П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 березня 2019 року місто Київ

Єдиний унікальний номер справи 759/7743/18

Номер провадження № 22-ц/824/588/2019

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача - Вербової І.М., суддів Саліхова В.В., Соколової В.В.,

за участю секретаря судового засідання - Іваницької О. В.,

вивчивши апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Святошинського районного суду міста Києва від 15 листопада 2018 року, ухвалене під головуванням судді Петренко Н.О., у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа: Солом'янська районна в місті Києві державна адміністрація, про визнання незаконною відмови у наданні згоди на реєстрацію місця проживання малолітньої дитини, встановлення порядку виконання судового рішення,

в с т а н о в и в :

У травні 2018 року ОСОБА_2 звернулась до Святошинського районного суду міста Києва з позовом до ОСОБА_3, третя особа: Солом'янська районна в місті Києві державна адміністрація, про визнання незаконною відмови у наданні згоди на реєстрацію місця проживання малолітньої дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, за місцем проживання та реєстрації матері - ОСОБА_2, а саме за адресою: АДРЕСА_1, встановлення порядку виконання судового рішення, відповідно до якого набрання рішенням законної сили є підставою для реєстрації малолітньої дитини, стягнення з відповідача судових витрат у розмірі 704 грн. 80 коп.

Рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 15 листопада 2018 року (а.с. 80) в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 - відмовлено.

Не погоджуючись з вищевказаним рішенням суду, ОСОБА_2 12 грудня 2018 року подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неправильність встановлення обставин, що мають значення для справи та невідповідність висновків суду обставинам справи, просила скасувати рішення Святошинського районного суду міста Києва від 15 листопада 2018 року та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі та стягнути з відповідача судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 1 057 грн. 50 коп., а також за подання позовної заяви у розмірі 704 грн. 80 коп.

Апеляційну скаргу мотивувала, зокрема, тим, що 22 вересня 2013 року між нею та відповідачем укладено шлюб, у якому ІНФОРМАЦІЯ_1 народилась ОСОБА_4 Рішенням Солом'янського районного суду міста Києва від 19 жовтня 2018 року, яке на час звернення з апеляційною скаргою не набрало законної сили, у зв'язку з оскарженням в апеляційному порядку, шлюб між сторонами було розірвано.

З травня 2017 року дитина проживає з матір'ю за адресою: АДРЕСА_1, що підтверджується довідкою ТОВ «Кадетський Гай» від 30 жовтня 2017 року. Спір між сторонами стосовно місця проживання малолітньої дитини відсутній.

Скаржник неодноразово зверталась до відповідача з проханням зареєструвати дитину за однією з адрес, а саме: АДРЕСА_2 (даний будинок належить на праві власності відповідачу) або ж АДРЕСА_1 (дана квартира належить позивачу на праві власності).

04 травня 2018 року ОСОБА_2 звернулась до ОСОБА_3 з проханням надати письмову згоду на реєстрацію дитини за місцем реєстрації матері, однак дана заява залишилась без відповіді.

З відзиву на позовну заяву випливає, що відповідач вважає за доцільне зареєструвати дитину за місцем проживання матері, у зв'язку з чим відсутній предмет спору. Разом з тим, з травня 2018 року по листопад 2018 року останній не надав нотаріально засвідченої згоди на реєстрацію ОСОБА_4.

Таким чином, висновок суду першої інстанції про те, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження позовних вимог, є незаконним та таким, що не відповідає фактичним обставинам справи.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 21 грудня 2018 року відкрито апеляційне провадження за поданою апеляційною скаргою, надано строк для подачі відзиву.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 21 грудня 2018 року закінчено проведення підготовчих дій, справу призначено до розгляду в судове засідання з повідомленням учасників справи.

15 січня 2019 року до Київського апеляційного суду надійшов лист Служби у справах дітей та сім'ї Солом'янської районної в місті Києві державної адміністрації, в якому, зокрема, просили позовні вимоги ОСОБА_2 задовольнити та ухвалюючи судове рішення враховувати інтереси дитини.

