Справа № 345/5344/18
Провадження № 22-ц/4808/542/19
Головуючий у 1 інстанції Кардаш О. І.
Суддя-доповідач Василишин
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 червня 2019 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

судді-доповідача Василишин Л.В.,

суддів: Максюти І.О., Матківського Р.Й.,

секретаря Бойчука Л.М.,

за участю відповідача ОСОБА_1 ,

адвоката Максиміва В.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Калуського міськрайонного суду від 30 січня 2019 року, у складі судді Кардаш О.І., ухвалене в м.Калуш, у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення пені за несвоєчасну сплату аліментів та додаткових витрат на утримання дітей,-

в с т а н о в и в:

У грудні 2018 року ОСОБА_2 звернулась до суду із вищевказаним позовом.

Свої вимоги позивачка обгрунтовувала тим, що рішенням Калуського міськрайонного суду від 15.06.2018 року вирішено стягувати з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 алімети на утримання неповнолітніх дітей: дочки ОСОБА_3 в твердій грошовій сумі в розмірі 1000,0 грн. щомісячно та сина ОСОБА_3 в твердій грошовій сумі в розмірі 1300,0 грн. щомісячно, починаючи з 30.03.2018 року і до досягнення дітьми повноліття.

Також рішенням суду вирішено стягувати з відповідача на користь ОСОБА_2 на її утримання аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 500,0 грн. щомісячно, починаючи з 30.03.2018 року і до досягнення дитиною ОСОБА_3 трьох років, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позивачка зазначила, що станом на 01.12.2018 року судове рішення відповідач не виконує належним чином, внаслідок чого по сплаті аліментів утворилась заборгованість.

Відповідно до розрахунку, наданого державним виконавцем Калуського міськрайонного ВДВС ГТУЮ в Івано-Франківській області, заборгованість по сплаті аліментів на утримання дітей на 01.12.2018 року становить 5648,39 грн., а на утримання дружини - 1932,25 грн.

Посилаючись на положення ст.196 СК України, позивачка просила стягнути з відповідача пеню за період з 30.03.2018 року по 01.12.2018 року за прострочення сплати аліментів на утримання дітей у розмірі 2544,48 грн., а також за прострочення сплати аліментів на утримання дружини у розмірі 941,32 грн., а всього разом 3485,80 грн.

Уточнивши позовні вимоги (а.с.24-26), позивачка також просила стянути з відповідача додаткові витрати на утримання дітей, обгрунтовуючи таку вимогу виписками з медичних карт ОСОБА_3 та ОСОБА_5 та вказуючи на фінансові витрати, у зв`язку з лікуванням дітей. Так, згідно медичних виписок у ОСОБА_3 встановлено діагноз: хронічний середній карієс зубів, хронічний пародонтоз. Син ОСОБА_5 має діагноз - епілептичний синдром, генералізовані тоніко-клотичні судоми, гострий фарингіт, двобічна клишоногість.

На підтвердження додатових витрат на утримання дітей до заяви долучено план лікування, акти про надання медичних послуг, рецепти лікаря та ряд фіскальних чеків на загальну суму 14 038,75 грн.

На підставі ст.185 СК України, позивачка просила стягнути з відповідача 7019,37 грн. додаткових витат, а також 2200,0 грн. витрат за надання правової допомоги.

Рішенням Калуського міськрайонного суду від 30 січня 2019 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 неустойку (пеню) за несплату аліментів на утримання неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 за період з 30.03.2018 по 01.12.2018 в розмірі 2544,48 грн., аліментів на утримання дружини за період з 30.03.2018 по 01.12.2018 в розмірі 941,32 грн., а разом 3485,80 грн.; додаткові витрати на утримання дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 в розмірі 7019,37 грн.; витрати за надання правничої допомоги в розмірі 2200,00 грн.

На вказане рішення ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Апелянт вказав, що вирішуючи питання про стягнення пені за прострочення сплати аліментів на утримання неповнолітніх дітей та позивачки, суд обмежився вказівкою на те, що за матеріалами справи мало місце прострочення по сплаті аліментів з боку боржника і боржник не довів відсутності своє вини у виникненні заборгованості. При цьому суд знехтував аргументами щодо відсутності у відповідача заборгованості по сплаті аліментів у березні, квітні та червні 2018 року, оскільки стягнення аліментів призначено рішенням суду від 15.06.2018 року, при цьому стягнення аліментів призначено з 30.03.2018 року.

