Справа № 442/4711/16-ц Головуючий у 1 інстанції: Кучаковський Ю.С.
Провадження № 22-ц/811/1177/18 Доповідач в 2-й інстанції: Бойко С. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2019 року м.Львів

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого судді Бойко С.М.,

суддів:, Копняк С.М., Ніткевича А.В.,

секретаря Брикайло М.В.,

з участю: представника позивача ОСОБА_1 та третьої

особи ОСОБА_2 ОСОБА_3 , відповідача

ОСОБА_4 , її представника ОСОБА_5 .,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 23 березня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 в своїх інтересах та інтересах малолітніх дітей: ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , та ОСОБА_8 , треті особи: ОСОБА_2 , орган опіки та піклування Дрогобицької міської ради, Служба у справах дітей виконавчого комітету Дрогобицької міської ради, ОСОБА_9 , про зобов`язання утриматися від певних дій, скасування реєстрації та виселення,

в с т а н о в и л а:

У липні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом (а.с.2-3 т.1), уточненим заявами від 01.11.2016 року та 09.06.2017 року (а.с.35-36,114-115 т. 1), в якому просив зобов`язати відповідачів ОСОБА_4 , ОСОБА_8 , ОСОБА_6 , ОСОБА_9 не чинити йому перешкод у здійсненні права власності та розпорядженні квартирою АДРЕСА_1 , визнати недійсною та скасувати їхню реєстрацію у цій квартирі та виселити їх з квартири.

Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що він є власником квартири АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу, укладеного 30.06.2016 року з ОСОБА_2 , однак, він не може вільно користуватись та розпоряджатись належним йому на праві власності майном, оскільки відповідачі зареєстровані в його квартирі і не бажають в добровільному порядку знятись з реєстрації у ній.

Позивач зазначає, що відповідач ОСОБА_8 06.05.2016 року та його дочка відповідач ОСОБА_4 зі своїми малолітніми дітьми 30.05.2016 року незаконно зареєструвались у спірній квартирі без згоди та відома попереднього власника квартири ОСОБА_2 , якому ця квартира передана у власність рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 20.10.2015 року, що набрало законної сили 17.05.2016 року, в рахунок погашення заборгованості відповідачів ОСОБА_4 та ОСОБА_8 за договорами позики від 06.04.2011 року та 23.05.2014 року, шляхом звернення стягнення на цю квартиру, як на предмет іпотеки за іпотечним договором від 23.05.2014 року, укладеним між ОСОБА_2 (іпотекодержателем) та відповідачами ОСОБА_4 і ОСОБА_8 (іпотекодавцями).

Рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 23.03.2018 року позов задоволено частково.

Зобов`язано ОСОБА_4 , ОСОБА_8 , не чинити перешкоди в здійсненні права власності та розпорядження квартирою АДРЕСА_1 .

Визнано недійсною та скасовано реєстрацію (взяття на реєстраційний облік) ОСОБА_4 , ОСОБА_8 , ОСОБА_6 , ОСОБА_9 у цій квартирі.

Виселено ОСОБА_4 , ОСОБА_8 , ОСОБА_6 , ОСОБА_9 із квартири АДРЕСА_1 .

В іншій частині позову відмовлено.

Вирішено питання судових витрат.

Рішення суду оскаржила відповідач ОСОБА_4 , просить його скасувати з підстав неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідності висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального права і ухвалити нове рішення, яким відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог.

Свої доводи апелянт обґрунтовує тим, що суд не з`ясував, за які кошти придбана спірна квартира, і не врахував, що за вимогами ст.109 ЖК України, відповідачів не можна було виселяти з квартири без надання їм іншого жилого приміщення, оскільки квартира придбана не за кредитні кошти.

Крім того, зазначає, що договір купівлі-продажу квартири, на підставі якого позивач набув право власності на квартиру, укладений з порушенням вимог ст.ст.17, 18 Закону України «Про охорону дитинства», однак, такі доводи їхньої сторони залишились поза увагою суду, чим порушені права неповнолітніх дітей.

В судове засідання інші учасники справи не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи всі були належним чином повідомлені, клопотань про відкладення розгляду справи від них не надходило, а тому, відповідно до вимог ч.2 ст.372 ЦПК України, розгляд справи апеляційним судом проведено у їхній відсутності.

Заслухавши пояснення сторони апелянта в підтримання апеляційної скарги, заперечення протилежної сторони, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення відповідно до вимог ст.367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що предметом спору є квартира АДРЕСА_1 , право власності на яку первинно було зареєстровано за відповідачами ОСОБА_4 та ОСОБА_8 на підставі ухвали Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 20.12.2013 року про затвердження укладеної між ними мирової угоди у справі №442/8794/13-ц (а.с.79 т.1).

Вказана квартира була передана відповідачами ОСОБА_4 та ОСОБА_8 (іпотекодавцями) в іпотеку ОСОБА_2 (іпотекодержателя) відповідно до укладеного між ними 23.05.2014 року договору іпотеки для забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_8 та ОСОБА_4 перед ОСОБА_2 за договором позики грошових коштів від 23.05.2014 року (а.с.111,135-137 т.1).

