ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2566/19 Справа № 181/700/17 Суддя у 1-й інстанції - Гончаренко О. О. Суддя у 2-й інстанції - Єлізаренко І. А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 червня 2019 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді Єлізаренко І.А.,

суддів Красвітної Т.П., Свистунової О.В.,

за участю секретаря Черкас Є.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Прокуратури Дніпропетровської області в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області на рішення Межівського районного суду Дніпропетровської області від 28 серпня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Межівської районної державної адміністрації Дніпропетровської області про поновлення строку звернення до суду, визнання розпорядження голови Межівської районної державної адміністрації Дніпропетровської області в частині позбавлення права на земельну частку (пай) недійсним та про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування за законом,-

В С Т А Н О В И Л А:

У серпні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Межівської районної державної адміністрації Дніпропетровської області про поновлення строку звернення до суду, визнання розпорядження голови Межівської районної державної адміністрації Дніпропетровської області в частині позбавлення права на земельну частку (пай) недійсним та про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування за законом.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилалася на те, що у 1995 році було реорганізовано радгосп імені Петровське Межівського району Дніпропетровської області у КСП ім. Петровського. ЇЇ батько ОСОБА_2 , разом з іншими пенсіонерами та працівниками, вступили в члени КСП ім. Петровського Межівського району Дніпропетровської області, однак, на відміну від інших, йому не видали сертифікат на право на земельну частку (пай). Як пояснював директор КСП ім. Петровського Межівського району Дніпропетровської області, причиною не виготовлення сертифікату є те, що її батько не був прийнятий до членів радгоспу ім. Петровського Межівського району Дніпропетровської області. Вказувала, що у липні 2017 року їй стало відомо, що в архіві Межівської районної державної адміністрації Дніпропетровської області зберігається сертифікат на право на земельну частку (пай) та розпорядження голови Межівської РДА Дніпропетровської області від 15 січня 2001 року про позбавлення її батька ОСОБА_2 та інших осіб права на земельну частку (пай). Зазначений документ, витяг з протоколу № 19 від 21 грудня 2000 року та клопотання сільського голови Зорянської сільської ради разом зі списком членів КСП ім. Петровського були витребувані нею з архіву Межівської районної державної адміністрації Дніпропетровської області. Вважає, що розпорядження голови Межівської РДА Дніпропетровської області від 15 січня 2001 року про позбавлення її батька ОСОБА_2 права на земельну частку (пай) є протиправним. Вказувала, що відповідно до Указу Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» її батько має право на земельну частку (пай), оскільки він добровільно вступив у члени КСП ім. Петровського Межівського району Дніпропетровської області, був включений у список членів даного господарства, що підтверджується Додатком №1 до зазначеного вище списку, який доданий до розпорядження голови Межівської РДА №5-р від 15 січня 2001 року. На момент отримання КСП ім. Петровського державного акту з членів цього господарства її батько не виключався, наявним є сертифікат про право на земельну частку (пай). Вважає, що саме фіктивний витяг з протоколу №19 рішення комісії по паюванню землі КСП ім. Петровського від 21 грудня 2000 року став причиною для видачі протиправного розпорядження голови Межівської РДА, клопотання голови Зорянської сільської ради №1 від 09 січня 2001 року про позбавлення 30 членів КСП ім. Петровського права на земельну частку (пай). 27 квітня 2000 року КСП ім. Петровського Межівського району Дніпропетровської області реорганізовано, як наслідок, всі їх органи управління перестали існувати, а витяг з протоколу №19 рішення комісії по паюванню землі КСП ім. Петровського від 21 грудня 2000 року щодо клопотання перед Зорянською сільською радою про позбавлення членів КСП ім. Петровського права на земельну частку (пай) та клопотання сільського голови від 09 січня 2001 року перед головою Межівської РДА не мають законних підстав, оскільки засідання комісії по паюванню землі та майна КСП ім. Петровського Межівського району Дніпропетровської області не було та не могло відбутися 21 грудня 2000 року з огляду на втрату повноважень. Ненадання з боку керівництва КСП ім. Петровського Межівського району Дніпропетровської області у 1997 році її батькові ОСОБА_2 правдивих роз`яснень про його членство в даному підприємстві, про наявність виготовлених сертифікатів на право на земельну частку (пай) та ненадання відповідачем 15 січня 2001 року відомостей про позбавлення права на земельну частку (пай) є основною причиною пропуску строку звернення до суду. Перебіг строку позовної давності розпочався в липні 2017 року - з дня, коли їй стало відомо про наявність сертифікатів на право на земельну частку (пай) та незаконного розпорядження голови Межівської РДА від 15 січня 2001 року про позбавлення права на земельну частку (пай) у землі бувшого КСП ім. Петровського Межівського району Дніпропетровської області. На даний час вона не може реалізувати своє право на земельну частку (пай) серед земель КСП ім. Петровського, оскільки наявне незаконне рішення органу владних повноважень - розпорядження голови Межівської РДА №5-р від 15 січня 2001 року про позбавлення права на земельну частку (пай). З наведених підстав позивач просила суд поновити їй строк звернення до суду, визнати недійсним розпорядження голови Межівської РДА №5-р від 15 січня 2001 року про позбавлення 30 громадян - членів КСП імені Петровського Межівського району Дніпропетровської області права на земельну частку (пай), площею 10,78га у землі бувшого КСП ім. Петровського, яка розташована та території Зорянської сільської ради Межівського району Дніпропетровської області, в частині позбавлення права на земельну частку (пай) ОСОБА_2 та визнати за нею право на зазначену вище земельну частку (пай) в порядку спадкування за законом, після смерті ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.3-6).

