Постанова

Іменем України

12 червня 2019 року

м. Київ

справа № 359/1705/17

провадження № 61-43775св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Білоконь О. В., Гулька Б. І., Синельникова Є. В. (суддя-доповідач), Хопти С. Ф.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

представник позивача -ОСОБА_2 ,

відповідачі: ОСОБА_3 , Бориспільська районна державна адміністрація Київської області,

треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: відділ у Бориспільському районі Головного управління Держгеокадастру у Київській області, приватний нотаріус Бориспільського районного нотаріального округу Ткач Євгеній Володимирович, Щасливська сільська рада Бориспільського району Київської області,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на постанову Апеляційного суду Київської області, у складі колегії суддів: Верланова С. М., Гуля В. В., Лівінського С. В., від 02 серпня 2018 року.

Короткий зміст позовної заяви та її обґрунтування

У березні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 , Бориспільської районної державної адміністрації Київської області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: відділ у Бориспільському районі Головного управління Держгеокадастру у Київській області, приватний нотаріус Бориспільського районного нотаріального округу Ткач Є. В., Щасливська сільська рада Бориспільського району Київської області, про витребування майна.

Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що він є власником земельної ділянки площею 0,12 га з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку по АДРЕСА_1 , яка належить йому на підставі державного акту на право приватної власності на землю від 17 травня

1999 року серії НОМЕР_1 , виданого на підставі рішення Щасливської сільської ради народних депутатів Бориспільського району Київської області від 19 жовтня 1993 року № 3. Зазначав, що 02 лютого 2017 року він звернувся до відділу у Бориспільському районі Головного управління Держгеокадастру у Київській області із заявою про присвоєння вказаній земельній ділянці кадастрового номеру, проте отримав відмову з тих підстав, що площа земельної ділянки, яка належить йому на праві приватної власності, на 90,9956% співпадає із земельною ділянкою з кадастровим номером НОМЕР_2 , яка належить ОСОБА_4 . Позивач вказував, що відповідно до листа управління Держгеокадастру у Бориспільському районі Київської області від 07 лютого 2017 року земельна ділянка з кадастровим номером НОМЕР_2 на підставі рішення Щасливської сільської ради Бориспільського району Київської області від 11 грудня 2008 року № 784-11-24-У була оформлена за ОСОБА_5 , яку останній відчужив ОСОБА_4 . Згідно листа Щасливської сільської ради Бориспільського району Київської області

від 24 лютого 2017 року засідання сесії Щасливської сільської ради Бориспільського району Київської області 11 грудня 2008 року не відбувалося та рішення № 784-11-24-У на цій сесії не приймалось. Зазначав, що 22 липня 2017 року приватним нотаріусом Бориспільського районного нотаріального округу Київської області Ткачем Є. В. здійснено реєстрацію права власності на земельну ділянку площею 0,1186 га з кадастровим номером НОМЕР_2 , що знаходиться по

АДРЕСА_1 , за ОСОБА_4 на підставі дублікату договору купівлі-продажу № 816, виданого 23 серпня 2016 року. 03 березня 2017 року спірна земельна ділянка була продана ОСОБА_3 .

Посилаючись на зазначені обставини, змінивши предмет позову, позивач просив суд витребувати у ОСОБА_3 на свою користь земельну ділянку площею 0,1186 га з кадастровим номером НОМЕР_2 , що розташована по АДРЕСА_1 та скасувати рішення про державну реєстрацію за ОСОБА_3 права власності на вказану земельну ділянку, яка була здійснена 03 березня 2017 року приватним нотаріусом Бориспільського районного нотаріального округу Київської області Харитонюк Ю. К., індексний номер 34138721.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Заочним рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області, у складі судді Муранової-Лесів І. В., від 01 грудня 2017 року позов задоволено. Витребувано у ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 земельну ділянку, площею 0,1186 га, кадастровий номер НОМЕР_2 , яка розташована по

АДРЕСА_1 Бориспільського району Київської області. Скасовано рішення про державну реєстрацію права власності ОСОБА_3 на земельну ділянку, площею 0,1186 га, кадастровий номер НОМЕР_2 , яка розташована по АДРЕСА_1, здійснену приватним нотаріусом Бориспільського міськрайонного нотаріального округу Київської області Харитонюк Ю. К.