Пунктом 3.1. договору іпотеки передбачено, що предмет іпотеки залишається у володінні та користуванні іпотекодавців протягом всього строку дії цього договору. Право іпотекодавців володіти та користуватись предметом іпотеки протягом всього строку дії цього договору охоплює всі дії, на використання предмету іпотеки відповідно до його цільового призначення, з урахуванням обмежень та заборон, встановлених цим договором та/або чинним законодавством України. Іпотекодавці не мають права використовувати предмет іпотеки для будь-яких інших цілей без попередньої письмової згоди іпотекодержателя.

Відповідно до п.3.6 договору іпотеки, іпотекодавці стверджують, що за адресою місцезнаходження предмета іпотеки не проживають та не зареєстровані малолітні та/чи неповнолітні діти, а також будь-які інші особи, яких за законом повинні утримувати іпотекодаці, а також відсутні малолітні та/чи неповнолітні діти, що мають право користування предметом іпотеки.

Зазначений договір іпотеки ніким не оспорювався і є чинним.

Рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 20.10.2015 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 17.05.2016 року та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22.12.2016 року (а.с.50-52, 200-203 т.1), позов ОСОБА_2 до ОСОБА_4 , ОСОБА_8 про стягнення боргу та визнання права власності задоволено.

В рахунок погашення солідарної заборгованості з ОСОБА_4 та ОСОБА_8 на користь ОСОБА_2 звернуто стягнення на предмет іпотеки квартиру АДРЕСА_1 за іпотечним договором від 23.05.2014 року, посвідченим приватним нотаріусом Дрогобицького районного нотаріального округу Теплою М.Ю. та зареєстрованим в реєстрі за №290, припинено право власності ОСОБА_4 та ОСОБА_8 на цю квартиру і визнано право власності на неї за ОСОБА_2

На підставі цього рішення суду, право власності на квартиру АДРЕСА_1 зареєстроване 09.06.2016 року за ОСОБА_2

Достовірно знаючи про вказаний вище договір іпотеки та рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 20.10.2015 року, що набрало законної сили 17.05.2016 року, про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання на нього права власності за іпотекодержателем ОСОБА_2 , відповідач ОСОБА_8 06.05.2016 року та відповідач ОСОБА_4 зі своїми малолітніми дітьми 30.05.2016 року здійснили реєстрацію місця свого проживання у спірній квартирі (а.с.80-83 т.1) без згоди та відома іпотекодержателя ОСОБА_2 , чим порушили умови договору іпотеки, а тому суд першої інстанції дійшов правильного висновку про незаконність такої реєстрації.

Доводи сторони відповідача ОСОБА_4 про порушення прав її неповнолітніх дітей на житло є безпідставними, оскільки на момент укладення договору іпотеки діти не були зареєстровані у спірній квартирі, а оспорювана позивачем реєстрація дітей у належній йому на праві власності квартирі проведена відповідачем ОСОБА_4 зі згоди батька дітей ОСОБА_9 шляхом зняття дітей з реєстрації за попереднім місцем їхнього проживання разом із батьком за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.248 т.1).

30.06.2016 року між ОСОБА_2 (продавцем) та ОСОБА_10 (покупцем) укладено нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу вказаної квартири, право власності на яку за ОСОБА_10 зареєстроване 30.06.2016 року (а.с.4-5 т.1).

Частиною першою статті 319 ЦК України закріплено право власника володіти, користуватися та розпоряджатись своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження майном.

Враховуючи наведені вище норми матеріального права та встановлені обставини справи, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення позову нового власника квартири ОСОБА_10 про усунення йому перешкод у користуванні та розпорядженні належною на праві власності квартирою шляхом визнання незаконною реєстрації відповідачів у цій квартирі та їх виселення з неї без надання іншого жилого приміщення, як таких, що проживають в квартирі без законних на те підстав, що в повній мірі відповідає вимогам ч. 1 ст. 109 та ч.3 ст.116 ЖК України.

Крім того, відповідач ОСОБА_4 оспорювала вказаний вище договір купівлі-продажу від 30.06.2016 року у справі №442/7966/16, зокрема з тих підстав, що на момент його укладення в квартирі були зареєстровані її неповнолітні діти, а тому цим договором порушені їхні права на житло, однак, рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 20.12.2018 року, яке залишене без змін постановою Львівського апеляційного суду від 11.04.2019 року, у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено (а.с.257-268 т.2).

Таким чином, суд першої інстанції правильно встановив характер спірних правовідносин та фактичні обставини справи, давши належну правову оцінку доказам, які сторони подали в обгрунтування своїх вимог та заперечень, застосував норми матеріального права, які підлягали застосуванню до спірних правовідносин, не допустив порушень норм процесуального закону, і дійшов правильних висновків по суті вирішення спору, які апелянтом не спростовані, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374 ч.1 п.1, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а:

апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 23 березня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений 31 травня 2019 року.

Головуючий: Бойко С.М.

Судді: Копняк С.М.

Ніткевич А.В.