Однак, нарахування пені здійснено в тому числі і за березень, квітень, травень і червень 2018 року на загальну суму 1404,48 грн. за прострочення сплати аліментів на утримання дітей та 455,32 грн. пені на заборгованість по аліментах на утримання дружини.

З огляду на те, що виконавчий лист за цим рішенням суду було видано лише у червні 2018 року, апелянт вважає, що у березні, квітні та травні 2018 року у нього не було обов`язку сплачувати аліменти за рішенням суду, а тому не могла виникнути заборгованість із несплати аліментів. У червні ж аліменти було оплачено у повному розмірі в сумі 2300 грн.

За наведених обставин апелянт вважає, що він не прострочував встановлене рішенням суду зобов`язання зі сплати аліментів, оскільки такий обов`язок у нього виник лише з другої половини червня 2018 року. Тому, на думку апелянта, рішення суду в цій частині не відповідає нормам ч.1 ст.196 СК України та правовому висновку Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 року, оскільки пеня (неустойка) може нараховуватись лише, як наслідок прострочення зобов`язання боржником.

Крім того, судом не встановлено реального розміру пені, як на це вказано у правовому висновку Великої Палати Верховного Суду. Натомість суд обмежився твердженням того, що відповідач не довів відсутності своєї вини у виникненні заборгованості по сплаті аліментів, не переконавшись, чи мало місце прострочення і заборгованість зі сплати аліментів у вказані періоди, а також не перевірив правильність розрахунку пені позивачкою.

Апелянт також не повністю погоджується з рішенням суду в частині стягнення з нього додаткових витрат на утримання дітей.

Так, апелянт вказав, що він частково оплатив товари і послуги на потреби дітей, а саме: в сумі 600,0 грн. оплачено витрати на придбання ортопедичної продукції, придбаної згідно рахунку ПП «БІО», квитанції про оплату від 26.12.2018 року і 26.01.2019 року. Також повністю оплачено витрати на придбання лікарського препарату «Левоцитам» на суму 427,45 грн., згідно квитанції про оплату витрат від 09.11.2018р. і 18.10.2018р.

Також апелянт частково визнає витрати згідно товарного чеку від 10.12.2018 на придбання ортопедичної продукції (загальна сума чеку - 2170,0 грн., сума до відшкодування - 1085,0 грн.) та витрати за надані стоматологічні послуги на суму 945,0 грн. (сума до відшкодування 472,5 грн.).

В решті вимоги про відшкодування додаткових витрат апелянт не визнає, як такі, що не мають належного обгрунтування.

Зокрема, апелянт не визнає:

- витрати на лікарський препарат «Депакін» на суму 145,40 грн., оскільки такий віднесено до групи протиепілептичних препаратів, який надається державою по урядовій програмі «Безкоштовні ліки»;

- витрати на суму 311,95 грн., згідно чеку №163113, оскільки такий є нечитабельним;

- витрати на суму 115,70 грн. на придбання препарату «крапельки-краплі» та на суму 130,75 грн. на придбання препарату «Супрастин» - ніяким чином не обгрунтований з позиції потреб дітей на лікування;

- витрати на суму 227,49 грн. на придбання препарату Діапірід, оскільки такий використовується для лікування діабету 2-го типу і призначається для дорослих;

- витрати на суму 438,05 грн. на придбання лікарського засобу Мальтофер, який призначається для лікування анемії з 12-річного віку;

- витрати на суму 100,0 грн. (на придбання препаратів Цитрамон і Сорбекс), 142,52 грн. (на придбання бутилочки для годування, маски медичної) та 58,1 грн. (на придбання пустушки) не доведені, як призначені для лікування дітей та необгрунтовні з точки зору особливих потреб дітей.

Крім того, суд першої інстанції не розглянув клопотання про зменшення розміру пені до 1000,0 грн. на підставі ч.2 ст.196 СК України з підстав незадовільного матеріального становища, наявності іншої сім`ї і 4 утриманців.

Посилаючись на вказані обставини, апелянт просив частково скасувати оскаржуване рішення суду, залишивши його без змін в частині стягнення в користь позивача 1557,50 грн. витрат на додаткові потреби дітей, 1000,0 грн. пені за несвоєчасне виконання зобов`язань по оплаті аліментів на утримання дітей і дружини; зменшити в порядку ст.196 СК України розмір пені на 626 грн. В решті позову просив відмовити.

В засіданні апеляційного суду апелянт та його представник вимоги скарги підтримали просили її задоволити.

