КОРАБЕЛЬНИЙ РАЙОННИЙ СУД М. МИКОЛАЄВА
Справа № 488/1761/17
Провадження № 2/488/154/19 р.
РІШЕННЯ

Іменем України

18.02.2019 року м. Миколаїв

Корабельний районний суд м. Миколаєва у складі:

головуючого по справі - судді Селіщевої Л.І.,

за участю секретаря судового засідання - Тузова Р.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2017 року ПАТ «Державний Ощадний банк України» в особі філії - Миколаївське обласне управління АТ «Ощадбанк» звернувся з позовною заявою про стягнення кредитної заборгованості з ОСОБА_1 у розмірі 642 943 45 грн. та витрат по сплаті судового збору у розмірі 9 644,15 грн. 00 коп., за договором відновлювальної кредитної лінії №61 від 03 квітня 2008 року, посилаючись на наступне.

03 квітня 2008 року між АТ «Ощадбанк» та ОСОБА_1 було укладено договір відновлювальної кредитної лінії № 61, на підставі якого останній були надані кредитні кошти у розмірі 415 000,00 грн. з терміном погашення 02 квітня 2017 року. У звязку з неналежним виконанням відповідачкою умов договору виникла заборгованість, яка станом на 12.04.2017 року складає 642 943 грн. 45 коп., з яких: 175 346,47 грн. заборгованість за процентами, 243 520, 04 грн. нарахована пеня, 6 225 грн. комісія, 193 771,93 грн. - інфляційні витрати, 24 080,01 грн. - 3% річних.

Посилаючись на відмову відповідача погасити заборгованість в позасудовому порядку, позивач звернувся до суду із даним позовом.

В судове засідання представник позивача не з`явися, надав заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

Відповідач в судове засідання не зявилася, проте, 06.09.2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою в якій просить відмовити в задоволенні позову АТ «Ощадбанк» до неї про стягнення заборгованості та застосувати наслідки пропуску позивачем строків позовної давності.

Суд, вивчивши матеріали справи та всебічно проаналізувавши обставини в їх сукупності, давши оцінку зібраним по справі доказам, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному, обєктивному та всебічному зясуванні обставин справи, прийшов до висновку, що позов не підлягає задоволенню виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальнику в розмірі і на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит і виплати проценти.

03 квітня 2008 року між позивачем та відповідачкою ОСОБА_1 був укладений договір відновлюваної кредитної лінії №61 у вигляді встановленого кредитного ліміту у сумі 415 000, за користування кредитом у розмірі 16,5 % на рік, комісійні винагороди та інші платежі в порядку, но умовах та в строки, визначені Договором.

ВАТ «Державний ощадний банк України» змінило назву на Публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України».

Як вбачається з матеріалів справи, позивач свої зобов`язання за договором виконав належним чином, а саме - надав відповідачці кредит у розмірі, встановленому договором, однак відповідачка взяті на себе зобов`язання належним чином не виконувала.

Згідно розрахунку заборгованості, доданого до матеріалів справи, відповідачка станом на 12.04.2017 року має заборгованість у загальному розмірі 642943 грн. 45 коп., з яких: 175 346,47 грн. нараховані відсотки за користування кредитом, 3255 грн. 00 коп. та 243 520,04 нарахована пеня та комісія, а також 193 771,93 грн. інфляційні витрати та 3% річних 24 080,01 грн.

Таким чином, враховуючи викладене, суд вважає позовні вимоги частково обґрунтованими, однак з матеріалів справи та пояснень відповідачки вбачається, що позивачем пропущено встановлений законодавством строк позовної давності для звернення до суду за захистом своїх порушених прав.

Разом з тим, відповідно до заочного рішення Корабельного районного суду м. Миколаєва від 01 жовтня 2009 року у цивільній справі № 2-1445/2009 за позовом АТ «Ощадбанк» до ОСОБА_1 стягнуто кредитну заборгованість у сумі 462826,46 грн.

Умовами кредитного договору (графіком погашення кредиту) встановлені окремі самостійні зобов`язання, які деталізують обов`язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового платежу, а тому і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення.

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України).

Згідно зі ст.ст. 526, 530, 610, ч. 1 ст. 612 ЦК України зобов`язання повинне виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Якщо в зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін).

При цьому в законодавстві визначаються різні поняття: як «строк договору», так і «строк (термін) виконання зобов`язання» (ст.ст. 530, 631 ЦК України).

Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк.

При цьому перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

Європейський суд з прав людини вказав, що інститут позовної давності є спільною рисою правових систем Держав-учасниць і має на меті гарантувати: юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, спростувати які може виявитися нелегким завданням, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що які відбули у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із спливом часу (STUBBINGS AND OTHERS v. THE UNITED KINGDOM, № 22083/93, № 22095/93, § 51, ЄСПЛ, від 22 жовтня 1996 року; ZOLOTAS v. GREECE (№o. 2), № 66610/09, § 43, ЄСПЛ, від 29 січня 2013 року).

Згідно ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Зокрема, ч. 2 ст. 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Оскільки між сторонами в порядку ст.259 ЦК України домовленості щодо зміни тривалості позовної давності не було досягнуто, на дані правовідносини поширюється загальна позовна давність тривалістю у три роки, перебіг якої починається зі спливом строку виконання зобовязання.

Відповідно до вимог ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Відповідно до ч. 5 ст. 261 ЦК України за зобов`язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання.

Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку (Правові позиції викладені у Постановах ВСУ від 16.11.2016р. у справі № 6-900цс16, від 07.12.2016р. у справі № 6-719цс16, від 14.12.2016р. у справі № 6-2462цс16).

Таким чином, якщо сторони кредитних правовідносин врегулювали в договорі питання дострокового повернення коштів, тобто зміни строку виконання основного зобов`язання, та визначили умови такого повернення коштів, усі наступні платежі, передбачені графіком сплати щомісячних платежів, не мають правового значення, і позичальник повинен звернутися до суду з позовом за захистом свого порушеного права протягом трьох років саме від цієї дати (Правова позиція викладена у Постанові ВСУ від 02.11.2016р. у справі № 6-1174/16).

У разі неналежного виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Згідно зі ст. 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги.

Як було встановлено судом у судовому засіданні, а також підтверджується доданими до матеріалів справи документів, у зв`язку із допущеною заборгованістю зі сплати чергових платежів Банк у 2009 році скористався своїм правом на пред`явлення вимоги до позичальника про дострокове виконання зобов`язань за кредитним договором. Наслідком такого звернення стало ухвалення Корабельним районним судом м. Миколаєва від 05 вересня 2009 року у цивільній справі № 2-1445/2009 рішення. Таке свідчить про те, що термін виконання зобов`язання за цим договором банком було змінено і цей термін необхідно визнати таким, що настав з моменту звернення банку до суду з таким позовом (ухвала Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ по справі № 6-28531св14 від 01.10.2014р.).

Рішенням суду встановлено, що порушення зобов`язань заборгованості відбулось ще станом на 01.10.2008 року.

Відповідно до ст. 261 ЦК України початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов.

Перебіг позовної давності за вимогами кредитора, які випливають з порушення боржником умов договору (графіка погашення кредиту) про погашення боргу частинами (щомісячними платежами) починається стосовно кожної окремої частини, від дня, коли відбулося це порушення.

Позовна давність у таких випадках обчислюється окремо по кожному простроченому платежу.

У разі порушення боржником строків сплати чергових платежів, передбачених договором, відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України кредитор протягом усього часу - до встановленого договором строку закінчення виконання останнього зобов`язання вправі заявити в суді вимоги про дострокове повернення тієї частини позики (разом з нарахованими процентами - ст. 1048 ЦК України ), що підлягає сплаті.

Несплачені до моменту звернення кредитора до суду платежі підлягають стягненню у межах позовної давності по кожному із платежів.

Згідно із ч.ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Рішення по суті спору ухвалюється судом першої інстанції, а на стадії апеляційного провадження здійснюється лише перевірка законності й обґрунтованості рішення суду (ст. 303 ЦПК України), тому заява про застосування позовної давності може бути розглянута, якщо вона подана під час розгляду справи в суді першої інстанції (Правові позиції викладені у Постановах ВСУ №№ 6-246цс14, 6-25цс15, 6-738цс15).

Відповідно до правового висновку по справі № 6-3116цс16 викладеного в постанові судової палати у цивільних справах Верховного суду України від 05 липня 2017 року зазначено, що за загальним правилом перебіг загальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

З урахуванням особливостей конкретних правовідносин початок перебігу позовної давності може бути пов`язаний з різними юридичними фактами та їх оцінкою управомоченою особою.

