Справа № 461/7169/15-ц Головуючий у 1 інстанції: Стрельбицький В.В.
Провадження № 22-ц/811/1209/18 Доповідач в 2-й інстанції: Бойко С. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 жовтня 2019 року м.Львів

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді Бойко С.М.,

суддів: Копняк С.М., Ніткевича А.В.,

секретаря - Юзефович Ю.І.,

з участю: представника позивача - Буляка І.Я.,

відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , його

представника - ОСОБА_6 .,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Львівського державного університету внутрішніх справ на рішення Галицького районного суду м.Львова від 01 березня 2018 року у справі за позовом Львівського державного університету внутрішніх справ до ОСОБА_7 , ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 про відшкодування майнової шкоди, завданої злочином,

в с т а н о в и л а:

У червні 2015 року Львівський державний університет внутрішніх справ подав до суду з позов, в якому просив стягнути солідарно з відповідачів ОСОБА_7 , ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , ОСОБА_4 та ОСОБА_3 майнову шкоду в розмірі 1365270 грн. 08 коп., завдану внаслідок вчинення ними злочинів.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що ОСОБА_7 , працюючи на посаді начальника складу озброєння - збройового майстра групи озброєння відділу ресурсного забезпечення Львівського державного університету внутрішніх справ, будучи працівником правоохоронного органу та службовою особою, матеріально відповідальною за збереження матеріальних цінностей на складі озброєння, маючи вільний доступ до кімнати складу озброєння Львівського державного університету внутрішніх справ, що по вул.Городоцька, 26 у м.Львові, діючи за попередньою змовою з ОСОБА_4 , протягом 2008 - 2011 років привласнили і розтратили належне університету військове майно, яке збували з метою одержання матеріальної вигоди.

Крім цього, ОСОБА_1 , працюючи на посаді проректора Львівського державного університету внутрішніх справ з економічних питань та ресурсного забезпечення, а також ОСОБА_5 та ОСОБА_2 , працюючи на посаді старшого інспектора з озброєння Львівського державного університету внутрішніх справ, у різний період, будучи службовими особами, працівниками правоохоронного органу та відповідальними за облік і зберігання зброї та боєприпасів, приховали виявлені факти недостачі зброї та не повідомили про них правоохоронні органи, а складали та підписували протягом 2008 - 2011 років акти інвентаризації, в яких зазначалось про відсутність недостачі на складі озброєння Львівського державного університету внутрішніх справ вогнепальної та навчальної зброї, боєприпасів та іншого майна університету.

Позивач зазначає, що внаслідок таких злочинних діянь відповідачів Львівському державному університету внутрішніх справ заподіяно майнову шкоду, яка полягає у нестачі зброї та іншого військового майна, балансовою вартістю 155635 грн. 26 коп., і відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №880 від 02.11.1995 року підлягає відшкодуванню винними особами у кратному співвідношенні до його вартості та становить 1365270 грн. 08 коп.

Рішенням Галицького районного суду м.Львова від 01 березня 2018 року в задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду оскаржив позивач Львівський державний університет внутрішніх справ, просить його скасувати з підстав невідповідності висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права і ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Апелянт зазначає, що Львівський державний університет внутрішніх справ у травні 2012 року звернувся з цивільним позовом у кримінальній справі №1304/3984/12 про відшкодування шкоди, завданої злочином.

Вироком Галицького районного суду м.Львова від 29 серпня 2014 року в цій кримінальній справі ОСОБА_7 та ОСОБА_4 визнано винними у вчиненні злочинів та призначено покарання, однак, цивільний позов Львівського державного університету внутрішніх справ залишено без розгляду.

Львівський державний університет внутрішніх справ, не погодившись з вироком суду в частині залишення цивільного позову без розгляду, оскаржив його в апеляційному порядку і ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 26 травня 2015 року вирок суду в частині залишення позову без розгляду скасовано, а кримінальну справу в цій частині направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

В подальшому, матеріали цивільного позову були виділені з кримінальної справи і направлені для вирішення позову в порядку цивільного судочинства.