Позивач та її представник в судове засідання не з`явилися, про час та місце були повідомлені належно.

Вислухавши доповідача, пояснення сторони, перевіривши письмові матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги.

Відповідно до ст.367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Статтею 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Матеріалами справи встановлено, що рішенням Калуського міськрайонного суду від 15.06.2018 року вирішено стягувати з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в твердій грошовій сумі в розімірі 1000,0 грн. щомісячно; ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в твердій грошовій сумі в розмірі 1300,0 грн. щомісячно, починаючи з 30.03.2018 року та до досягнення дітьми повноліття.

Також вирішено стягувати з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на її утримання у твердій грошовій сумі в розмірі 500,0 грн. щомісячно, починаючи з 30.03.2018 року і до досягнення дитиною - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , тобто до 07.11.2019 року (а.с.6-7).

На підставі рішення суду Калуським міськрайонним судом видано виконавчий лист №345/1246/18 (а.с.8).

Згідно розрахунку державного виконавця Калуського міськрайонного ВДВС станом на 01.12.2018 року заборгованість ОСОБА_1 по сплаті аліментів на утримання дітей становить 5648,39 грн. (а.с.9), а на утримання дружини - 1932,25 грн. (а.с.10).

Відповідно до ст.196 СК України, у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.

У п.22 постанови Пленум Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» звернуто увагу на те, що передбачена ст.196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення аліментів.

Вирішуючи спір у частині стягнення з відповідача пені за просторочення сплати аліментів на дітей та дружину, суд першої інстанції взяв до уваги період прострочення з 30.03.2018 року по 01.12.2018 року.

Однак як зазначено вище, рішення Калуського міськрайонного суду, яким з ОСОБА_1 вирішено стягувати аліменти, ухвалено 15.06.2018 року.

Відтак не можна вважати, що прострочення сплати аліментів за рішенням суду у період з березня по травень 2018 року мало місце з вини відповідача.

Переглядаючи спір, апеляційний суд звертає увагу також на те, що судом першої інстанції не перевірено правильності обчислення позивачкою пені.

Як вбачається із розрахунку, наданого суду позивачкою, такі обчислення проведені на суму заборгованості за той місяць, в якому не проводилось стягнення аліментів.

Однак, у постанові Велика Палата Верховного Суду від 25 квітня 2018 року № 572/1762/15ц зазначила, що у статті 196 СК України не встановлено будь-яких обмежень періоду нарахування пені, навпаки, в ній зазначено, що пеня нараховується за кожен день прострочення.

Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов`язку буде різним, отже і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Тобто, пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення.

Пеня за заборгованість по сплаті аліментів нараховується на всю суму несплачених аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення.

Отже, зобов`язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинне виконуватися щомісяця, тому при розгляді спорів про стягнення на підставі частини першої статті 196 СК України пені від суми несплачених аліментів суд повинен з`ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установити строк, до якого кожне із цих зобов`язань мало бути виконане, та з урахуванням установленого - обчислити розмір пені виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму.

Отже, визначаючи розмір пені за прострочення сплати аліментів, апеляційний суд бере до уваги правовий висновок Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року № 572/1762/15ц, а також визначений позивачем період несплати відповідачем аліментних платежів, за який слід обчислити пеню, за винятком березня, квітня та травня 2018 року.

Із розрахунку заборгованості по аліментних платежах, наданого Калуським міськрайонним ВДВС, вбачається, що станом на 01.12.2018 року заборгованість ОСОБА_1 по сплаті аліментів на утримання дітей становить:

- за червень 2018 року - немає заборгованості;

- за липень 2018 року - заборгованість 2300,00 грн;

- за серпень 2018 року - заборгованість 700,00 грн;

- за вересень 2018 року - заборгованість 700,00 грн;

- за жовтень 2018 року - немає заборгованості;

Отже, розмір пені за несплату аліментів на утримання дітей апеляційним судом обчислюється, виходячи з наступного:

- за липень 2018 року - 2300,00 грн. * 1% * 122 дн. (з 01.08.2018 по 30.11.2018)=2806,0 грн.

- за серпень 2018 року- 700,00 грн. * 1% * 91 дн. (з 01.09.2018 по 30.11.2018)=637,00 грн.

- за вересень 2018 року- 700,00 грн. * 1% * 61 дн. (з 01.10.2018 по 30.11.2018)=427,00 грн.

Загальний розмір пені за несплату аліментів на утримання дітей становить 3870,00 грн (2806,00 + 637,00 + 427,00).