Пред`явивши вимогу про дострокове повернення кредиту та сплату відсотків за користування ним, кредитор відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України та умов укладеного договору змінив строк виконання основного зобов`язання.

Відповідно до ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ по справі № 6-28531св14 від 01.10.2014р., зазначено, що термін виконання зобов`язань за кредитним договором змінюється банком з моменту набрання законної сили рішення суду про стягнення заборгованості.

Відповідно до п.1.ст. 360 -7 - Висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 355 цього Кодексу, є обов`язковим для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів.

Щодо нарахування банком заборгованості за відсотками за період після жовтня 2009 року суд виходить з наступного.

Згідно з ч.1 ст.1048 ЦК позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів установлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Припис абз.2 ч.1 ст.1048 ЦК про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише в межах погодженого сторонами строку кредитування.

Враховуючи викладене, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі предявлення до позичальника вимоги згідно із ч.2 ст.1050 ЦК. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені ч.2 ст.625 ЦК, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобовязання.

Таким чином, вимоги банку про стягнення процентів після жовтня 2009 року та не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства.

Такий правовий висновок узгоджується з позицією палати ВС, висловленою у постанові від 28.03.2018 у справі №14-10цс18.

У пунктах 91-93 Постанови Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12-ц зроблено висновок, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Якщо кредитний договір встановлює окремі зобов`язання, які деталізують обов`язок позичальника повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то незалежно від визначення у договорі строку кредитування право кредитодавця вважається порушеним з моменту порушення позичальником терміну внесення чергового платежу. А відтак, перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу у межах строку кредитування згідно з частиною п`ятоюстатті 261 ЦК України починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) позичальником обов`язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу.

Встановлення строку кредитування у кредитному договорі, що передбачає внесення позичальником щомісячних платежів, має значення не для визначення початку перебігу позовної давності за вимогами кредитодавця щодо погашення заборгованості за цим договором, а, насамперед, для визначення позичальнику розміру щомісячних платежів. Відтак, за вказаних умов початок перебігу позовної давності не можна визначати окремо для погашення всієї заборгованості за договором (зі спливом строку кредитування) і для погашення щомісячних платежів (після несплати чергового такого платежу).

Пунктом 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17.07.1997р. № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції по захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №№№ 2, 4, 7, 11 до Конвенції, яка набрала чинності для України 11.09.1997 року, передбачено, що кожен має право на розгляд його справи судом.

Разом з тим, Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), зазначає, що «позовна давність це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності, що є звичайним явищем у національних законодавствах держав учасників Конвенції, виконує кілька завдань, в тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу» (п. 570 рішення від 20 вересня 2011 року у справі ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»; п. 51 рішення від 22 жовтня 1996 року у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»).

За змістом стст.256, 267 ЦК, суд може відмовити в позові через сплив без поважних причин строку звернення до суду лише в тому разі, коли позов є обґрунтованим. У разі безпідставності позовних вимог і спливу строку звернення до суду в позові належить відмовити за безпідставністю позовних вимог.

Таким чином, позовні вимоги про стягнення процентів та пені, нарахованих після закінчення строку дії кредитного договору 02 квітня 2017 року, є необґрунтованими, а тому позовна давність до цих вимог не підлягає застосуванню. В цій частині суд відмовляє у задоволенні позовних вимог через їх необґрунтованість та безпідставність.

У відповідності до вимог ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч.4 ст.267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у справі, є підставою для відмови у позові.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, належним чином оцінивши подані сторонами докази, суд доходить висновку про те, що позивач звернувся до суду із пропуском строку позовної давності, про застосування якого було заявлено відповідачкою у справі, а відтак у задоволенні позовних вимог слід відмовити.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

У відповідності до ч.2 ст. 141 ЦПК України, оскільки у задоволенні позовних вимог відмовлено, понесені позивачем судові витрати у справі стягненню з відповідачки не підлягають.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 3, 10, 12, 13, 81, 89, 133, 141, 259, 263-265 ЦПК України -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - відмовити повністю.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Миколаївської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня проголошення рішення. У випадку проголошення у судовому засіданні лише вступної та резолютивної частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне найменування сторін:

Позивач: Публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України», , адреса: м. Миколаїв, Херсонське шосе, 50.

Відповідач: ОСОБА_1 , НОМЕР_1 , виданий Новопсковським районом Луганської області, РНОКПП: НОМЕР_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 .

Суддя Л.І. Селіщева