03 березня 2017 року, індексний номер 34138721.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що ОСОБА_3 набув майно від особи, що не мала права розпоряджатися чужою земельною ділянкою, яка належить позивачу, а тому витребування земельної ділянки від ОСОБА_3 на користь позивача на підставі статті 388 ЦК України є належним способом захисту порушеного права власності позивача. Факт реєстрації права власності на земельну ділянку за ОСОБА_3 позбавляє позивача можливості реєстрації земельної ділянки у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно з моменту набуття позивачем права власності на земельну ділянку, а відтак місцевий суд дійшов висновку, що позовні вимоги про скасування рішення про державну реєстрацію за ОСОБА_3 права власності на вказану земельну ділянку є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Апеляційного суду Київської області від 02 серпня 2018 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення. У задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що позивач не надав належних та допустимих доказів на підтвердження незаконності рішення Щасливської сільської ради Бориспільського району Київської області від 11 грудня 2008 року № 784-11-24-У. Лист Щасливської сільської ради Бориспільського району Київської області від 24 лютого 2017 року про те, що засідання сесії Щасливської сільської ради Бориспільського району Київської області від 11 грудня 2008 року не відбувалося та рішення № 784-11-24-У на цій сесії не приймалося не є достатнім та беззаперечним доказом того, що рішення Щасливської сільської ради від 11 грудня 2008 року № 784-11-24-У є незаконним, оскільки цей лист ради не носить для суду преюдиційного характеру. Позивач не оскаржив у судовому порядку рішення Щасливської сільської ради Бориспільського району Київської області від 11 грудня 2008 року № 784-11-24-У, на підставі якого оформлене право власності за ОСОБА_5 на земельну ділянку площею 0,1186 га, кадастровий номер НОМЕР_2 , що знаходиться по

АДРЕСА_1 .

Короткий зміст вимог касаційної скарги та доводи особи, яка її подала

У касаційній скарзі представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 просить скасувати постанову суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Доводи касаційної скарги зводяться до того, що суд апеляційної інстанції дійшов помилкового висновку про те, що незаконність рішення Щасливської сільської ради Бориспільського району Київської області

від 11 грудня 2008 року № 784-11-24-У, яке стало підставою для набуття у власність ОСОБА_5 спірної земельної ділянки, яке взагалі радою не приймалось, потребує доведення належними та допустимими доказами, оскільки сільська рада не здійснювала волевиявлення та не приймала рішення, яке б породжувало правові наслідки. На думку заявника, вказане рішення сільської ради є нікчемним, тому визнання його недійсним не вимагається.

Короткий зміст відзиву на касаційну скаргу

У відзиві на касаційну скаргу ОСОБА_3 просить залишити касаційну скаргу представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 без задоволення, а оскаржену постанову суду апеляційної інстанції - без змін, посилаючись на її законність та обґрунтованість.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 17 вересня 2018 року відкрито касаційне провадження за поданою касаційною скаргою.

03 жовтня 2018 року справу передано судді-доповідачу.

Ухвалою Верховного Суду від 16 травня 2019 року справу призначено до судового розгляду колегією у складі п`яти суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Рішенням Щасливської сільської ради народних депутатів Бориспільського району Київської області від 19 жовтня 1993 року № 3 передано

ОСОБА_1 у приватну власність земельну ділянку площею 0,120 га з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, що розташована у с. Щасливе Бориспільського району Київської області.

На підставі вказаного рішення Щасливської сільської ради народних депутатів Бориспільського району Київської області 17 травня 1999 року ОСОБА_1 отримав державний акт на право приватної власності на землю серії НОМЕР_1 , який зареєстрований у Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 157.

02 лютого 2017 року ОСОБА_1 звернувся до відділу у Бориспільському районі Головного управління Держгеокадастру у Київській області із заявою про присвоєння зазначеній земельній ділянці кадастрового номеру.