Із розрахунку заборгованості по аліментних платежах, наданого Калуським міськрайонним ВДВС, вбачається, що станом на 01.12.2018 року заборгованість ОСОБА_1 по сплаті аліментів на утримання дружини становить:

- за червень 2018 року - заборгованість 500,00 грн;

- за липень 2018 року - немає заборгованості;

- за серпень 2018 року - заборгованість 500,00 грн;

- за вересень 2018 року - заборгованість 500,00 грн;

- за жовтень 2018 року - заборгованість 100,00 грн.

Отже, розмір пені за несплату аліментів на утримання дружини апеляційним судом обчислюється, виходячи з наступного:

- за червень 2018 року - 500,00 грн. * 1% * 153 дн. (з 01.07.2018 по 30.11.2018)=765,00 грн.

- за серпень 2018 року - 500,00 грн. * 1% * 91 дн. (з 01.09.2018 по 30.11.2018)=455,00 грн.

- за вересень 2018 року - 500,00 грн. * 1% * 61 дн. (з 01.10.2018 по 30.11.2018)=305,00 грн.

- за жовтень 2018 року - 100,00 грн. * 1% * 30 дн. (з 01.11.2018 по 30.11.2018)=30,00 грн.

Загальний розмір пені за несплату аліментів на утримання дружини становить 1555,00 грн (765,00 + 455,00 + 305,00 + 30,00).

Відповідно до ч.1,3 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Згідно ст.367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Як роз`яснив Пленум ВСУ у п.3 Постанови «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року N 14, відповідно до статті 19 Конституції України, статті 1 ЦПК та з урахуванням положення частини четвертої статті 10 ЦПК (ст.13 ЦПК в редакції від 15.12.2017 року) вийти за межі заявлених вимог (вирішити незаявлену вимогу, задовольнити вимогу позивача у більшому розмірі, ніж було заявлено) суд має право лише у випадках, прямо передбачених законом.

Звертаючись до суду із позовом, ОСОБА_2 просила суд стягнути з відповідача пеню за прострочення сплати аліментів на утримання дітей у розмірі 2544,48 грн., а також за прострочення сплати аліментів на утримання дружини у розмірі 941,32 грн.

Тому враховуючи положення ст.13 ЦПК України та керуючись ст.367 ЦПК України, апеляційний суд приходить до висновку про стягнення з відповідача пені в межах заявлених позовних вимог.

Суд також відхиляє доводи апелянта про наявність підстав для зменшення пені на підставі ч.2 ст.196 СК України, оскільки достатніх доказів для такого зменшення сторона апелянта не представила. Посилання на наявність інших утриманців та перестарілих батьків беззаперечною підставою для зменшення бути не можуть, оскільки оцінюються судом в сукупності всіх наявних доказів та конкретних обставин у справі.

Згідно із ч. 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Відповідно до ст.185 СК України, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення.

Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

В п.18 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006р. «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» зазначено, що до передбаченої ст. 185 СК України участі в додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом тощо), можна притягати лише батьків. У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі.

Відповідно до ст.180 СК України обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька.

Позивач ОСОБА_2 обгрунтовує позовну вимогу про стягнення з відповідача додаткових витрат тим, що у дітей наявні хронічні захворювання, які потребують постійного лікування, а отже наявні додаткові витрати пов`язані з їх лікуванням.

На підтвердження таких обставин ОСОБА_2 надала суду копії медичних виписок, квитанцій та товарні чеки на придбання медикаментів (а.с.34-51).

Так, за даними виписки з історії хвороби стаціонарного хворого №546179, ОСОБА_3 перебував на лікуванні у період з 07.08.17р. по 11.08.17р. із діагнозом: двобічна рецидивна вроджена клишоногість, рецидив деформації обох стоп, епілептичні приступи (а.с.27).

Згідно виписки із медичної карти амбулаторного хворого №8689/17, ОСОБА_3 перебував на лікуванні у період з 19.08.17р. по 01.09.17р. із діагнозом: епілептичний синдром, генералізовані тоніко-клонічні судоми, гострий фарингіт, двобічна клишоногість, стан після операції (а.с.28).

Згідно виписки із медичної карти амбулаторного хворого №9400/17, ОСОБА_3 перебував на лікуванні у період з 08.09.17р. по 15.09.17р. із діагнозом: гострий бронхіт, гостре респіраторне вірусне захворювання, ускладнене токсичним синдромом, епілептичний синдром генералізовані судоми, двобічна клишоногість, стан після операції (а.с.29).

