ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4250/19 Справа № 205/3476/18 Суддя у 1-й інстанції - Мовчан Д. В. Суддя у 2-й інстанції - Єлізаренко І. А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 травня 2019 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді Єлізаренко І.А.,

суддів Красвітної Т.П., Свистунової О.В.,

за участю секретаря Черкас Є.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" на рішення Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 13 листопада 2018 року у справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" до ОСОБА_1 про стягнення суми заборгованості за кредитним договором,-

В С Т А Н О В И Л А:

У травні 2018 року ПАТ КБ «Приватбанк» звернулися до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення суми заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування позовних вимог банк посилався на те, що відповідно до укладеного Договору б/н від 15 травня 2009 року банк надав ОСОБА_1 кредит у розмірі 2 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач порушила умови укладеного договору в частині своєчасного погашення платежів та відсотків, передбачених умовами кредитного договору, у зв`язку з чим, станом на 31 березня 2018 року за договором виникла заборгованість на загальну суму 81 234 грн. 03 коп., де заборгованість за тілом кредиту - 4 719 грн. 91 коп., заборгованість по процентам за користування кредитом - 68 619 грн. 64 коп., заборгованість за пенею - 3 550 грн., а також штрафи відповідно до п. 8.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. - штраф (фіксована частина), 3 844 грн. 48 коп. - штраф (процентна складова). З наведених підстав банк просив стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за Договором б/н від 15 травня 2009 року у розмірі 81 234 грн. 03 коп. та судовий збір у розмірі 1 762 грн. (а.с.1-4).

Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 13 листопада 2018 року у задоволенні позовних вимог АТ КБ "Приватбанк" до ОСОБА_1 про стягнення суми заборгованості за кредитним договором було відмовлено у повному обсязі (а.с. 162-166).

З таким рішенням не погодився банк, звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи та неповне їх з`ясування, порушення норм матеріального права, просив його скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги банку у повному обсязі (а.с. 169-171).

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ч.1ст. 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Згідно ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1054 ЦК України

Згідно ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ч.1 ст. 626, ч.1 ст. 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно зі ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Договір приєднання може бути змінений або розірваний на вимогу сторони, яка приєдналася, якщо вона позбавляється прав, які звичайно мала, а також якщо договір виключає чи обмежує відповідальність другої сторони за порушення зобовязання або містить інші умови, явно обтяжливі для сторони, яка приєдналася. Сторона, яка приєдналася, має довести, що вона, виходячи зі своїх інтересів, не прийняла б цих умов за наявності у неї можливості брати участь у визначенні умов договору.

Відповідно до ч.1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно ст. 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи 15 травня 2009 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 був укладений Договір б/н, відповідно до якого банк надав відповідачу кредит в розмірі 900 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку № НОМЕР_1 зі сплатою базової процентної ставки 3% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом (а.с.10).

Зазначений кредитний договір між сторонами було укладено шляхом подання письмової згоди Відповідача на надання відповідної платіжної картки та видачі Позивачем Відповідачу такої картки.

Згідно з рішенням Єдиного акціонера Банку від 21 травня 2018 року № 519 було змінено тип банку з публічного на приватне акціонерне товариство та змінено назву найменування банку на Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк».

Звернувшись до суду зі вказаними позовними вимогами, банк посилався на те, що у порушення умов вказаного кредитного договору, відповідач допустила прострочення повернення кредиту і сплати процентів, внаслідок чого станом на 31 березня 2018 року виникла заборгованість на загальну суму 81 234 грн. 03 коп., де заборгованість за тілом кредиту - 4 719 грн. 91 коп., заборгованість по процентам за користування кредитом - 68 619 грн. 64 коп., заборгованість за пенею - 3 550 грн., а також штрафи відповідно до п. 8.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. - штраф (фіксована частина), 3 844 грн. 48 коп. - штраф (процентна складова).

Пунктом 2.9 Положення про порядок емісії платіжних карток і здійснення операцій з їх застосуванням затвердженим постановою Національного банку України від 19 квітня 2005 року № 137 визначено, що кредитна лінія під операції з платіжними картками відкривається банком на визначений термін та в межах установленого договором ліміту (заборгованості або граничної суми) кредитування.