Рішенням Межівського районного суду Дніпропетровської області від 28 серпня 2017 року позовні вимоги задоволено. Поновлено ОСОБА_1 строк звернення до суду з позовом про захист порушених прав. Визнано розпорядження голови Межівської районної державної адміністрації №5-р від 15 січня 2001 року про позбавлення права на земельну частку (пай), громадян, які помилково були включені до списку КСП ім. Петровського, та не отримали сертифікати у кількості 30 (тридцяти) чоловік згідно додатку 1, в частині позбавлення такого права ОСОБА_2 , на яке він має право, згідно сертифікату ДП №0210163 від 27 червня 1997 року, недійсним. Визнано за ОСОБА_1 право на земельну частку (пай) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 10,78 га у землі бувшого КСП ім. Петровського, яка розташована та території Зорянської сільської ради Межівського району Дніпропетровської області, після смерті ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , в порядку спадкування за законом (а.с.38-44).

В апеляційній скарзі Прокуратура Дніпропетровської області в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи та неповне їх з`ясування, порушення норм процесуального права, апелянт просили його скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , посилаючись на те, що Головне управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області є органом, уповноваженим державою розпоряджатися земельними ділянками сільськогосподарського призначення державної власності. Однак, у порушення вимог процесуального закону вказана юридична особа не була залучена до участі у справі, оскаржуване рішення суду порушує їх права.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст.12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ч.1 ст. 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

З матеріалів справи вбачається Державним актом на право колективної власності на землю серії ДП МЖ №014 від 12 листопада 1998 року передано КСП ім. Петровського Межівського району 16230,1 гектарів землі у колективну власність для ведення сільськогосподарського виробництва, відповідно до рішення Межівської районної ради народних депутатів від 27 червня 1997 року №172-XIX/XXII. Акт зареєстровано в Книзі записів державних актів на право колективної власності на землю за №16 (а.с.10).

Додатком №1 до Державного акта на право колективної власності на землю серії НОМЕР_1 підтверджується, що до списку громадян-членів колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу або товариства внесено, серед інших, ОСОБА_2 (а.с.12).

ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , є батьком позивача - ОСОБА_1 (а.с.18, 19, 32).

Згідно листів відділу Держгеокадастру у Межівському районі Дніпропетровської області №4/0/6/16 від 14 березня 2016 року та №333 від 19 серпня 2017 року, в книзі реєстрації сертифікатів на земельний пай членів КСП ім.Петровського Межівського району Дніпропетровської області за №0163 значиться ОСОБА_2 , на його прізвище був виданий Сертифікат на право на земельну частку (пай) серії НОМЕР_3 від 27 червня 1997 року, який повернутий до відділу і на сертифікаті, з невідомих причин, написано ручкою «Помилково внесено до списку погашено». Зазначений вище сертифікат вважається зіпсованим. Для підтвердження права на отримання сертифікату на право на земельну частку (пай) рекомендовано звернутись до Межівського районного суду. Середній розмір паю на території Зорянської сільської ради Межівського району Дніпропетровської області складає 10,78 ум.кад.га. (а.с.8).

Згідно архівної довідки Межівської РДА №Г-13 від 22 січня 2017 року КСП ім. Петровського реорганізовано в ТОВ «Веселка» 27 квітня 2000 року (протокол №3 загальних зборів членів КСП ім. Петровського від 27 квітня 2000 року). Протокол загальних зборів радгоспу ім. Петровського та КСП ім. Петровського за 1995 рік на державне зберігання до архівного відділу Межівської РДА не надходив. Але Додатком №1 до розпорядження голови райдержадміністрації №5-р від 15 січня 2001 року підтверджується список громадян-членів КСП, які є в Додатку №1 до Державного акту на право колективної власності на землю (а.с.9).

