Дата документу 13.06.2019 Справа № 336/5521/18
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Є.У.№ 336/5521/18 Головуючий у 1 інстанції: Дмитрюк О.В.
№ 22-ц/807/1557/19 Суддя-доповідач: Крилова О.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 червня 2019 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Крилової О.В.

суддів: Кухаря С.В.

Полякова О.З.

розглянувши в порядку спрощеного письмового провадження без виклику учасників справи цивільну справу заапеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 06 лютого 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Прокуратури Запорізької області, Державної казначейської служби України про відшкодування матеріальної та моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

В вересні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Прокуратури Запорізької області, Державної казначейської служби України про відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

В обґрунтування позовних вимог зазначав, що ухвалою слідчого судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 05.07.2018 р. у справі № 335/7189/18 його скаргу на бездіяльність прокурора відділу прокуратури Запорізької області Проценко М., яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань задоволено. Зобов`язано уповноважених осіб прокуратури Запорізької області внести відомості до ЄРДР за його заявою від 16.05.2018 р. про вчинення кримінального правопорушення та розпочати досудове розслідування, про що інформувати заявника.

11.07.2018 р. на виконання ухвали слідчого судді Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 05.07.2018 р. відомості за його заявою від 16.05.2018 р. щодо вчинення кримінального правопорушення за ч.2 ст.382 КК України заступником начальника слідчого відділу прокуратури Запорізької області Болкарьовим Є.О. були внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000256.

Згадане кримінальне провадження перебуває у провадженні слідчого відділу управління з розслідування кримінальних проваджень слідчими органів прокуратури та процесуального керівництва прокуратури Запорізької області.

27.07.2018 р. він звернувся до групи прокурорів прокуратури Запорізької області, в тому числі, до прокурора Проценко М.В., які здійснюють процесуальний контроль у кримінальному провадженні № 0000256, із клопотанням від 27.07.2018 р., в якому вказав на невиконання слідчим в особливо важливих справах слідчого відділу управління з розслідування кримінальних проваджень слідчими органів прокуратури та процесуального керівництва прокуратури Запорізької області Дьомкіною О.С. вимог ст.ст.55, 56 КПК України, відносно нього, на відмову слідчого видати копію протоколу допиту його в якості свідка, просив вжити заходи реагування.

03.08.2018 р. він звернувся до слідчого прокуратури Запорізької області Дьомкіної О.С. із клопотанням від 03.08.2018 р., в якому вказував на невиконання слідчим ст.ст.55, 56 КПК України відносно нього, просив викликати його на допит і виконати вимоги ст.ст.55, 56 КПК України.

Постановою слідчого в особливо важливих справах слідчого відділу управління з розслідування кримінальних проваджень слідчими органів прокуратури та процесуального керівництва прокуратури Запорізької області Дьомкіної О.С. від 24.07.2018 р. відмовлено у визнанні ОСОБА_1 потерпілим у кримінальному провадженні № 0000256 від 11.07.2018 р. Вказану постанову слідчого він отримав лише 15.08.2018 р.

Вважаючи вказану постанову слідчого в особливо важливих справах прокуратури Запорізької області Дьомкіної О.С. від 24.07.2018 р. протиправною, він оскаржив її слідчому судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя шляхом подання скарги від 23.08.2018 р. До вказаної скарги додав копію акту здавання-приймання юридичних послуг від 12.08.2018 р. на суму 1300 грн., копії платіжних документів банку від 16.08.2018 р. на 300 грн., від 16.08.2018 р. на 400 грн., від 16.08.2018 р. на 600 грн.

Ухвалою слідчого судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 27.08.2018 р. його скаргу на постанову слідчого в особливо важливих справах слідчого відділу управління з розслідування кримінальних проваджень слідчими органів прокуратури та процесуального керівництва прокуратури Запорізької області Дьомкіної О.С. від 24.07.2018 р. про відмову у визнанні потерпілим у кримінальному провадженні № 0000256 від 11.07.2018 р. задоволено частково. Скасовано постанову слідчого в особливо важливих справах слідчого відділу управління з розслідування кримінальних проваджень слідчими органів прокуратури та процесуального керівництва прокуратури Запорізької області Дьомкіної О.С. від 24.07.2018 р. у кримінальному провадженні № 0000256 від 11.07.2018 р. про відмову у визнанні потерпілим ОСОБА_1 Зобов`язано слідчого виконати вимоги ч.2 ст.55 КПК України щодо ОСОБА_1 .