Звертає увагу, що вироком Галицького районного суду м.Львова від 29 серпня 2014 року встановлено не лише вину відповідачів, а й перелік викраденого ними майна університету, загальною балансовою вартістю 101154 грн. 30 коп., а також 113 одиниць вогнепальної зброї, загальною балансовою вартістю 59908 грн. 97 коп., окрім того, визначено перелік речових доказів, повернутих університету. Однак, далеко не все майно, привласнене відповідачами, повернуто університету, а те, що повернуте, є непридатним для подальшого використання, що підтверджується відомістю дефекту озброєння та накладною від 12.06.2017 року.

Також апелянт зазначає, що судом першої інстанції не враховано, що шкода, заподіяна злочином, підлягає відшкодуванню в повному обсязі і не може бути зменшена, якщо вона заподіяна злочинними діями засудженого, вчиненими з корисливою метою. Вважає, що суд мав би виходити із цін на майно, що діють на час розгляду справи, застосовуючи встановлену нормативно-правовими актами для даних випадків кратність.

Згідно з первинним протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями Апеляційного суду Львівської області від 06.04.2018 року для розгляду цивільної справи №461/7169/15-ц (провадження №22-ц/783/1087/18) визначено колегію суддів в складі: судді-доповідача Копняк С.М., суддів: Бойко С.М., Мельничук О.Я., яка 16.04.2018 року була замінена на суддю Ніткевича А.В.

Відповідно до указу Президента України №452/2017 від 29.12.2017 року «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах», Апеляційний суд Львівської області ліквідовано та створено новий - Львівський апеляційний суд в апеляційному окрузі, що включає Львівську область, з місцезнаходженням у місті Львові.

04.10.2018 року у газеті «Голос України» опубліковано повідомлення голови Львівського апеляційного суду про початок роботи новоутвореного суду.

19.10.2018 року вказана цивільна справа (провадження №22-ц/811/1209/18) одержана Львівським апеляційним судом від Апеляційного суду Львівської області.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями Львівського апеляційного суду від 19.10.2018 року, для розгляду даної справи визначено колегію суддів в складі: судді-доповідача Бойко С.М., суддів: Копняк С.М., Ніткевича А.В.

Ухвалою колегії суддів у названому складі справу призначено до розгляду в Львівському апеляційному суді.

В судове засідання апеляційного суду відповідач ОСОБА_7 не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи був повідомлений під розписку (а.с.12 т.3), клопотань про відкладення розгляду справи не заявляв, а тому справу розглянуто апеляційним судом відповідно до вимог ч.2 ст.372 ЦПК України у його відсутності.

Заслухавши пояснення сторони позивача в підтримання апеляційної скарги, заперечення сторони відповідачів, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення відповідно до вимог ст.367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.

За загальним правилом, яке міститься у частині першій статті 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини (ч.2 ст.1166 ЦК).

Потерпіла особа (позивач) в такій категорії повинна довести факт заподіяння шкоди та її розмір.

Відповідно до частини першої статті 1190 ЦК України, особи, спільними діями або бездіяльністю яких було завдано шкоди, несуть солідарну відповідальність перед потерпілим.

За заявою потерпілого суд може визначити відповідальність осіб, які спільно завдали шкоди, у частці відповідно до ступеня їхньої вини (ч.2 ст.1190 ЦК).

Статтею 1192 ЦК України передбачено, що з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.

Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Відповідно до частини четвертої статті 1193 ЦК України, суд може зменшити розмір відшкодування шкоди, завданої фізичною особою, залежно від її матеріального становища, крім випадків, коли шкоди завдано вчиненням злочину.

Постановою Кабінету Міністрів України від 02 листопада 1995 року №880 затверджено Перелік військового майна, нестача або розкрадання якого відшкодовується винними особами у кратному співвідношенні до його вартості (далі - Перелік).

Зокрема, відповідно до цього Переліку:

у десятикратному розмірі відшкодовується шкода за викрадення:

вогнепальної та холодної зброї (пістолети, револьвери, автомати, гвинтівки, карабіни, кулемети, гранатомети, вогнемети, кортики, багнети-ножі, ножі (розвідників, водолазні, десантні та стропові);

боєприпасів (набої до стрілецької і газової зброї усіх калібрів, ручні гранати, піротехнічні засоби, набої імітаційні, інженерні боєприпаси);

вибухових речовин і засобів підриву, висадження (шашки тротилові, сигнальні міни, шнур вогнепровідний, шнур детонуючий, капсули-детонатори, електродетонатори, запали, електрозапали, запалювальні трубки, пластит);