Як вбачається з витягу із протоколу №19 рішення комісії по паюванню землі та майна КСП ім. Петровського від 21 грудня 2000 року, комісією вирішено просити сільську раду клопотати перед районною про позбавлення права на земельну частку (пай) 30 осіб, які не є членами КСП (а.с.14).

Згідно п.3.2 виписки зі статуту КСП ім. Петровського, передбачено, що прийняття в члени підприємства проводиться правлінням підприємства в присутності особи, яка подала заяву, з послідуючим затвердженням на наступних зборах уповноважених членів підприємства. Пункт 10.2 Статуту передбачено, що вищим органом управління підприємства є збори уповноважених членів підприємства. У період між зборами справами підприємства управляє правління підприємства. Збори затверджують рішення правління підприємства про прийом громадян в члени підприємства і виключення з нього, а також питання, пов`язані з виходом їх з підприємства, надання земельного і майнового паїв( п.10.3.3) Статуту (а.с.16).

Клопотанням №1 Зорянська сільська рада Межівського району Дніпропетровської області просила позбавити права на земельну частку (пай) 30 громадян, які не є членами КСП, згідно додатка. Зазначене клопотання ґрунтується на витязі з протоколу №19 рішення комісії по паюванню землі та майна КСП ім. Петровського Межівського району від 21 грудня 2000 року (а.с.11).

Розпорядженням голови Межівської РДА №5-р від 15 січня 2001 року було позбавлено права на земельну частку (пай) громадян, які помилково були включені до списку КСП імені Петровського, та не отримали сертифікатів, у кількості 30 чоловік, згідно додатку №1, до якого включено ОСОБА_2 (а.с.11).

Задовольняючи позовні вимоги позивача, суд першої інстанції посилався на те, що рішенням комісії КСП від 21 грудня 2000 року було виключено зі списку членів КСП осіб, які були помилково до нього включені, в тому числі й ОСОБА_2 , надання ними клопотання до Зорянської сільської ради, яка у свою чергу надала клопотання до Межівської РДА і на підставі чого її голова ухвалив оскаржуване розпорядження, не є належним і законним способом вирішення питання про позбавлення осіб права на земельну частку (пай), однак погодитися з такими висновками суду неможливо, оскільки суд дійшов них у порушення норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, що відповідно до ст.376 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду та ухвалення нового рішення.

Згідно роз`яснень, викладених у п.7 постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ" №3 від 01 березня 2013 року, земельні відносини, суб`єктами яких є фізичні чи юридичні особи, органи місцевого самоврядування, органи державної влади, а об`єктами - землі у межах території України, земельні ділянки та права на них, у тому числі на земельні частки (паї), регулюються земельним і цивільним законодавством на принципах забезпечення юридичної рівності прав їх учасників, забезпечення гарантій прав на землю (стаття 1 ЦК, статті 2, 5 Земельного кодексу України).

Відповідно до цього спори, що виникають із земельних відносин, у яких хоча б однією зі сторін є фізична особа, незважаючи на участь у них суб`єкта владних повноважень, згідно зі статтею 19 ЦПК розглядаються в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до Указу Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям», право на земельну частку (пай) підтверджується відповідним сертифікатом, який діє до отримання громадянином державного акту на земельну ділянку.

В пункті 3 Указу Президента України «Про невідкладні заходи щодо прискорення реформування аграрного сектора економіки» від 3 грудня 1999 року №1529 також зазначається про те, що сертифікат на земельну частку (пай) є правовстановлюючим документом, що засвідчує право володіти, користуватися та розпоряджатися зазначеною у ньому часткою.

Законом України "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)" визначено організаційні та правові засади виділення власникам земельних часток (паїв) земельних ділянок у натурі (на місцевості) із земель, що належали колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам на праві колективної власності, а також порядок обміну цими земельними ділянками.

Даний Закон є спеціальним щодо проведення процедури виділення земель за сертифікатами на землю.

Відповідно до абз.2 п.17 розділу X "Перехідні положення" Земельного кодексу України, сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам земельних часток (паїв) в натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю.

В абзаці 10 пункту 9 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року №3-рп/2003 Конституційний Суд України наголошував, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

Частиною другою статті 14 Конституції України визначено, що право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Статтею 5 Закону України "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)" від 05 червня 2003 року №899-IV передбачено, що сільські, селищні, міські ради та районні державні адміністрації в межах їх повноважень щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості): розглядають заяви власників земельних часток (паїв) щодо виділення їм в натурі (на місцевості) земельних ділянок і видачі документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку та приймають рішення щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості).