Згодом уточнивши позовні вимоги та посилаючись на зазначені обставини просив суд, стягнути з Державної казначейської служби України на його користь 1802,80 грн. на відшкодування матеріальної шкоди, завданої йому внаслідок протиправної бездіяльності прокуратури Запорізької області, за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом безспірного списання цієї суми з єдиного казначейського рахунку; стягнути з Державної казначейської служби України на відшкодування моральної шкоди, завданої йому внаслідок протиправної бездіяльності прокуратури Запорізької області, за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом безспірного списання цієї суми з єдиного казначейського рахунку 10000 грн.; стягнути з Державної казначейської служби України ОСОБА_1 просить 3880,80 грн. у якості відшкодування витрат на правову допомогу.

Ухвалою судді від 19.09.2018 р. було відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання на 18.10.2018 р.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 06 лютого 2019 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу та доповнення до неї, в яких посилаючись на незаконність, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити.

Представники Прокуратури Запорізької області та Державної казначейської служби України своїм правом, передбаченим ст. 360 ЦПК України не скористались, відзиву на апеляційну скаргу не надали, проте це не заважає розгляду справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням ст. 369 цього Кодексу.

Згідно із ст. 7 п. 13 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Згідно із ст. 274 ч. 1, п.1 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

Відповідно до пункту 2 частини шостої статті 19 ЦПК України малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Таким чином, даний спір за визначеними статтею 274 ЦПК України критеріями відноситься до категорії малозначних.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

За вимогами п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до вимог ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що Ухвалою слідчого судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 05.07.2018 р. задоволено скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність прокурора відділу прокуратури Запорізької області Проценко М., яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань. Зобов`язано уповноважених осіб прокуратури Запорізької області внести відомості до ЄРДР за заявою від 16.05.2018 р. про вчинення кримінального правопорушення та розпочати досудове розслідування (а.с.7).

11.07.2018 р. на виконання ухвали слідчого судді Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 05.07.2018 р. відомості за заявою позивача від 16.05.2018 р. щодо вчинення кримінального правопорушення за ч.2 ст.382 КК України заступником начальника слідчого відділу прокуратури Запорізької області Болкарьовим Є.О. були внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000256 (а.с.8).

27.07.2018 р. ОСОБА_1 звернувся до групи прокурорів прокуратури Запорізької області, які здійснюють процесуальний контроль у кримінальному провадженні № 0000256, із клопотанням від 27.07.2018 р., в якому вказав на невиконання слідчим в особливо важливих справах слідчого відділу управління з розслідування кримінальних проваджень слідчими органів прокуратури та процесуального керівництва прокуратури Запорізької області Дьомкіною О.С. вимог ст.ст.55, 56 КПК України відносно нього, на відмову слідчого видати копію протоколу допиту його в якості свідка, просив вжити заходи реагування (а.с.9).

03.08.2018 р. ОСОБА_1 звернувся до слідчого прокуратури Запорізької області Дьомкіної О.С. із клопотанням від 03.08.2018 р., в якому просив викликати його на допит і виконати вимоги ст.ст.55, 56 КПК України (а.с.10-11).

Постановою слідчого в особливо важливих справах слідчого відділу управління з розслідування кримінальних проваджень слідчими органів прокуратури та процесуального керівництва прокуратури Запорізької області Дьомкіної О.С. від 24.07.2018 р. відмовлено у визнанні ОСОБА_1 потерпілим у кримінальному провадженні № 0000256 від 11.07.2018 р. (а.с.14-16).