Згідно з висновками Верховного Суду України, викладеними у постанові від 19 березня 2014 року № 6-14цс14, відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (стаття 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (стаття 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору.

Судом встановлено, надаючи довідку про те, що відповідачеві було видано картки № НОМЕР_2 , № НОМЕР_3 , № НОМЕР_1 , № НОМЕР_4 , № НОМЕР_5 , № НОМЕР_6 , остання з яких мала термін дії до липня 2017 року, банком не надано суду жодних належних та допустимих доказів в розумінні статей 76, 81 ЦПК України на підтвердження повторного випуску картки в межах дії саме даного договору після закінчення встановленого терміну дії картки НОМЕР_1 , що також підтверджується відсутністю будь-яких записів про номер та дату відкриття картки в розділі «Відмітки банку» у вказаній заяві, встановлення відповідного кредитного ліміту в розмірі, визначеному заявою.

Відповідачем в межах розгляду даної цивільної справи було зроблено заяви про застосовування строків позовної давності, оскільки доказів продовження терміну дії картки № НОМЕР_8 , аніж ті, які були обумовлені під час підписання 15 травня 2009 року відповідної заяви, матеріали справи не містять. Інших доказів, які б свідчили про переривання строку позовної давності у матеріалах справи відсутні.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно з ч. ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. За змістом ч. 1 ст. 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи.

Позовна давність не є інститутом процесуального права та не може бути відновлена (поновлена) в разі її спливу, але за приписом частини п`ятої статті 267 ЦК України позивач вправі отримати судовий захист у разі визнання поважними причин пропуску позовної давності.

Питання щодо поважності цих причин, тобто наявності обставин, які з об`єктивних, незалежних від позивача підстав унеможливлювали або істотно утруднювали своєчасне подання позову, вирішується судом у кожному конкретному випадку з урахуванням наявних фактичних даних про такі обставини.

У справі не встановлено наявності непереборних, незалежних від волі позивача обставин, які б об`єктивно перешкоджали банку після спливу терміну дії картки НОМЕР_8 на протязі майже семи років звернутися до суду із відповідною позовною заявою.

За таких обставин та з підстав, передбачених вищевказаними нормами матеріального права, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про пропуск банком строку позовної давності, що є підставою для відмови у задоволенні позову.

При цьому суд обґрунтовано зауважив у рішенні, що Умови та Правила надання банківських послуг, які Позивач надає суду на обґрунтування своїх вимог не містять підпису Відповідача. У матеріалах справи відсутні належні і допустимі докази, які б підтверджували, що саме з даними Умовами була ознайомлена відповідач, підписуючи заяву позичальника, а також те, що Умови містили відповідальність при порушенні договірних зобов`язань, або в подальшому такі Умови, зокрема щодо відповідальності за порушення зобов`язання, не змінювались. У заяві позичальника також відсутні дані про те, з якими саме Умовами був ознайомлений такий учасник справи.

Верховний Суд України у справі № 6-16цс15 від 11 березня 2015 року висловив правову позицію з приводу того, що за частинами першою, другою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Отже, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог банку.

Зазначені висновки суду відповідають обставинам справи, узгоджуються з нормами матеріального та процесуального права, які правильно застосовані судом першої інстанції.

Доводи апеляційної скарги стосовно отримання відповідачем кредиту у розмірі 2000 грн. є безпідставними, оскільки в анкеті-заяві, підписаної відповідачем ОСОБА_2 , вказано щодо встановлення кредитного ліміту на картку "Універсальна" у сумі 900 грн.

Апеляційна скарга не містить доводів, які б спростовували висновок суду першої інстанції щодо відсутності доказів на підтвердження перевипуску платіжної картки.

Доводи апеляційної скарги щодо доведеності позовних вимог банку не підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами.

Доводи апеляційної скарги стосовно незаконності та необґрунтованості рішення суду є безпідставними.

Приведені в апеляційній скарзі інші доводи зводяться до тлумачення діючого законодавства, незгоди з рішенням суду, переоцінки висновків рішення суду та не спростовують правильність рішення суду першої інстанції.

Будь-яких інших доказів, що спростовують правильність рішення суду в апеляційній скарзі не наведено, тому рішення суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" - залишити без задоволення.

Рішення Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 13 листопада 2018 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя

Судді