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності» №5245-VI від 06 вересня 2012 року внесено зміни до Земельного кодексу України, які набрали законної сили 01 січня 2013 року, за якими змінено суб`єктів розпорядження землями сільськогосподарського призначення та визначено, що такі повноваження перейшли до Держземагенства України, а згодом до - Держгеокадастру України.

Таким чином, змінено компетенцію державних органів з розпорядження землями державної власності сільськогосподарського призначення, які належали державним адміністраціям та органам місцевого самоврядування та передано такі функції Держгеокадастру України.

Згідно ст.78 Земельного кодексу України право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них.

Право на землю кожного громадянина України проголошено Конституцією України (ст.14) та гарантується нею (ч. 2 ст.373 ЦК України). Право особи на власність не може ставитись в залежність від визначення законного органу, який повинен забезпечити реалізацію цього права.

Пунктом 147 рішення Європейського суду з прав людини "Броньовський проти Польщі" від 22 квітня 2004 року визначено, що згідно з принципом законності, чинні положення національного законодавства потрібно формулювати так, щоб вони були достатньо доступними, чіткими і передбачуваними у практичному застосуванні.

Згідно з пункту 184 вказаного Рішення принцип верховенства права, на якому будується Конвенція, та принцип законності, про який ідеться в статті 1 Першого протоколу, вимагає від держав не лише поважати і застосовувати, у передбачуваний і узгоджуваний спосіб, запроваджені ними закони, а ще й - що безпосередньо випливає з цього обов`язку - забезпечувати правові та практичні умови для втілення їх в життя.

Оскільки сертифікат на право на земельну частку (пай) вважається правовстановлюючим документом при реалізації права вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства, то таке право повинно бути реалізовано відповідним державним органом, оскільки наявність належним чином оформленого та зареєстрованого сертифікату на земельну частку (пай) засвідчує право позивача на виділення земельної ділянки в натурі та отримання відповідного документу про права власності на землю.

У справі встановлено, що на ім`я ОСОБА_2 було видано сертифікат на право на земельну частку (пай) серії НОМЕР_3 від 27 червня 1997 року.

Відповідно до ч.4 ст.122 ЗК України центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених самотиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб.

Таким чином, в силу вимог ч.4 ст.122 ЗК України повноваження щодо реалізації прав позивача на земельну частку (пай) із земель резервного фонду покладені на Держгеокадастр.

Тобто, встановлені обставини справи та норми діючого законодавства дають підстави вважати, що рішення щодо виділення із земель запасу державної власності у натурі (на місцевості) із земель, що належали колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам на праві колективної власності (в тому числі землі запасу з числа тих, що належали колишнім КСП) належать до повноважень Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області.

Слід зазначити, Головне управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області, як уповноважений орган на здійснення відповідних функцій у спірних правовідносинах, не було залучено судом до участі у справі, що є порушенням загального правила, встановленого ч. 2 ст. 35 ЦПК України (у редакції, чинній на час ухвалення судового рішення), згідно якої, якщо суд при прийнятті позовної заяви, здійсненні провадження у справі до судового розгляду або під час судового розгляду справи встановить, що судове рішення може вплинути на права і обов`язки осіб, які не є стороною у справі, суд залучає таких осіб до участі в справі як третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору.

Розглядаючи по суті даний спір суд першої інстанції належним чином не визначився із характером спірних правовідносин та юридичною особою, яка має відповідати за позовом, не роз`яснив позивачу належними чином її прав, зокрема, щодо можливості залучення до участі у справі Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області.

Крім того, визнавши своїм рішенням за позивачем право власності на земельну частку (пай) в порядку спадкування, суд першої інстанції не з"ясував коло всіх спадкоємців, які мають бути залучені до участі у даній справі після смерті ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , копія спадкової справи після його смерті судом не витребувалася.

Вказані порушення норм матеріального та процесуального права призвели до неправильного вирішення спору.

За таких обставин, враховуючи вищевикладене апеляційна скарга підлягає задоволенню, рішення суду скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 370, 374, 376, 381, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Прокуратури Дніпропетровської області в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області - задовольнити.

Рішення Межівського районного суду Дніпропетровської області від 28 серпня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Межівської районної державної адміністрації Дніпропетровської області про поновлення строку звернення до суду, визнання розпорядження голови Межівської районної державної адміністрації Дніпропетровської області в частині позбавлення права на земельну частку (пай) недійсним та про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування за законом - скасувати.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Межівської районної державної адміністрації Дніпропетровської області про поновлення строку звернення до суду, визнання розпорядження голови Межівської районної державної адміністрації Дніпропетровської області в частині позбавлення права на земельну частку (пай) недійсним та про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування за законом - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Прокуратури Дніпропетровської області судовий збір за звернення з апеляційною скаргою у розмірі 960 грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя

Судді