Ухвалою слідчого судді Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 27.08.2018 р.скаргу ОСОБА_1 на постанову слідчого в особливо важливих справах слідчого відділу управління з розслідування кримінальних проваджень слідчими органів прокуратури та процесуального керівництва прокуратури Запорізької області Дьомкіної О.С. від 24.07.2018 р. про відмову у визнанні потерпілим у кримінальному провадженні № 0000256 від 11.07.2018 р. задоволено частково. Скасовано постанову слідчого в особливо важливих справах слідчого відділу управління з розслідування кримінальних проваджень слідчими органів прокуратури та процесуального керівництва прокуратури Запорізької області Дьомкіної О.С. від 24.07.2018 р. у кримінальному провадженні № 0000256 від 11.07.2018 р. про відмову у визнанні потерпілим ОСОБА_1 Зобов`язано слідчого виконати вимоги ч.2 ст.55 КПК України щодо ОСОБА_1 (а.с.25).

Позивач ОСОБА_1 підставою для відшкодування шкоди зазначив встановлену ухвалою слідчого судді Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 27.08.2018 року бездіяльність прокурора в частині невиконання своїх службових обов`язків.

Відмовляючи ук позову, суд першої інстанції правильно виходив з того, що загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами статей 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за наявності вини заподіювача шкоди.

Шкода - це зменшення або знищення майнових чи немайнових благ, що охороняються законом. Протиправною є поведінка, що не відповідає вимогам закону або договору, тягне за собою порушення майнових прав та інтересів іншої особи і спричинила заподіяння збитків. Причинний зв`язок як елемент цивільного правопорушення виражає зв`язок протиправної поведінки та шкоди, що настала, при якому протиправність є причиною, а шкода - наслідком.

При цьому в деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою.

Отже, позивач повинен довести не тільки протиправність поведінки відповідача, а й наявність самої моральної шкоди та причинний зв`язок між поведінкою відповідача та заподіяною шкодою.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме: у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу).

Шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується на підставі статті 1174 ЦК України.

Відповідно до цієї норми обов`язок відшкодувати завдану шкоду потерпілому покладається не на посадову особу, незаконним рішенням, дією чи бездіяльністю якої завдано шкоду, а на державу Україна.

Згідно із пунктом 2 частини першої статті 2 Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду" право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановлення достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати.

Частина друга статті 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких згідно пункту 3 вказаної частини, є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

За ст. 81 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Разом з тим, позивачем не надано доказів на підтвердження наявності причинно-наслідкового зв`язку між діями відповідачів та шкодою, на яку посилається позивач.

Як правильно зазначив суд першої інстанції, оскарження ОСОБА_1 постанови слідчого прокуратури Запорізької області Дьомкіної О.С від 24.07.2018 р. про відмову в задоволені клопотання свідчить про реалізацію останнім оспорювання процесуальної діяльності слідчого прокуратури і не є безумовним доказом неправомірності процесуальних рішень, дій чи бездіяльності у розумінні статті 1176 ЦПК України.

Також суд першої інстанції правильно виходив з того, що сам факт скасування постанови слідчого прокуратури Запорізької області Дьомкіної О.С. від 24.07.2018 р. та зобов`язання слідчого виконати вимоги ч.2 ст.55 КПК України щодо ОСОБА_1 не свідчить про протиправність дій прокуратури та завдання моральної шкоди позивачу, враховуючи, що права та інтереси позивача були поновлені.

Незгода позивача з прийнятими працівниками органів прокуратури процесуальними рішеннями, які були ним оскаржені в передбаченому КПК України порядку, не свідчить про наявність правових підстав для відшкодування йому моральної шкоди в межах відповідного кримінального провадження.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відмову у задоволені позовних вимог ОСОБА_1

Інші приведені в апеляційній скарзі доводи є такими, що не спростовують висновків суду першої інстанції та не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вони зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці та особистого тлумачення апелянтом норм права.

Частиною четвертою статті 10 ЦПК України передбачено, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до статей 1 та 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Європейський суд з прав людини в справі "Проніна проти України" вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (справа).

Колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, не вбачається, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 7, 247, 263, 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 06 лютого 2019 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Повний текст постанови складений 13 червня 2019 р.

Головуючий О.В. Крилова

Судді: С.В. Кухар

О.З. Поляков