Справа № 703/3351/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 червня 2019 року м. Сміла

Смілянський міськрайонний суд Черкаської області в складі:

головуючого - судді Кирилюк Н.А.

з участю секретаря Римського Д.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Сміла цивільну справу № 703/3351/18

за участю

представника позивача ОСОБА_1

про визнання договору недійсним, скасування запису про державну реєстрацію права оренди

встановив:

ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3 та ТОВ «Олімп» про визнання недійсним договору оренди земельної ділянки та скасування запису про державну реєстрацію права оренди.

В обґрунтування позову зазначила, що її батько ОСОБА_4 був власником земельної ділянки площею 2,47 га в межах Пастирської сільської ради Смілянського району.

Після його смерті під час оформлення права власності на цю земельну ділянку в порядку спадкування їй стало відомо, що право власності на цю земельну ділянку було зареєстровано за ОСОБА_3 на підставі договору міни, посвідченого приватним нотаріусом Кам`янського районного нотаріального округу Богдановою Г.Ю.

Рішенням Смілянського міськрайонного суду від 6 вересня 2017 року зазначений договір міни було визнано недійсним та скасовано запис про державну реєстрацію права власності за ОСОБА_3

В той же час, ОСОБА_3 , ставши власником земельної ділянки на підставі зазначеного договору, передала її в користування ТОВ «Олімп» на підставі договору оренди від 16 березня 2016 року.

В подальшому право власності на цю земельну ділянку перейшло до ОСОБА_2

14 червня 2018 року вона звернулась до відповідачів із заявою, в якій просила припинити дію вказаного договору, провівши відповідну реєстрацію у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Враховуючи, що належна позивачу земельна ділянка станом на день звернення до суду з наведеним позовом продовжує перебувати у користуванні ТОВ «Олімп», ОСОБА_2 звернулась до суду за захистом свого порушеного права, як власник майна.

В судовому засіданні представник позивача підтримав позов в повному обсязі і просив задоволити його з наведених в ньому підстав.

Відповідачі в судове засідання не з`явились з невідомих суду причин, хоча про час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином. Своїх представників не направили.

У своєму відзиві представник ТОВ «Олімп» позов не визнав і вказав, що оспорюваний договір укладений між відповідачами у повній відповідності із вимогами ст.. 203, 215, 216 ЦК України. Позивач не була стороною цього договору, а тому, на думку представника, вона не має матеріально-правових підстав оспорювати договір. Перехід права власності на орендовану земельну ділянку не є підставою для зміни умов або розірвання договору. ТОВ «Олімп» довгий час обробляє земельну ділянку, за який її було поліпшено, внесено добрива та затрачено багато людських та технічних ресурсів на її обробіток та утримання в належному якісному стані. А тому, представник вважає за доцільне внести зміни в оспорюваний договір не тільки в розрізі зміни власника, а й запропонувавши ринкові умови використання земельної ділянки в частині розміру орендної плати.

Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши думку сторін, суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

У відповідності із свідоцтвом про право на спадщину за заповітом, виданим 8 червня 2018 року державним нотаріусом Кам`янської державної нотаріальної контори Жовтяковою В.К. та зареєстрованим в реєстрі за № 218, та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від цієї ж дати, ОСОБА_2 в порядку спадкування після батька ОСОБА_4 набула право власності на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 2,4738 га, розташованої в адмінмежах Пастирської сільської ради Смілянського району Черкаської області, кадастровий № НОМЕР_1 .

Згідно з інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна 18 березня 2016 року ТОВ «Олімп» зареєструвало право оренди наведеної земельної ділянки. Підставою виникнення права оренди зазначено договір оренди землі від 16 березня 2016 року, укладений між ОСОБА_3 та ТОВ «Олімп». Підставою виникнення права власності на цю земельну ділянку зазначено договір міни (обміну) земельних ділянок № НОМЕР_2 , виданий 3 березня 2016 року приватним нотаріусом Кам`янського районного нотаріального округу Богдановою Г.Ю.

Судом досліджено наведений договір оренди та встановлено, що за умовами п. 1, 2 договору ОСОБА_3 передала, а ТОВ «Олімп» прийняло в строкове платне користування земельну ділянку сільськогосподарського призначення, яка знаходиться на адмінтериторії Пастирської сільської ради Смілянського району Черкаської області площею 2,4738 га, кадастровий № НОМЕР_1 .

Рішенням Смілянського міськрайонного суду від 6 вересня 2017 року по справі № 703/3832/16-ц визнано недійсним договір міни (обміну) земельних ділянок серія то номер 319, виданий приватним нотаріусом Кам`янського районного нотаріального округу Богдановою Г.Ю., та скасовано запис про реєстрацію права власності за ОСОБА_3 на земельну ділянку з кадастровим № НОМЕР_1 площею 2,4738 га, розташованої в адмінмежах Пастирської сільської ради Смілянського району Черкаської області.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 93 ЗК України право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності.

Земельні ділянки можуть передаватися в оренду громадянам та юридичним особам України, іноземцям і особам без громадянства, іноземним юридичним особам, міжнародним об`єднанням і організаціям, а також іноземним державам.

Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем. Підставою для укладення договору оренди може бути цивільно-правовий договір про відчуження права оренди (ч. 4 ст. 124 ЗК України).

У відповідності із ч. 8, 9 ст. 93 ЗК України орендодавцями земельних ділянок є їх власники або уповноважені ними особи. Відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються законом.

