КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 травня 2019 року м. Київ

Справа: №385/532/18

Апеляційне провадження:№ 22-ц/824/3542/2019

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача: Соколової В.В.

суддів: Андрієнко А.М., Поліщук Н.В.

секретар Луговий Р.В.

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Богуславського районного суду Київської області ухваленого під головуванням судді Кіхтенко С.О. 01 листопада 2018 року у м. Богуслав, повний текст рішення виготовлено 11 листопада 2018 року, у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи: Дарницька районна у м. Києві державна адміністрація, Богуславська районна державна адміністрація про позбавлення батьківських прав,

В С Т А Н О В И В

У квітні 2018 року позивач ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом в якому просила позбавити відповідача ОСОБА_1 батьківських прав відносно його доньки ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позовні вимоги обгрунтовані тим, що рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 02 вересня 2009 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , розірвано та вирішено питання про стягнення з ОСОБА_1 аліментів на утримання дочки ОСОБА_3 в розмірі 1/4 частини його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 01 червня 2009 року й до досягнення дитиною повноліття, але не менше, ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідач зі своєю донькою не зустрічався, і не бачив її близько 9 років. Останній раз він з ОСОБА_3 зустрівся коли вона йшла в перший клас. Дана обставина підтверджується інформацією з характеристики на ОСОБА_3 за підписом директора та класного керівника школи №323 м. Києва від 07 березня 2018року.

Крім того, відповідач не в повному обсязі сплачував аліменти на утримання своєї доньки. Так, у відповідача мала місце не тільки нерегулярна сплата аліментів, але й мало місце приховування розміру доходу. За рішенням суду ОСОБА_1 повинен був сплачувати 1/4 частини щомісячно від заробітку (доходу), однак, надсилав значно менші суми від отримуваних ним доходів. Таким чином, відповідач системно та свідомо ухилявся від сплати своїй доньці встановленого рішенням суду розміру утримання. Фактично, всі витрати по забезпеченню дитини необхідним харчуванням, медичним доглядом, доступ до культурних та інших духовних цінностей, по сприянню дитині в отриманні додаткових освітніх можливостей лягли на позивачку та її чоловіка - ОСОБА_6

Крім того, 06 травня 2017 року відповідач скоїв тяжкий злочин, передбачений ч.1 ст. 115 КК України, і вже тривалий час перебуває під вартою.

Рішенням Богуславського районного суду Київської області від 01 листопада 2018 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи: Дарницька районна у м. Києві державна адміністрація, Богуславська районна державна адміністрація про позбавлення батьківських прав - задоволено.

Позбавлено ОСОБА_1 батьківських прав відносно його неповнолітньої доньки ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішення суду мотивовано тим, що встановлені судом фактичні обставини справи та ті, на яких ґрунтується висновок органу опіки та піклування, є достатньо обґрунтованими та такими, що містять в собі переконливі аргументи, які вказують на те, що відповідач ухиляється від виконання батьківських обов`язків відносно неповнолітньої доньки, а тому він повинен бути позбавлений батьківських прав.

Не погодився із вищезазначеним судовим рішенням ОСОБА_1 , ним подано апеляційну скаргу, в якій зазначається про незаконність рішення, як такого, що ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права. Вказує на те, що судом неповно з`ясовано обставини справи, та зовсім не досліджувалось його ставлення до дитини, що є недопустимим при ухваленні рішення. Також зазначає, що він не ухилявся від сплати аліментів і завжди бажав спілкуватись з дитиною та брати участь в її вихованні, однак позивач ОСОБА_2 всіляко перешкоджала цьому.

Враховуючи вищевикладене, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач вказує на те, що рішення першої інстанції є законним та обґрунтованим. Доводи та вимоги зазначені відповідачем в апеляційній скарзі є безпідставними та необґрунтованими, а тому не можуть бути прийняті до уваги, та є такими, що не підлягають задоволенню.

