигляді анкети-заяви, згідно якої він отримав кредит у розмірі 9600 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Як свідчить наданий позивачем розрахунок ОСОБА_2 користувався кредитною карткою протягом 2011-2015 років (а.с. 609).

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 помер.

На час відкриття спадщини зобов`язання померлого ОСОБА_2 за кредитними договорами з повернення кредитних коштів та відсотків, що були нараховані за його життя, залишилися невиконаними.

Згідно з частиною першою статті 1281 ЦК України спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги.

Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги (частина друга статті 1281 ЦК України).

Позивачем 24 вересня 2015 року, тобто в строк, передбачений законом, подано до Першої Первомайської державної нотаріальної контори вимогу кредитора на загальну суму 7723,37 грн., яка нотаріальною конторою отримана та на її підставі відкрита спадкова справа (а.с. 76-83). Частково ця сума була погашена спадкоємцями померлого, про що свідчить розрахунок заборгованості на а.с. 8-9.

Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Часом відкриття спадщини є день смерті особи, або день з якого вона оголошується померлою (частина друга статті 1220 ЦК України).

Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї (ч.3 ст. 1268 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п`ята статті 1268 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Однак відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (частина третя статті 1296 ЦК України).

Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку, що хоч отримання спадкоємцем, який прийняв спадщину, свідоцтва про право на спадщину відповідно до статті 1296 ЦК України є правом, а не обов`язком спадкоємця, однак відсутність у спадкоємця такого свідоцтва не може бути підставою для відмови у задоволенні вимог кредитора.

Оскільки після смерті боржника зобов`язання з повернення кредиту входять до складу спадщини, то умови кредитного договору щодо строків повернення кредиту чи сплати його частинами не застосовуються, а підлягають застосуванню норми статті 1282 ЦК України щодо обов`язку спадкоємців задовольнити вимоги кредитора у порядку, передбаченому частиною другою цієї статті.

Матеріали справи свідчать про те, що відповідачка є донькою померлого ОСОБА_2 згідно копії отриманою апеляційним судом актового запису про її народження (а.с. 153).

Відповідач та її батько проживали та були зареєстровані разом за однією адресою на час смерті спадкодавця. Також разом з ним проживали дружина померлого ОСОБА_4 , з якою вони перебували у шлюбі з 07.07.1973 року, та інша дочка - ОСОБА_5 (а.с. 155 зв.). Ніхто із зазначених осіб у передбачений законом строк не звернувся до нотаріальної контори із заявою про відмову від прийняття спадщини.

Відтак, відповідно до вимог ч.3 ст. 1268 ЦК України відповідачка разом з іншими особами, позов до яких не заявлено, прийняла спадщину.

За правилом статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Законодавством визначено, що у подібних випадках відбувається припинення одних правовідносин і виникнення інших, при цьому правовідносини за змістом і природою продовжують існувати за основними своїми характеристиками.

Таким чином, у разі смерті спадкодавця спадкоємці, які прийняли спадщину, не відмовились від її прийняття, замінюють його особу у всіх правовідносинах, що існували на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок смерті спадкодавця.

При цьому необхідно враховувати, що спадкування - це вольовий акт (окрім деяких винятків), яким спадкоємець свідомо приймає рішення про прийняття спадщини або свідомо не користується правом відмовитися від такого прийняття спадщини, тобто безпосереднє волевиявлення або презюмується, якщо особа проживала зі спадкодавцем на момент відкриття спадщини і не відмовилася від її прийняття, або, якщо законний представник неповнолітньої чи недієздатної особи не відмовився від прийняття спадщини.

Виходячи з існування вольового критерію, у цивільних правовідносинах прийнято вважати, що кожен спадкоємець діє добросовісно, як добрий господар, який є зваженим, передбачливим і розсудливим під час прийняття юридично значимих рішень та обранні варіанта власної поведінки. Дотримання наведених норм забезпечуватиме стабільність цивільного обороту.

У ЦК України серед положень про порядок задоволення вимог кредитора спадкодавця в імперативному порядку визначений справедливий баланс між законними інтересами та правомірними очікуваннями кредитора спадкодавця та відповідними, зустрічними їм, інтересами спадкоємців.

Дотримання цього балансу полягає в тому, щоб забезпечити задоволення вимог кредитора спадкодавця за рахунок спадкового майна, не порушивши майнових прав та інтересів спадкоємців такої особи.

Визначення цього балансу законодавцем сформульовано таким чином, що спадкоємці боржника повинні відповідати за його зобов`язаннями в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Зокрема, за правилом частини першої статті 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині.

Спадкування є способом безоплатного набуття майна, а тому стягнення боргів спадкодавця з його спадкоємців в межах вартості отриманої спадщини є справедливим по відношенню до законних інтересів та правомірних очікувань кредитора.

Відмовляючи в задоволенні позову суд виходив з того, що не можливо встановити наявність спадкового майна. Але такий висновок суду є хибним. Він пов`язаний з тим, що судом, як зазначалось раніше, справу було розглянуто в порядку спрощеного позовного провадження, а не загального провадження. Розгляд справи не в тому провадженні призвів до того, що вимоги частини п`ятої статті 12 ЦПК України судом виконані не були, що в свою чергу призвело до неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи.

За клопотанням представника позивача апеляційним судом з`ясовано, що на час смерті ОСОБА_2 за ним на праві власності були зареєстровані транспортні засоби: автомобіль ВАЗ 2103 з 30.06.1998 року, номерний знак НОМЕР_1 , та автомобіль АЗЛК 2140 з 21.06.1988 року, номерний знак НОМЕР_2 , які не знято з обліку (а.с. 149-150).

Предметом доказування у спірних правовідносинах є також вартість майна, одержаного у спадщину.

Частинами першою, п`ятою та шостою статті 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

При цьому відповідно до положень статей 77, 78 ЦПК України докази повинні бути належними та допустимими

На підтвердження вартості вказаного рухомого майна позивач надав пояснення, в яких зазначає, що згідно даних інтернет ресурсів з продажу вживаних транспортних засобів вартість автомобіля ВАЗ 2103 становить щонайменше 13500 грн., вартість автомобіля АЗЛК 2140 - 8000,00 грн.

Колегія суддів не погоджується з таким доказом оцінки спадкового майна, оскільки він грунтується на припущеннях. Належних та достовірних доказів з цього приводу не надано.

Апеляційним судом роз`яснено право сторони заявити клопотання про призначення експертизи чи надання інших доказів щодо вартості спадкового майна, але представник позивача відмовився скористатися таким правом.

За такого, оскільки за законом спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину та відповідно до розміру часток кожного з них, а докази вартості спадкового майна не надані, в задоволенні позову слід відмовити за недоведеністю.

Оскільки апеляційним судом рішення суду першої інстанції щодо вирішення позовних вимог по суті фактично не змінюється, відсутні передбачені ч. 13 ст. 141 ЦПК України підстави для розподілу судових витрат.

Керуючись ст.ст. 367, 376, 382, 389 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» задовольнити частково.

Заочне рішення Первомайського районного суду Миколаївської області від 14 березня 2019 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким в задоволенні позову Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення зі спадкоємця боргу за кредитним договором відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття. Може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання її повного тексту у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий Л.М. Прокопчук

Суддя Н.В. Самчишина

Суддя Л.М. Царюк

Повний текст судового рішення складено 03 червня 2019 року