засобів активної оборони (газовий пістолет, газовий балончик, наручники, електрошокові пристрої, гумовий кийок);

засобів бронезахисту (бронежилети усіх типів, шоломи захисні усіх типів, протиударні щити усіх типів);

оперативної спецтехніки серійного виробництва;

у п`ятикратному розмірі відшкодовується шкода за викрадення: льотно-технічного, спеціального морського і десантного обмундирування, штурманського спорядження, спеціального одягу і взуття, хутряних виробів та інших інвентарних речей, парашутно-десантного майна, засобів індивідуального захисту шкіри, імпортних кінофоторадіотелевізійних, розмножувальних апаратур всіх найменувань та апаратур відеозвукозапису, спеціальних технічних засобів, приладдя до засобів зв`язку, технічних засобів охорони та оргтехніки;

у трикратному розмірі відшкодовується шкода за викрадення: агрегатів, запасних частин, інструментів, приладів і приладдя до озброєння, військової техніки, устаткування, зв`язку, технічних засобів охорони і до обчислювальної техніки, оптичних приладів, імпортних електрифікованих інструментів, пального, масла і мастила, спиртів і спеціальних рідин, палива;

у двократному розмірі відшкодовується шкода за викрадення: малогабаритних засобів зв`язку і приладдя до них і до технічних засобів охорони, надувних переправних засобів, засобів малої механізації для проведення інженерних робіт, продуктів харчування.

Судом встановлено, що вироком Галицького районного суду м.Львова від 29 серпня 2014 року у кримінальній справі №1304/3984/12, який в цій частині набрав законної сили (а.с. 70-107, 108-153 т.1), ОСОБА_7 визнано винним та засуджено за вчинення ним злочинів, передбачених ст.ст.262 ч.2, 263 ч.1, 191 ч.3 КК України, а ОСОБА_4 визнано винним та засуджено за вчинення злочинів, передбачених ч.5 ст.27, ч.2 ст.262, ч.1 ст.263, ч.5 ст.27, ч.3 ст.191 КК України, зокрема за те, що ОСОБА_7 , працюючи на посаді начальника складу озброєння - збройового майстра групи озброєння відділу ресурсного забезпечення Львівського державного університету внутрішніх справ, будучи працівником правоохоронного органу та службовою особою, матеріально відповідальною за збереження матеріальних цінностей на складі озброєння, маючи вільний доступ до кімнати складу озброєння Львівського державного університету внутрішніх справ, діючи повторно, за попередньою змовою з ОСОБА_4 , який, достовірно знаючи, що ОСОБА_7 працює на посаді начальника складу озброєння - збройового майстра групи озброєння, діяв як пособник, підшуковуючи осіб для збуту та збуваючи викрадене, протягом 2008-2011 років викрали, привласнили і заволоділи зі складу озброєння Львівського державного університету внутрішніх справ вогнепальною зброєю в кількості 113 одиниць та боєприпасами загальною балансовою вартістю 59908 грн., а також навчальною зброєю (макетами), сигнальними пістолетами, штик-ножами, озброєнням РХБ захисту, засобами індивідуального бронезахисту та активної оборони на загальну суму 101154 грн. 30 коп., які ОСОБА_4 збував, а отримані грошові кошти від збуту викраденого вони ділили між собою.

Отже, цим вироком встановлено вину відповідачів ОСОБА_7 та ОСОБА_4 у вчиненні вказаних вище злочинів, які спільними діями, діючи як співучасники, викрали та заволоділи належним позивачеві майном, загальною балансовою вартістю 161062 грн. 30 коп.

Вироком також встановлено перелік викраденого майна, який в повній мірі відповідає письмовим документам, які позивач подав на підтвердження завданої йому майнової шкоди (а.с.6-25 т.1), зокрема, інвентаризаційній відомості, складеній за наслідками проведення 17-31 жовтня 2011 року інвентаризації фактичної наявності озброєння, що знаходиться на балансі Львівського державного університету внутрішніх справ (а.с.15-25 т.1).

Розмір майнової шкоди, завданої викраденням військового майна, обрахований позивачем з урахуванням кратності розміру відшкодування відповідно до вказаної вище постанови Кабінету Міністрів України від 02 листопада 1995 року №880 про затвердження Переліку військового майна, нестача або розкрадання якого відшкодовується винними особами у кратному співвідношенні до його вартості (а.с.9-14 т.1), і становить 1365270 грн. 08 коп.

Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України в постанові №3 від 31.03.1989 року (із змінами) «Про практику застосування судами України законодавства про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної злочином, і стягнення безпідставно нажитого майна» (п.13), при вчиненні злочину кількома особами вони несуть солідарну відповідальність за заподіяну шкоду по епізодах злочину, в яких встановлено їх спільну участь. Разом з тим, є неприпустимим покладення солідарної відповідальності на осіб, яких хоча й притягнуто до кримінальної відповідальності в одній справі, але за самостійні злочини, не пов`язані спільним наміром, а так само осіб, коли одних засуджено за корисливі злочини, наприклад, за розкрадання, а других - за халатність, незважаючи на те, що дії останніх об`єктивно сприяли першим у вчиненні злочину.

Отже, з урахуванням наведених вище норм матеріального закону та роз`яснень, відповідачі ОСОБА_7 та ОСОБА_4 несуть солідарну відповідальність перед позивачем за завдану йому злочином майнову шкоду, оскільки вироком встановлено, що по всіх епізодах викрадення (привласнення) і збуту майна, вони діяли спільно як співучасники, маючи спільний намір на заволодіння майном позивача для подальшого його збуту в корисливих цілях.

При цьому, необхідно зазначити, що частина викраденого військового майна, вилучена органами досудового розслідування в названій вище кримінальній справі, як речові докази, згідно з вироком Галицького районного суду м.Львова від 29 серпня 2014 року повернута Львівському державному університету внутрішніх справ.

Під час розгляду справи в апеляційному суді, Львівський державний університет внутрішніх справ надав розрахунок вартості зазначеного у вироку суду майна, яке було викрадене і підлягало поверненню позивачу, як речові докази по кримінальній справі.

Згідно з цим розрахунком (а.с.16-26 т.3), уточненим представником позивача в судовому засіданні у зв`язку з допущеною помилкою у зазначенні балансової вартості автомата системи «Калашникова» моделі АКС-74У (у розрахунку зазначено балансову вартість однієї одиниці цієї вогнепальної зброї - 576 грн., хоча згідно інвентаризаційної відомості та інших письмових документів, які є в матеріалах справи (а.с.6-25 т.1), її балансова вартість становить - 567 грн.), балансова вартість викраденого з університету і повернутого йому за вироком суду майна (37 одиниць вогнепальної зброї) становить 21736 грн., а з урахуванням кратності розміру відшкодування відповідно до вказаної вище постанови Кабінету Міністрів України від 02 листопада 1995 року №880, - 217360 грн.

Інше військове майно, яке зазначене у вироку, як речові докази, і підлягало поверненню Львівському державному університету внутрішніх справ, не стосується предмету спору в даній справі, оскільки вимоги про відшкодування його вартості позивач не заявляв і таке майно відсутнє у первинному розрахунку позивача, як викрадене, який він подавав у кримінальній справі (а.с.9-14 т.1).

Сторона відповідачів, ознайомившись у судовому засіданні з таким розрахунком, своїх заперечень стосовно наданої позивачем інформації щодо повернутого за вироком суду майна не висловила.

Таким чином, розмір завданої майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню позивачеві, становить 1147910 грн. (1365270 грн. - 217360 грн.).

Доводи позивача про те, що повернуте майно є непридатним згідно з дефектною відомістю від 12.06.2017 року (а.с.46-49 т.2), колегія суддів не враховує, оскільки згідно з вироком суду, уся вогнепальна зброя, яка поверталась Львівському державному університету внутрішніх справ, згідно з висновками експертів була у придатному стані, а відтак, вимоги щодо повернення непридатної зброї або не повернення зазначеного в вироку суду військового майна, позивач може заявляти до особи, на яку було покладено обов`язок по зберіганню вилученого, як речових доказів у кримінальній справі, військового майна.

Безпідставними є й доводи відповідача ОСОБА_4 про те, що він усе викрадене майно повернув, оскільки згідно з вироком суду, у нього в приміщенні гаражного боксу, розташованого між будинками за адресою: АДРЕСА_2, було знайдено і вилучено лише 7 одиниць вогнепальної зброї із викрадених 113-ти одиниць.