На підставі викладеного просить апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Судове засідання, за клопотанням відповідача, було проведено в режимі відеокференції з Київським слідчим ізолятором № 13, в якому перебуває відповідач ОСОБА_1. В свої поясненнях ОСОБА_1 підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити.

Позивач ОСОБА_2 та її представник адвокат Коваль В.В. заперечували проти доводів апеляційної скарги, вважають рішення суду першої інстанції законним і обґрунтованим, просили залишити його без змін.

Дарницька районна у м. Києві державна адміністрація, Богуславська районна державна адміністрація своїх представників в судове засідання не направили, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомили. Тому в порядку ч.3 ст. 372 ЦПК України, їх неявка не перешкоджає розгляду справи апеляційним судом.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового засідання, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість ухвали суду в межах апеляційного оскарження, колегія суддів виходить з наступного.

Судом встановлено, що сторони у справі ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , є батьками неповнолітної ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 виданого 12 червня 2003 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дарницького районного управління юстиції в м. Києві /а.с.9,15/.

Шлюб між сторонами було розірвано рішенням Дарницького районного суду в м. Києві від 02 вересня 2009 року. Цим рішення встановлено, що сторони з липня 2008 року проживають окремо, спільного господарства та бюджету не мають, відповідач ( ОСОБА_1 ) частково приймає участь у вихованні дитини /а.с.11-13/.

Дитина ОСОБА_3 проживає разом з позивачем за адресою: АДРЕСА_1 /а.с.17/. Для дитини створені належні умови для проживання, розвитку, навчання, відпочинку, що вбачається з акту складеного працівниками органу опіки та піклування 12 червня 2018 року /а.с.74/

З характеристики, яка видана навчальним закладом «Скандинавська гімназія» вбачається, що дитина навчається у них з 2013 року, характеризується позитивно, має здібності до вивчення гуманітарних наук, бере участь в різних олімпіадах та конкурсах. Мати, ОСОБА_2 , цікавиться навчанням, має великий вплив на дитину, постійно контролює і допомагає доньці в навчанні та житті. Батько, ОСОБА_1 , навчанням доньки не цікавиться, батьківські збори не відвідує /а.с.24/.

Відповідно до Висновку №101-5485/03 від 21 червня 2018 року, комісія питань захисту прав дитини вважає доцільним та такими, що відповідає інтересам дитини, позбавити батьківських прав ОСОБА_1 , відносно неповнолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 /а.с.75-76/. З даного висновку вбачається, що на засіданні комісії були присутня мати ОСОБА_2 та неповнолітня ОСОБА_3 , думка якої була врахована.

В судовому засіданні судом першої інстанції, звукозапис якого міститься в матеріалах справи, була заслухана думка неповнолітньої ОСОБА_3 , яка вказала на те, що останній раз вона бачила « ОСОБА_1 » коли вона йшла до першого класу, з того часу він не з`являвся у її житті, хоча він знав де вони проживають, в якій школі вона навчається, номер її телефону. Справжнім батьком для неї став вітчим, який бажає її удочерити. Вона вважає за доцільне позбавити « ОСОБА_1 » батьківський прав відносно неї, так як він ніколи не був її батьком, їй нічим ніколи не допомагав, а вчинок за яким він зараз перебуває під вартою став «останньою краплею щодо вирішення цього питання».

Відповідач ОСОБА_1 в ході розгляду справи визнав, що він останній раз бачив свою дитину коли вона йшла до першого класу в 2010 році, тобто більше ніж 9 років назад, з того часу не спілкувався також засобами телефонного чи іншого зв`язку, участі у її вихованні та утриманні не приймав, лише періодично сплачував аліменти за рішенням суду. Свою поведінку відповідач пояснює наявністю перешкод у спілкуванні, що вчинялись позивачем, проте доказів на підтвердження обставин наявності перешкод у спілкуванні суду не надав. В судовому засіданні суду першої інстанції 10 жовтня 2018 року відповідач заявив, що визнає позов, проте в подальшому зробив заяву, що не визнає позов, не погодився з прийнятим судом першої інстанції рішенням про позбавлення його батьківських прав.