Згідно з рішенням державного кадастрового реєстратора відділу у Бориспільському районі Головного управління Держгеокадастру у Київській області від 20 лютого 2017 року № РВ-017 Авраменку І. Д. відмовлено у внесенні відомостей до Державного земельного кадастру з підстав невідповідності поданих документів вимогам, установлених Законом України «Про державний земельний кадастр» і Порядком ведення Державного земельного кадастру, а саме: наявні зауваження щодо валідності електронного документу, перетин ділянок з ділянкою НОМЕР_2 , площа співпадає на 90,9956%.

Відповідно до листа управління Держгеокадастру у Бориспільському районі Київської області від 07 лютого 2017 року земельна ділянка, кадастровий номер НОМЕР_3 , на підставі рішення Щасливської сільської ради Бориспільського району Київської області від 11 грудня 2008 року

№ 784-11-24-У оформлена за ОСОБА_5 . Згідно даних Національної кадастрової системи станом на 06 лютого 2017 року земельна ділянка, кадастровий номер НОМЕР_2 , обліковується за

ОСОБА_4 (т. 1, а. с. 17).

Листом Щасливської сільської ради Бориспільського району Київської області від 24 лютого 2017 року підтверджено, що засідання сесії Щасливської сільської ради Бориспільського району Київської області 11 грудня 2008 року не відбувалося та рішення № 784-11-24-У на цій сесії не приймалося (т. 1, а. с. 16).

Згідно з інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 26 лютого 2017 року право власності на земельну ділянку, площею 0,1186 га, кадастровий номер НОМЕР_2 , що знаходиться по АДРЕСА_1 , зареєстровано за ОСОБА_4 на підставі рішення приватного нотаріуса Бориспільського районного нотаріального округу Київської області Ткача Є. В. від 22 липня 2016 року про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 30595379. Підставою виникнення права власності є дублікат договору купівлі-продажу

від 22 липня 2016 року № 816, виданий 23 серпня 2016 року.

З дублікату договору купівлі-продажу від 22 липня 2016 року слідує, що ОСОБА_5 продав, а ОСОБА_4 придбав у власність земельну ділянку, площею 0,1186 га, з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер НОМЕР_2 , що знаходиться по АДРЕСА_1 . Вказана земельна ділянка належить ОСОБА_5 на праві приватної власності, яке зареєстроване в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 13 липня 2016 року комунальним підприємством «Бориспільське бюро технічної інвентаризації» Київської області. Договір посвідчений приватним нотаріусом Бориспільського районного нотаріального округу Київської області Ткачем Є.В. та зареєстрований у реєстрі за № 816.

Згідно з інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 16 березня 2017 року право власності на земельну ділянку, площею 0,1186 га, кадастровий номер НОМЕР_2 , що знаходиться по АДРЕСА_1 , зареєстровано за ОСОБА_3 на підставі рішення приватного нотаріуса Бориспільського районного нотаріального округу Київської області Харитонюк Ю. К. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 03 березня 2017 року, індексний номер 34138721. Підставою виникнення права власності є договір купівлі-продажу № 130 від 03 березня 2017 року.

Відповідно до договору купівлі-продажу земельної ділянки від 03 березня 2017 року ОСОБА_4 продав, а ОСОБА_3 придбав у власність земельну ділянку, площею 0,1186 га, з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер НОМЕР_2 , що розташована по АДРЕСА_1 . Договір купівлі-продажу посвідчений приватним нотаріусом Бориспільського районного нотаріального округу Київської області Харитонюк Ю. К. та зареєстрований в реєстрі за № 130.

Позиція Верховного Суду

Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з частиною першою статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

За положеннями статті 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Разом з тим відповідно до положень статті 330 ЦК України, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо згідно з статтею 388 цього кодексу майно не може бути витребуване в нього.

Згідно з положеннями статті 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише в разі, якщо майно: було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Отже, за положеннями зазначених норм права, власник майна може витребувати належне йому майно від будь-якої особи, котра є останнім набувачем майна та котра набула майно з незаконних підстав, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене попередніми набувачами, та без визнання попередніх угод щодо спірного майна недійсними.

Захист порушених прав особи, що вважає себе власником майна, яке було неодноразово відчужене, можливий шляхом пред`явлення віндикаційного позову до останнього набувача цього майна з підстав, передбачених статями 387 та 388 ЦК України.