Статтею 13 ЗУ «Про оренду землі» (чинного на час виникнення спірних правовідносин) визначено, що договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

За змістом статті 152 ЗК України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування.

Частиною першою статті 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені, зокрема, частиною першою статті 203 ЦК України.

Відповідно до положень ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Статтею 216 ЦК України передбачено загальні наслідки недійсності правочину - недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю, а згідно зі статтею 236 ЦК України правочин є недійсним з моменту його вчинення та не породжує тих юридичних наслідків, задля яких укладався, у тому числі не породжує переходу права власності до набувача.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Згідно з частиною третьою статті 215 ЦК України вимога про визнання правочину недійсним може бути заявлена як однією із сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину.

Аналогічні роз`яснення викладені у п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06 листопада 2009 року № 9, відповідно до статей 215 та 216 ЦК України вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину.

Таким чином, відповідно до статей 16, 203, 215 ЦК України для визнання судом оспорюваного правочину недійсним необхідним є: пред`явлення позову однією із сторін правочину або іншою заінтересованою особою; наявність підстав для оспорення правочину; встановлення, чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду. Таке розуміння визнання правочину недійсним, як способу захисту, є усталеним у судовій практиці.

Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Як вбачається зі змісту оспорюваного договору від 16 березня 2016 року, укладеного між ОСОБА_3 та ТОВ «Олімп», ОСОБА_2 не є стороною зазначеного договору. Разом з тим позивач, як власник цієї ж земельної ділянки, має право на оспорювання цього договору, оскільки цей правочин порушує її право власності на земельну ділянку, а саме право на користування належним їй майно, отримання доходу від належного їй майна та ін.

Судом встановлено, що договір міни, на підставі якого ОСОБА_3 набула право власності на земельну ділянку, було визнано недійсним. Недійсний правочин не створює будь-яких юридичних наслідків. На даний час право оренди належної позивачу земельної ділянки зареєстроване за ТОВ «Олімп», яке користується нею і на даний час.

З огляду на вимоги ст. 41 Конституції України, ст. 316, 317, 319, 373 ЦК України власник самостійно визначає спосіб та порядок користування та розпорядження належною йому власністю, зокрема, на свій розсуд обирає контрагента за договором та визначає умови договору з ним.

ОСОБА_2 , як власник земельної ділянки, не обирала ТОВ «Олімп» як користувача належною їй земельною ділянкою та не погоджувала умов, на яких передавалась земельна ділянка в користування, в тому числі щодо розміру орендної плати та строку його дії, а тому цей договір належить визнати недійсним.

При цьому, суд зазначає, що позивач не ставить перед судом вимоги щодо повернення земельної ділянки.

Згідно з положеннями ст. 204 ЦК України правочин, є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом, або якщо він не визнаний судом недійсним.

А тому суд вважає належним способом захисту прав позивача саме визнання договору оренди недійсним.

Щодо скасування запису про державну реєстрацію договору оренди суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться на підставі, зокрема, рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до ч. 2 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав.

Отже, на сьогодні ч. 2 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачає лише три види судових рішень, які можуть бути підставою для внесення запису про скасування державної реєстрації прав: 1) про скасування рішення про державну реєстрацію прав; 2) про скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав; 3) про скасування записів про проведену державну реєстрацію прав.

Оскільки визнання судом недійсним договору оренди фактично є скасуванням документу, на підставі якого проведено державну реєстрацію права, у розумінні ч. 2 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», рішення суду про визнання договору недійсним є достатньою підставою для внесення запису про скасування державної реєстрації прав.

Таким чином, за відсутності рішення державного реєстратора про відмову у здійсненні відповідної дії на підставі рішення суду про визнання правочину недійним, у позивача відсутнє відповідно порушене право, що свідчить про передчасність такого роду вимог та відсутність підстав для їх задоволення.

У відповідності до ст. 141 ЦПК України з відповідачів на користь позивача належить стягнути понесені нею судові витрати у вигляді судового збору.

На підставі наведеного, керуючись ст. 4, 5, 12, 13, 141, 263, 265, 268ЦПК України, суд,

вирішив:

Позов ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю "ОЛІМП" та ОСОБА_5 Феофанівни "про визнання договору оренди земельної ділянки недійсним та скасування державної реєстрації права оренди" - задовольнити частково.

Визнати недійсним договір від 16.03.2016 року, укладений між ОСОБА_3 (ІН НОМЕР_3 , АДРЕСА_1 ) та Товариством з обмеженою відповідальністю "ОЛІМП" (код з , Черкаська область, Кам`янський район, с. Ревівка, вул. Підлісна, 8) про оренду земельної ділянки з кадастровим номером НОМЕР_1 , площею 2,4738 га, яка розташована в адміністративних межах Пастирської сільської ради Смілянського району Черкаської області.

Стягнути з ОСОБА_3 (ІН НОМЕР_3 , АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ) судові витрати у виді сплаченого судового збору у сумі 352 гривні 40 копійок.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ОЛІМП" (код з , Черкаська область, Кам`янський район, с.Ревівка, вул.Підлісна, 8) на користь ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ) судові витрати у виді сплаченого судового збору у сумі 352 гривні 40 копійок.

В іншій частини позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом 30 днів з дня складання повного судового рішення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Повне судове рішення складено 13 червня 2019 року.

Головуючий: Н. А. Кирилюк