Також з вироку суду встановлено (а.с.146 т.1), що під час розгляду кримінальної справи ОСОБА_7 обіцяв відшкодувати позивачеві завдану майнову шкоду, однак, доказів на підтвердження здійсненого відшкодування, не надав, відтак, слід дійти висновку про те, що завдана ним шкода залишилась невідшкодованою в добровільному порядку.

Таким чином, вимога позивача про солідарне стягнення з відповідачів ОСОБА_7 та ОСОБА_4 майнової шкоди у розмірі 1147910 грн., завданої вчиненням ними вказаних вище злочинів по розкраданню належного позивачеві військового майна, є законною та обґрунтованою, а тому підлягає задоволенню.

При цьому, вимоги позивача про стягнення вказаної шкоди в солідарному порядку з відповідача ОСОБА_3 , є безпідставними, оскільки вироком Галицького районного суду м.Львова від 19 червня 2013 року ОСОБА_3 засуджений за вчинення злочину, передбаченого ч.1 ст.263 КК України, - за незаконне придбання, носіння, зберігання, передачу та збут зброї, бойових припасів без передбаченого законом дозволу (а.с.55-59, 227-231 т.1), однак, належне позивачеві військове майно спільно з ОСОБА_7 та ОСОБА_4 не викрадав, а тому правових підстав для застосування до нього цивільно-правової відповідальності за шкоду, завдану викраденням вказаного вище військового майна, немає.

Немає визначених законом підстав й для покладення солідарного обов`язку по відшкодуванню майнової шкоди, завданої викраденням належного позивачеві військового майна, на відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_5 , оскільки вони обвинувачувались у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.364 КК України, і спільної участі з відповідачами ОСОБА_7 та ОСОБА_4 у вчинені вказаних вище злочинів у них не було.

Встановлено, що своїми умисними протиправними діями ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_5 вчинили зловживання владою та службовим становищем, тобто, умисне, в особистих інтересах та в інтересах третіх осіб, використання службовою особою влади та службового становища всупереч інтересам служби, що заподіяло істотну шкоду охоронюваним законом правам, свободам та інтересам окремих громадян, державним, громадським інтересам та інтересам юридичних осіб, та спричинило тяжкі наслідки, вчинене працівником правоохоронного органу, тобто злочин, передбачений ч.3 ст.364 КК України.

Підсудні ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_5 обвинувачувались у тому, що зловживаючи своїм службовим становищем, завдали істотної шкоди державним інтересам та інтересам Львівського державного університету внутрішніх справ, що проявилась у потраплянні в незаконний обіг вогнепальної зброї, боєприпасів, неможливості своєчасного виявлення та вилучення викраденої начальником складу озброєння - збройовим майстром ОСОБА_7 зброї, підриві авторитету і престижу правоохоронних органів у вигляді створення у громадськості негативної думки щодо службових осіб органів внутрішніх справ, їх корумпованості, недотримання ними у своїй службовій діяльності та нехтування нормами чинного законодавства, чим дескридитували діяльність Львівського державного університету внутрішніх справ та Мінстерства внутрішніх справ України, що спричинило тяжкі наслідки.

Постановою Галицького районного суду м.Львова у справі №1304/3984/12 (а.с.65-66 т.1) кримінальну справу про обвинувачення ОСОБА_1 по ч.3 ст.364 КК України, ОСОБА_2 по ч.3 ст.364 КК України та ОСОБА_5 по ч.3 ст.364 КК України закрито, у зв`язку із відсутністю в діях вказаних осіб складу злочину через декриміналізацію діяння.

Закриття відносно вказаних відповідачів кримінальної справи з цієї підстави (через декриміналізацію діяння - юридична перекваліфікація частини кримінально караних вчинків і переведення їх в розряд адміністративних, дисциплінарних та інших правопорушень або правомірних дій) не є реабілітуючою обставиною, однак, у вказаній вище кримінальній справі не встановлено, а позивачем у даній цивільній справі не доведено, якої саме майнової шкоди завдано кожним із них, оскільки відповідачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_5 , в силу інкримінованих їм злочинних діянь, які перестали бути кримінально караними, та відповідно до наведених вище норм матеріального права, не можуть нести солідарного обов`язку з відповідачами ОСОБА_7 та ОСОБА_4 по відшкодуванню заподіяної позивачеві шкоди, яка підтверджена вироком Галицького районного суду м.Львова від 29 серпня 2014 року.