Згідно виписки із медичної карти амбулаторного хворого №9712/17, ОСОБА_3 перебував на лікуванні у період з 17.09.17р. по 25.09.17р. із діагнозом: епілептичний синдром генералізовані тоніко-клонічні судоми, двобічна клишоногість, стан після операції (а.с.29).

За даними виписки із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого, ОСОБА_3 перебувала на стаціонарному лікуванні у період з 12.12.2018 по 16.12.2018 роу з діагнозом: хронічний середній карієс зубів, хронічний пародонтоз (а.с.32).

Згідно уточнених позовних вимог (а.с.24-26) загальна сума витрат на лікування дітей згідно позрахунків позивача становить 14038,75 грн., з яких ОСОБА_2 просила стягнути половину, тобто 7019,37 грн.

Суд першої інстанцій дійшов правильного висновку про наявність підстав для стягнення з позивача додаткових витрат на дітей, однак задовольняючи позов в цій частині на суму 7019,37 грн., суд не перевірив її доведеність належними та допустимими доказами.

Відповідно до ст.12, ч.ч.1,5,6 ст.81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч.1 ст.76).

Статтями 77,78,79,80 ЦПК України встановлено вимоги щодо належності, допустимості, достовірності та достатності доказів. Так, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (допустимість доказів)

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

У заявлену позивачкою суму 7019,37 грн. (половину від 14038,75 грн.,) входять наступні суми: 440,00 грн + 945,00 грн + 1210,00 грн + 369,00 грн + 854,00 грн. + 341,24 грн + 95,60 грн + 142,52 грн + 47,30 грн + 205,62 грн + 2170,00 грн + 2600,00 грн + 80,72 грн + 130,39 грн + 71,70 грн + 115,10 грн + 58,10 грн + 161,59 грн + 115,70 грн + 311,95 грн + 6,20 грн + 130,75 грн + 118,01 грн + 166,45 грн + 24,39 грн + 10,19 + 137,78 + 20,35 + 173,65 + 81,20 + 17,30 грн + 183,90 грн + 131,85 грн + 438,05 грн + 31,00 грн +227,49 грн + 431,10 + 86,50 грн +330,85 грн + 137,98 грн + 267,30 грн + 420,00 грн (а.с.25).

Враховуючи доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 , а також надані позивачкою докази, апеляційний суд звертає увагу на наступне:

- витрати на лікарський препарат «Депакін» на суму 145,40 грн. (а.с.43), апелянт не визнає, оскільки такий віднесено до групи протиепілептичних препаратів, який надається державою по урядовій програмі «Безкоштовні ліки».

Суд відхиляє такі доводи апелянта, оскільки та обставина, що даний препарат надається державою по урядовій програмі, не спростовує факту понесених позивачкою витрат на їх придбання для потреб дитини.

- витрати на суму 311,95 грн., згідно чеку №163113 (а.с.43), апелянт не визнає, оскільки чек нечитабельний.

Суд бере до уваги аргументи апелянта, оскільки чек на суму 311,95 грн. не можна вважати належним та достовірним доказом, з огляду на нечіткість відображеної на ньому інформації.

- витрати на суму 115,70 грн. (а.с.43) на придбання препарату «крапельки-краплі» (вітамін Д) апелянт не визнає, оскільки такі необгрунтовані потребами дітей.

Суд відхиляє такі доводи апелянта, зважаючи на захворювання сина ОСОБА_3

- витрати на суму 130,75 грн. (а.с.44) на придбання препарату «Супрастин» - апелянт не визнає, оскільки такі необгрунтовані потребами дітей.

Суд відхиляє такі доводи апелянта, з огляду на лікарське призначення даного препарату сину ОСОБА_3 (а.с.29 зворот)

- витрати на суму 227,49 грн. (а.с.42) на придбання препарату Діапірід, апелянт не визнає, оскільки такий використовується для лікування діабету 2-го типу і призначається для дорослих.

Суд бере до уваги доводи апелянта, однак з квитанції на суму 227,49 грн. вбачається, що така містить три позиції, з яких вартість препарату Діапірід становить лише 102,45 грн.

- витрати на суму 438,05 грн. (а.с.42) на придбання лікарського засобу Мальтофер, апелянт не визнає, оскільки такий призначається для лікування анемії з 12-річного віку.

Суд бере до уваги доводи апелянта, однак з квитанції на суму 438,05 грн. вбачається, що така містить дві позиції, з яких вартість препарату Мальтофер становить лише 216,20 грн.