18 січня 2019 року до Київського апеляційного суду надійшов відзив адвоката Сидорчук Ю.М. в інтересах ОСОБА_3, з підтвердженням його копії учасникам справи, з якого вбачається, що сторона відповідача вважає оскаржуване рішення законним та обґрунтованим та таким, що ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права. Позивачем не надано жодного доказу, який би підтверджував, що вона неодноразово зверталась до відповідача з питання реєстрації малолітньої дитини. Між сторонами взагалі відсутній спір щодо реєстрації малолітньої дитини. Посилання скаржника на судову практику щодо спорів між батьками дитини про надання дозволу на виїзд дитини за кордон без згоди одного з батьків є недоцільним.

У судовому засіданні представник ОСОБА_3 - адвокат Сидорчук Ю.М. заперечувала проти доводів апеляційної скарги, просила залишити її без задоволення. Підтримала раніше поданий відзив на апеляційну скаргу.

ОСОБА_2 у судове засідання вдруге не з'явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, надіслала на адресу суду клопотання про відкладення розгляду справи, посилаючись на те, що вона особисто приймає участь у іншому судовому засіданні.

Разом з тим, враховуючи, що скаржник ОСОБА_2 вдруге не з'явилась у судове засідання та/або не забезпечила явку свого представника, крім того, не надала підтверджень обставинам, на які вона посилається як на підставу своєї неявки, колегія суддів дійшла висновку про неповажність підстав неявки скаржника в судове засідання, у зв'язку з чим дійшла висновку про можливість на підставі ч.2 ст.372 ЦПК України розглянути справу за відсутності останньої.

Представник Солом'янської районної в місті Києві державної адміністрації у судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, крім того, просив розглядати справу за його відсутності (а.с.104), у зв'язку з чим колегія суддів вважала за можливе розглянути справу за відсутності представника Служби у справах дітей Солом'янської РДА в місті Києві.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вислухавши заперечення представника відповідача, з'ясувавши обставини справи, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для її задоволення, виходячи з наступного.

Як встановлено в ході судового розгляду, 22 вересня 2013 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану у Київському районі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції було зареєстровано шлюб, про що складено актовий запис за №1744. Після державної реєстрації шлюбу, дружині присвоєно прізвище ОСОБА_3 (а.с.19).

Згідно свідоцтва про народження ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, її батьками є: ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (а.с.23).

Судовим наказом Солом`янського районного суду міста Києва від 12 грудня 2017 року стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання доньки, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі ј частини заробітку (доходу), але не менше 50% мінімального прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісяця, до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 02 листопада 2017 року (а.с.24).

Постановою Апеляційного суду Одеської області від 03 квітня 2018 року, рішення Приморського районного суду міста Одеси від 12 вересня 2017 року, яким між сторонами розірвано шлюб - скасовано, справу направлено до Солом'янського районного суду міста Києва за встановленою підсудністю для розгляду по суті позовних вимог (а.с.25-30).

Згідно відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 13 лютого 2018 року, ОСОБА_3 належить на праві приватної власності житловий будинок за адресою: АДРЕСА_2.

Як вбачається з відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 06 жовтня 2016 року, ОСОБА_2 належить на праві приватної власності квартира АДРЕСА_1.

Згідно довідки ТОВ «Кадетський Гай» від 30 жовтня 2017 року, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, дійсно проживають за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.37).

В матеріалах справи наявна копія звернення позивача до відповідача ОСОБА_3 про надання згоди на реєстрацію місця проживання малолітньої дитини, разом з тим, відсутні докази отримання останнім даного звернення.

Відмовляючи в позові, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження позовних вимог, крім того, відсутні докази отримання відповідачем копії звернення позивача про надання згоди на реєстрацію місця проживання малолітньої дитини.