Крім того, відповідачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_5 будучи, включеними відповідно до наказів ректора до складу комісії для проведення інвентаризації озброєння, боєприпасів та іншого майна служби озброєння, обіймали посади названих вище службових осіб Львівського державного університету внутрішніх справ у різний період служби: відповідач ОСОБА_1 працював на посаді ректора з економічних питань та ресурсного забезпечення Львівського державного університету внутрішніх справ у період з травня 2010 року по грудень 2011 року, відповідач ОСОБА_5 працював на посаді старшого інспектора з озброєння і був звільнений з цієї посади 04.02.2011 року, а відповідач ОСОБА_2 працював на посаді старшого інспектора з озброєння лише у період з лютого до жовтня 2011 року, в той час як викрадення переліченого у вироку Галицького районного суду м.Львова від 29 серпня 2014 року військового майна було вчинене відповідачами ОСОБА_7 та ОСОБА_4 у період з 2008 року по серпень 2011 року.

Таким чином, заявлені позивачем вимоги до відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_5 про відшкодування завданої Львівському державному університету внутрішніх справ майнової шкоди є не доведеними, а тому у їх задоволенні необхідно відмовити.

Суд першої інстанції не в повній мірі встановив усі фактичні обставини справи, зокрема, не встановив розміру майнової шкоди, яка підлягала стягненню з винних осіб згідно з вироком Галицького районного суду м.Львова від 29 серпня 2014 року з урахуванням викраденого і повернутого позивачеві за цим вироком суду військового майна, дійшовши безпідставного висновку про відмову у повному обсязі в задоволенні позовних вимог позивача, пред`явлених до відповідачів, вина яких у заподіянні шкоди позивачеві встановлена вироком суду в кримінальній справі, який набрав законної сили, чим допустив порушення норм процесуального права, оскільки висновки суду в цій частині ґрунтуються на припущеннях щодо кількості та вартості викраденого та повернутого позивачеві військового майна, а також допустив порушення норм матеріального права, дійшовши помилкового висновку про не застосування до відповідача ОСОБА_4 вказаної вище постанови Кабінету Міністрів України від 02 листопада 1995 року №880, оскільки ця постанова визначає порядок відшкодування шкоди, завданої викраденням військового майна і стосуються всіх осіб, винних у його викраденні, що в сукупності призвело до неправильного вирішення даного спору по суті, а тому оскаржуване рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням апеляційним судом нового рішення про часткове задоволення позовних вимог позивача - лише в частині солідарного стягнення з відповідачів ОСОБА_7 та ОСОБА_4 майнової шкоди у розмірі 1147910 грн., завданої розкраданням належного позивачеві військового майна, з наведених вище мотивів.

Відповідно до ст.141 ЦПК України та у зв'язку із звільненням позивача відповідно до Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору по даній категорії справ, з відповідачів ОСОБА_7 та ОСОБА_4 в рівних частинах підлягає стягненню в дохід держави судовий збір за подання позовної заяви та апеляційної скарги, пропорційно до задоволених позовних вимог (84%), у розмірі 7673 грн. 40 коп., - по 3836 грн. 70 коп. з кожного з них.

Враховуючи те, що згідно з наказом голови Львівського апеляційного суду від 11.09.2019 року, суддя-доповідач Бойко С.М. з 6 жовтня по 11 жовтня 2019 року перебувала у відрядженні в м.Києві, тому повний текст постанови складений 18.10.2019 року.

Керуючись ст.ст. 367, 374 ч.1 п.2, 376 ч.1 п.4, 381, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а:

апеляційну скаргу Львівського державного університету внутрішніх справ задовольнити частково.

Рішення Галицького районного суду м.Львова від 01 березня 2018 року скасувати і ухвалити нове рішення, яким позов Львівського державного університету внутрішніх справ задовольнити частково.

Стягнути солідарно з ОСОБА_7 та ОСОБА_4 у користь Львівського державного університету внутрішніх справ майнову шкоду, завдану злочином, у розмірі 1147910 (один мільйон сто сорок сім тисяч дев`ятсот десять) гривень.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_7 та ОСОБА_4 в дохід держави судовий збір у розмірі по 3836 (три тисячі вісімсот тридцять шість) гривень 70 (сімдесят) копійок з кожного.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений 18 жовтня 2019 року.

Головуючий: Бойко С.М.

Судді: Копняк С.М.

Ніткевич А.В.