В засіданні апеляційного суду, апелянт визнав витрати:

- на суму 100,0 грн. (на придбання препаратів Цитрамон і Сорбекс, а.с.50),

- на суму 142,52 грн. (на придбання пляшечки для годування, маски медичної, а.с.50) та на суму 58,1 грн. (на придбання пустушки, а.с.43) .

Крім того, апелянт частково визнав витрати згідно товарного чеку від 10.12.2018 на придбання ортопедичної продукції (загальна сума чеку - 2170,0 грн., сума до відшкодування - 1085,0 грн., з яких оплатив 600,0 грн. згідно квитанції про оплату від 26.12.2018 року і 26.01.2019 року, а.с.69).

Також апелянт визнав і оплатив витрати на придбання лікарського препарату «Левоцитам» на суму 427,45 грн. (загальна сума чеку 854,90 грн, а.с.45), згідно квитанції про оплату витрат від 09.11.2018р. і 18.10.2018р.

Апелянт визнав витрати за надані стоматологічні послуги на суму 945,0 грн. (сума до відшкодування 472,5 грн.).

Враховуючи вищевказане, заявлену позивачкою суму додаткових витрат 7019,37 грн.

не можна вважати повністю доведеною, а відтак від неї слід відрахувати:

- витрати на суму 311,95 грн., згідно чеку №163113 (а.с.43), оскільки чек є нечитабельний;

- витрати на суму 102,45 грн. (а.с.42) на придбання препарату Діапірід, оскільки такий використовується для лікування діабету 2-го типу і призначається для дорослих;

- витрати на суму 216,20 грн (а.с.42) на придбання лікарського засобу Мальтофер, оскільки такий призначається для лікування анемії з 12-річного віку;

- 600,0 грн, які апелянт оплатив на погашення видатків за товарним чеком від 10.12.2018 на придбання ортопедичної продукції (загальна сума чеку - 2170,0 грн), про що свідчать квитанції про оплату від 26.12.2018 року і 26.01.2019 року, а.с.69;

- 427,45 грн, які апелянт оплатив на погашення видатків за товарним чеком від 13.10.2018 року на придбання лікарського препарату «Левоцитам» (загальна сума чеку 854,90 грн, а.с.45), про що свідчать квитанції про оплату від 09.11.2018р. і 18.10.2018р (а.с.69).

Тому розмір суми додаткових витрат на утримання дітей, які слід стягнути з відповідача на користь позивача склав 5361,32 грн. (7019,37 грн - 311,85 грн -102,45 грн - 216,20 грн - 600,00 грн - 427,45 грн).

Витрати на правову допомогу, надану позивачці, підтверджено договором, розрахунком виконаних робіт та прибутковими касовими ордерами. Доказів, які спростовують видачу зазаначених документів, спосіб розрахунку вартості наданих послуг стороною апелянта не представлено, тому підстави для відмову у їх відшкодуванні відсутні.

Суд, першої інстанції на зазначені обставини та положення закону уваги не звернув, тому судове рішення не відповідає вимогам ст.263 ЦПК України щодо законності й обгрунтованості, а зазначені вище порушення призвели до неправильного вирішення спору, що в силу ст. 376 ЦПК України є підставою для скасування рішення з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_2

Керуючись ст.ст. 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволити частково.

Рішення Калуського міськрайонного суду від 30 січня 2019 року - скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення пені за несвоєчасну сплату аліментів та додаткових витрат на утримання дітей - задоволити частково.

Стягнути із ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , жителя АДРЕСА_1 , ІНПП: НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , жительки АДРЕСА_2 :

- неустойку (пеню) за несплату аліментів на утримання неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 - у розмірі 2544 грн 48 коп (дві тисячі п`ятсот сорок чотири гривні сорок вісім копійок);

- неустойку (пеню) за несплату аліментів на утримання дружини ОСОБА_2 у розмірі 941 грн 32 коп (дев`ятсот сорок одна гривня тридцять дві копійки);

- додаткові витрати на утримання дітей : ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 у розмірі 5361,32 грн. (п`ять тисяч триста шістдесять одна гривня тридцять дві копійки);

- витрати за надання професійної правничої допомоги в розмірі 2200,00 грн (дві тисячі двісті гривень).

В решті вимог позову відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 06.06.2019 року.

Суддя-доповідач: Василишин Л.В.

Судді: Максюта І.О.

Матківський Р.Й.