Виходячи зі змісту частин 1-5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Згідно ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.

Згідно з частиною першою статті 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до частини першої статті 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які постійно або тимчасово проживають в Україні, зобов'язані протягом тридцяти календарних днів після зняття з реєстрації місця проживання та прибуття до нового місця проживання зареєструвати своє місце проживання. Батьки або інші законні представники зобов'язані зареєструвати місце проживання новонародженої дитини протягом трьох місяців з дня державної реєстрації її народження. Реєстрація місця проживання особи здійснюється в день подання особою документів. Реєстрація місця проживання за заявою особи може бути здійснена органом реєстрації з одночасним зняттям з попереднього місця проживання.

Згідно частини четвертої статті 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація місця проживання особи за заявою законного представника здійснюється за згодою інших законних представників.

Статтею 242 ЦК України встановлено, що батьки є законними представниками своїх малолітніх та/чи неповнолітніх дітей.

Згідно пункту 18 Правил реєстрації місця проживання, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 02 березня 2016 року №207 у разі реєстрації місця проживання батьків за різними адресами місце проживання дитини, яка не досягла 14 років, реєструється разом з одним із батьків за письмовою згодою другого з батьків у присутності особи, яка приймає заяву, або на підставі засвідченої в установленому порядку письмової згоди другого з батьків (крім випадків, коли місце проживання дитини визначено відповідним рішенням суду або рішенням органу опіки та піклування).

Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що Конвенція покликана гарантувати не теоретичні чи ілюзорні права, а права практичні та ефективні (справа «Вайт і Кеннеді проти Німеччини» (пункт 67), «Принц Ліхтенштейну Ганс-Адам ІІ проти Німеччини» (пункт 45).

Відповідно до частини першої статті 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Закон України «Про охорону дитинства» визначає охорону дитинства в Україні як стратегічний загальнонаціональний пріоритет, що має важливе значення для забезпечення національної безпеки України, ефективності внутрішньої політики держави, і з метою забезпечення реалізації прав дитини на життя, охорону здоров'я, освіту, соціальний захист, всебічний розвиток та виховання в сімейному оточенні встановлює основні засади державної політики у цій сфері, що ґрунтуються на забезпеченні найкращих інтересів дитини.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Так, в ході перегляду оскаржуваного рішення встановлено, що малолітня дитина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, проживає разом з матір'ю - позивачем у справі, за адресою: АДРЕСА_1.

Разом з тим, колегією суддів не встановлено, що між сторонами наявний реальний спір щодо реєстрації місце проживання дитини.

Позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження позовних вимог, а саме: не надано доказів отримання відповідачем письмового звернення (звернень) про надання згоди на реєстрацію місця проживання малолітньої дитини.

Крім того, в ході розгляду справи така чітко виражена відмова відповідача не встановлена, як і не встановлено, що позивач зверталась з даного питання до Служби у справах дітей.

Таким чином, доводи апеляційної скарги, на які посилається скаржник, ґрунтуються на припущеннях останньої, не підтверджені належними та допустимими доказами в розумінні вимог процесуального закону, у зв'язку з чим такі доводи не впливають на правильність висновків суду першої інстанції та відхиляються колегією суддів.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

В ході перегляду оскаржуваного рішення колегія суддів дійшла висновку, що рішення Святошинського районного суду міста Києва від 15 листопада 2018 року є законним та обґрунтованим, таким, що ухвалене з дотриманням вимог процесуального права, вірним застосуванням норм матеріального права та з'ясуванням у повному обсязі фактичних обставин справи, у зв'язку з чим відсутні підстави для його скасування чи зміни.

З урахуванням вищенаведеного, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, Київський апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Святошинського районного суду міста Києва від 15 листопада 2018 року, - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повне судове рішення складене 21 березня 2019 року.

Суддя-доповідач: І.М.Вербова

Судді: В.В. Саліхов

В.В.Соколова