Провадження № 2/234/1430/19
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 червня 2019 року м. Краматорськ

Краматорський міський суд Донецької області у складі судді Костюкова Д.Г., за участю секретаря судового засідання Скоробогатової М.В., позивача ОСОБА_1 , представника позивача ОСОБА_2 , представника відповідача Сущенко В.О., розглянувши у підготовчому засіданні матеріали цивільної справи № 234/18482/18 за позовною заявою ОСОБА_1 до прокуратури Донецької області про визнання протиправною, незаконною, неправомірною бездіяльності, -

В С Т А Н О В И В :

До Краматорського міського суду Донецької області надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Держави Україна за представництвом Прокуратури Донецької області, Краматорської місцевої прокуратури, треті особи без самостійних вимог Державна казначейська служба України, Міністерство фінансів України, Секретаріат Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, Міністерство юстиції України визнання бездіяльності неправомірною, стягнення моральної шкоди.

В подальшому позивачем була подана заява про зменшення позовних вимог та подана уточнена позовна заява до Прокуратури Донецької області про визнання бездіяльності неправомірною.

В уточненій позовній заяві позивач просить суд: - визнати протиправною, незаконною, неправомірною бездіяльність Прокуратури Донецької області, яка полягала у невиконанні керівником Краматорської місцевої прокуратури Хорсом Костянтином Борисовичем та заступником керівника Краматорської місцевої прокуратури Мєшковим Аркадієм Володимировичем, прокурором Василенко Олександром Вікторовичем їх службових обов`язків по здійсненню нагляду за додержанням законів органами, що провадять досудове слідство, захистити ОСОБА_1 , суспільства та держави від кримінальних правопорушень, всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження №0002670 від 06.12.2014 року, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень, зокрема, але не виключно за результатами розгляду клопотання та скарги ОСОБА_1 від 21.06.2017 року ; - постановити окрему ухвалу про виявлені при вирішенні спору порушення законодавства та недоліки в діяльності прокуратури Донецької області.

У підготовчому засіданні позивач та його представник підтримали уточнені позовні вимоги від 19.02.2019 року та просили їх задовольнити.

Представник відповідача у підготовчому судовому засіданні позовні вимоги не визнав та просив закрити провадження у справі на підставі п.1 ч.1 ст. 255 ЦПК України у зв`язку з тим, що справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Перевіривши матеріали справи, вислухавши сторони суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до п. 15 ч.1 ст.3 КПК України прокурор - це особа, яка обіймає посаду, передбачену статтею 17 Закону України «Про прокуратуру», та діє у межах її повноважень.

Відповідно до ч.1 ст. 36 КПК України прокурор, здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог цього кодексу, є самостійним у його процесуальній діяльності, втручання в яку осіб, що не мають на те законних повноважень, забороняється. Органи державної влади, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи та організації, службові та інші фізичні особи зобов`язані виконувати законні вимоги та процесуальні рішення прокурора.

Відповідно до ч.3 ст.17 Закону України «Про прокуратуру» під час здійснення повноважень, пов`язаних з реалізацією функцій прокуратури, прокурори є незалежними, самостійно приймають рішення про порядок здійснення таких повноважень, керуючись при цьому положеннями закону, а також зобов`язані виконувати лише такі вказівки прокурора вищого рівня, що були надані з дотриманням вимог цієї статті.

Частиною першою статті 2 Закону України «Про прокуратуру» передбачено, що на прокуратуру покладається, зокрема, функція нагляду за додержанням законів органами, що провадять оперативно-розшукову діяльність, дізнання та досудове слідство.

Коло повноважень прокурора у процесі здійснення нагляду за додержанням законів під час проведення досудового розслідування у формі процесуального керівництва досудовим розслідуванням передбачене частиною другою статті 36 КПК України.

Відповідно до абз.2 ч.1 ст.45 Закону України «Про прокуратуру» рішення, дії чи бездіяльність прокурора в межах кримінального процесу можуть бути оскаржені виключно в порядку, встановленому Кримінальним процесуальним кодексом України. Якщо за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність прокурора в межах кримінального процесу встановлено факти порушення прокурором прав осіб або вимог закону, таке рішення може бути підставою для дисциплінарного провадження.

Право на звернення до Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів із дисциплінарною скаргою про вчинення прокурором дисциплінарного проступку має кожен, кому відомі такі факти (частина друга статті 45 Закону України «Про прокуратуру»).

Вичерпний перелік рішень, дій чи бездіяльності слідчого та прокурора, що можуть бути оскаржені слідчому судді на етапі досудового провадження, визначений у частині першій статті 303 КПК України, серед яких в пункті 9-1 зазначено, що на досудовому провадженні можуть бути оскаржені такі рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора: рішення прокурора про відмову в задоволенні скарги на недотримання розумних строків слідчим, прокурором під час досудового розслідування.