У статті 9 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року зазначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року наголошував на тому, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (див. рішення у справі Olsson v. Sweden (N 2), від 27 листопада 1992 року,Серія A, N 250, ст. 35-36, п. 90), і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (параграф 54).

Суд також вказав на те, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграфи 57, 58).

У рішенні по справі «Мамчур проти України» від 16 липня 2015 року Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте основні інтереси дитини є надзвичайно важливими (параграф 100).

Підстави позбавлення батьківських прав у національному законодавстві визначені положеннями статті 164 СК України.

Зокрема, п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини(ст. 166 СК України).

Тлумачення п. 2 ч.1 ст. 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

З наведених обставин справи вбачається, що дійсно відповідач належним чином не виконував свої батьківські обов`язки, період часу в дев`ять років протягом якого не відбувалось спілкування батька з дитиною, якій наразі 16 років, є занадто великим. Доказів наявності перешкод у спілкуванні відповідачем не надано, а за умови досягнення дитиною віку більше ніж 14 років, коли вона може приймати рішення не тільки про спілкування, а і визначення місця власного проживання, за наявності сучасних видів зв`язку - телефон та Інтернет, такі твердження відповідача слід визнати безпідставними. Відповідачем визнана відсутність будь-якої участі у вихованні чи утриманні дитини, хоча така участь могла мати місце і за відсутності безпосереднього спілкування. Сама по собі сплата аліментів, на яку посилається відповідач, не свідчить про участь в утриманні дитини, до того ж це є примусовим заходом, і має місце заборгованість по сплаті аліментів, що визнано сторонами у справі. Так, сама по собі наявність заборгованості по аліментам чи відсутність спілкування з дитиною не є достатньою підставою для позбавлення батьківських прав. Але обставини у вказаній справі свідчать про те, що у дитини не має ставлення до відповідача як до батька, у своїх поясненнях вона називає його виключно по імені і, як вбачається, таке його ставлення до неї завдає їй моральних страждань. Натомість таке ставлення відповідача до виховання власної дитини свідчить про свідоме нехтування ним своїми обов`язками, ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, що може бути підставою для позбавлення батьківських прав.

Судом першої інстанції прийнятий до уваги висновок органу опіки та піклування, в якому наголошується саме на меті захисту майбутнього та інтересів дитини, що і стала підставою для висновку про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав.

В ході розгляду справи відповідачем не наведено обставин, які б свідчили про необґрунтованість висновку органу опіки та піклування. Відповідач в ході розгляду справи наголошував виключно на порушенні його прав, проте не навів доводів і доказів щодо забезпечення прав дитини.

Апеляційний суд, враховуючи характер правовідносин, які є предметом спору у цій справі, виходячи з найкращих інтересів дитини, враховуючи наявність взаємозв`язку між правами батька і дитини, вважає вірним висновок суд першої інстанції про позбавлення відповідача батьківських прав відносно його дитини ОСОБА_3 .

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку, що суд першої інстанції повно та всебічно з`ясував обставини справи, дав їм належну правову оцінку. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду. Рішення суду відповідає вимогам чинного законодавства, наданим доказам, обставинам справи, і підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, колегія суддів апеляційного суду не вбачає.

В порядку ст. 141 ЦПК України, враховуючи відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, понесені відповідачем витрати при зверненні з апеляційною скаргою компенсації не підлягають.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381- 384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

П О С Т А Н О В И В

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Богуславського районного суду Київської області від 01 листопада 2018 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 (тридцяти) днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя-доповідач: В.В. Соколова

Судді: А.М. Андрієнко

Н.В. Поліщук

Повний текст постанови складений 03 червня 2019 року.