Розглядаючи спори щодо витребування такого майна, суди повинні мати на увазі, що у позові про витребування майна може бути відмовлено лише з підстав, зазначених у статті 388 ЦК України, а також під час розгляду спорів про витребування майна мають установити всі юридичні факти, визначені статями 387 та 388 ЦК, зокрема чи набуто майно з відповідних правових підстав, чи є підстави набуття майна законними, чи є набувач майна добросовісним набувачем тощо.

У разі встановлення, що відповідач є добросовісним набувачем, суд повинен установити, чи вибуло майно з володіння власника поза його волею або було продане в порядку виконання судових рішень.

До подібних правових висновків дійшов Верховний Суд України у постанові від 17 грудня 2014 року № 6-140цс14.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (пункт 57 постанови Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17, провадження 14-144цс18).

Задоволення вимоги про витребування майна з незаконного володіння особи, за якою воно зареєстроване на праві власності, відповідає речово-правовому характеру віндикаційного позову та призводить до ефективного захисту прав власника. У тих випадках, коли має бути застосована вимога про витребування майна з чужого незаконного володіння, вимога власника про визнання права власності чи інші його вимоги, спрямовані на уникнення застосування приписів статей 387 і 388 ЦК України, є неефективними.

Власник з дотриманням вимог статей 387 і 388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача. Для такого витребування оспорювання наступних рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування, договорів, інших правочинів щодо спірного майна і документів, що посвідчують відповідне право, не є ефективним способом захисту права власника.

Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16, провадження № 14-208цс18, пункти 146-147.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК Українипри виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Встановивши фактичні обставини справи, надавши належну правову оцінку наявним у матеріалах справи доказам, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог у частині витребування земельної ділянки на користь позивача, оскільки спірна земельна ділянка вибула з володіння власника поза його волею, тому витребування спірної земельної ділянки у добросовісного набувача є ефективним способом захисту прав власника.

Апеляційний суд на вищезазначені вимоги закону уваги не звернув, не врахував, що право чи інтерес мають бути захищені судом у належний спосіб, який є ефективним, а для витребування спірної земельної ділянки з чужого незаконного володіння не має правового значення пред`явлення власником вимог щодо оскарження рішення органу місцевого самоврядування про передачу спірної земельної ділянки у власність іншої особи, оскільки метою віндикаційного позову, з яким звернувся позивач до суду, є забезпечення введення власника у володіння майном, якого він був незаконно позбавлений,та дійшов помилкового висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Таким чином, суд першої інстанції у частині вирішення виндікаційного позову належним чином виконав вимоги статті 212 ЦПК України, 2004 року, щодо оцінки доказів і дотримався вимог статті 213 ЦПК України, 2004 року, щодо законності та обґрунтованості рішення суду, повно і всебічно дослідив обставини справи та правильно вирішив спір.

Висновок суду першої інстанції у частині задоволення позовних вимог про скасування державної реєстрації не може бути визнаний правильним, оскільки, як зазначено у пункті 115 постанови Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 (провадження № 14-208цс18), рішення суду про витребування нерухомого майна з чужого незаконного володіння, яке набрало законної сили, згідно пункту 9 частини першої статті 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»є підставою для внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

За правилами статті 413 ЦПК України суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону.

Ураховуючи наведене, колегія суддів вважає, що постанова суду апеляційної інстанції у частині вирішення позовних вимог про витребування земельної ділянки підлягає скасуванню із залишенням в силі у цій частині рішення суду першої інстанції.

Керуючись статтями 400, 402, 413, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 задовольнити частково.

Постанову Апеляційного суду Київської області від 02 серпня 2018 року у частині вирішення позовних вимог про витребування у ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 земельної ділянки, площею 0,1186 га, кадастровий номер НОМЕР_2 , яка розташована по

АДРЕСА_1, скасувати.

Заочне рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 01 грудня 2017 року у вказаній частині залишити в силі.

В іншій частині постанову Апеляційного суду Київської області від 02 серпня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: О. В. Білоконь

Б. І. Гулько

Є. В. Синельников

С. Ф. Хопта