Відповідно до ч.1 ст.308 КПК України підозрюваний, обвинувачений, потерпілий, інші особи, права чи законні інтереси яких обмежуються під час досудового розслідування, мають право оскаржити прокурору вищого рівня недотримання розумних строків слідчим, прокурором під час досудового розслідування.

Тобто, під час досудового розслідування прокурор виконує процесуальні функції, які не можна охарактеризувати як управлінські, і для оскарження його рішень, дій чи бездіяльності визначений спеціальний порядок.

Закони України не передбачають право особи звертатися з окремим позовом до прокурора, в тому числі вищого рівня про визнання протиправними його рішень, дій чи бездіяльності, вчинених як учасником судового процесу у справах про оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів досудового розслідування чи прокурора під час досудового розслідування.

Відповідно до пунктів 2 і 3 частини першої статті 16 Закону України «Про прокуратуру» незалежність прокурора забезпечується, зокрема, порядком здійснення повноважень, визначеним процесуальним та іншими законами; забороною незаконного впливу, тиску чи втручання у здійснення повноважень прокурора.

Здійснюючи функції прокуратури, прокурор є незалежним від будь-якого незаконного впливу, тиску, втручання і керується у своїй діяльності лише Конституцією та Законами України (частина друга статті 16 Закону України «Про прокуратуру»).

Відповідно до п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий розгляд його справи судом, встановленим законом, який, зокрема, вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Гарантоване статтею 55 Конституції України та конкретизоване у Законах України право на судовий захист слід застосовувати, враховуючи принцип дружнього ставлення до міжнародного права (див. абзац 3 пункту 2.3 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 1 червня 2016 року № 2-рп/2016, абзац 4 пункту 2.2 мотивувальної частини рішення цього суду від 8 вересня 2016 року № 6-рп/2016), у світлі пункту 1 статті 6 Конвенції та його інтерпретації Європейським судом з прав людини.

Елементом права на справедливий судовий розгляд є право на доступ до суду. Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що це право не є абсолютним і може підлягати обмеженням. Такі обмеження допускаються з огляду на те, що за своїм характером право доступу до суду потребує регулювання з боку держави. Для такого регулювання Держави-учасниці Конвенції мають певну свободу розсуду, але застосовані ними обмеження не повинні звужувати чи не применшувати можливості доступу до суду в такий спосіб або настільки, що нівелюється сама сутність цього права (див. mutatis mutandis рішення у справі «Принц Ліхтенштейну Ганс-Адамс ІІ проти Німеччини» («Prince Hans-Adam II Of Liechtenstein v. Germany») від 12 липня 2001 року, заява № 42527/98, § 44).

Згідно з частиною третьою статті 124 Конституції України у редакції Закону України «Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)», що набрав чинності 30 вересня 2016 року, юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення.

Закони України не передбачають право особи звертатися з окремим позовом до прокурора про визнання протиправними його рішень, дій чи бездіяльності, вчинених ним як стороною кримінального провадження під час досудового розслідування, що також визначено Постановою Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 року у справі № 826/13340/15, Постановою Великої Палати Верховного Суду від 13.06.2018 року у справі №454/143/17-ц, Постановою Великої Палати Верховного Суду від 21.11.2018 року у справі №757/59807/17-ц.

Отже, суд приходить до висновку, що не можуть бути предметом цивільного судового розгляду заявлені позивачем вимоги про визнання протиправною, незаконною, неправомірною бездіяльність прокурорів з невиконання ними їх службових обов`язків, які вчинені ними як стороною кримінального провадження, а також щодо вчинення інших дій, що пов`язані з діяльністю прокурорів як сторони кримінального провадження.

У справах про оскарження рішень, дій чи бездіяльності під час досудового розслідування, прокурор діє як учасник кримінального провадження, виконуючи процесуальні функції, які не можна охарактеризувати як управлінські.

Як вбачається зі змісту позовної заяви, ОСОБА_1 просить суд визнати протиправною, незаконною, неправомірною бездіяльність прокурорів з невиконання ними їх службових обов`язків яксторони кримінального провадження №0002670 від 06.12.2014 року, у зв`язку з чимзазначений спір не є публічно-правовим і має вирішуватися судом за правилами КПК України.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

На підставі п.2 ч.2 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого засідання суд постановляє ухвалу про закриття провадження у справі.

Таким чином, заявлені позивачем вимоги не можуть бути предметом судового розгляду в рамках ЦПК, тому провадження у справі підлягає закриттю на підставі п.1 ч.1 ст.255 ЦПК України.

На підставі викладеного, керуючись п.1 ч.1 ст.255, п.2 ч.2 ст.200, ст.258, ст.260 ЦПК України,

ПОСТАНОВИВ:

Провадження у цивільній справі №234/18482/18 за позовною заявою ОСОБА_1 до прокуратури Донецької області про визнання протиправною, незаконною, неправомірною бездіяльності - закрити.

Апеляційна скарга на ухвалу подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення до Донецького апеляційного суду через Краматорський міський суд Донецької області. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

СуддяД. Г. Костюков