Справа № 417/8451/19
Провадження № 2-о/417/189/19
РІШЕННЯ

Іменем україни

"19" червня 2019 р. смт Марківка

Марківський районний суд Луганської області в складі:

головуючого судді Дідоренко А. Е.

за участі секретаря Грибєнік О. В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду с. Марківка Лугської області цивільну справу окремого провадження за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: Марківське об`єднане управління Пенсійного фонду України Луганської області про встановлення факту перебування на утриманні,-

встановив:

08 травня 2019 року ОСОБА_1 звернулася до Марківського районного суду Луганської області з заявою, в якій просить встановити факт перебування її на утриманні у чоловіка, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

В обґрунтування своєї заяви вказала, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_2 , з яким вона з 20 січня 1973 року перебувала у зареєстрованому шлюбі. Її чоловік перебував на обліку в Біловодському об`єднаному управлінні Пенсійного фонду України Луганської області та отримував пенсію за віком за списком №1, яка за вересень 2018 року складала 6 906,51 грн., а вона отримує мінімальний розмір пенсії, яка на мемент смерті чоловіка складала 1472,77 грн., що є в декілька разів менше ніж у чоловіка, а тому перебувала на його утриманні. Тож пенсія чоловіка була єдиним суттєвим джерелом існування їхньої сім`ї, оскільки інших доходів вона не має.

Вона звернулася до Марківського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області з питанням щодо можливості призначення пенсії в разі втрати годувальника, а їй було повідомлено, щодо необхідності підтвердження факту знаходження на час смерті чоловіка на його утриманні та що з його смертю втратила від нього допомогу, яка була постійним та основним джерелом засобів до існування.

Встановлення даного факту їй необхідно для призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника.

В судове засідання заявник не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена, надала заяву про розгляд справи за її відсутністю, вимоги підтримала. (а.с.33).

Заінтересована особа - Марківське об`єднане управління Пенсійного фонду України Луганської області, в судове засідання не з`явилася, надіслала заяву про розгляд справи за відсутністю її представника. (а.с.37).

Згідно ч.2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України особа, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.

Враховуючи, що сторони не скористалися правом брати участь у судовому засіданні та надали заяви про розгляд справи за їх відсутності, суд розглядає цивільну справу за наявними у справі матеріалами.

Суд, розглянувши справу в межах заявлених вимог, оцінивши докази, які містяться у справі, дійшов наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 з 20 січня 1973 року, що підтверджується копією свідоцтва про одруження (а.с. 12).

З копії паспорту заявника вбачається, що вона зареєстрована по АДРЕСА_1 (а.с. 6).

Згідно довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 31.07.2018 № фактичне місце проживання ОСОБА_1 є АДРЕСА_2 . (а.с. 10).

З копії паспорту ОСОБА_2 вбачається, що він був зареєстрований по АДРЕСА_3 . (а.с. 7).

Згідно довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 24.05.2018 №39871 фактичне місце проживання ОСОБА_2 є АДРЕСА_4 . (а.с. 11).

Згідно свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , виданого Старобільським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 в м. Сорокине, м. Суходільськ Луганської області. (а.с.13).

Згідно посвідчення №142746 ОСОБА_2 являвся пенсіонером за віком (а.с. 8).

Згідно посвідчення №143507 ОСОБА_1 являється пенсіонером за віком (а.с.9).

Згідно довідки Марківського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області вих №1817 від 18.03.2019, ОСОБА_1 перебуває на обліку в Марківському об`єднаному управлінні Пенсійного фонду України Луганської області та отримала пенсію за віком, на момент смерті чоловіка, в розмірі на 1472,77 грн. (а.с. 14-15).

Згідно довідки Біловодського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області від 25.03.2019, ОСОБА_2 перебував на обліку в Біловодському об`єднаному управлінні Пенсійного фонду України Луганської області та отримав пенсію за віком у вересні 2018 року в розмірі 6906,51 грн. (а.с.16).

Інші доходи в ОСОБА_1 відсутні, що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємцівта громадських формувань. (а.с.17).

Згідно Акту фактичного проживання з померлою особою на день його смерті №3 від 05.10.2018 ОСОБА_2 на день його смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 проживав з ОСОБА_1 по АДРЕСА_1 . (а.с.25).

Із пояснень ОСОБА_3 та ОСОБА_4 вбачається, що вони проживають по одній вулиці з ОСОБА_1 та їм відомо, що основним суттєвим джерелом доходів сім`ї являлась пенсія чоловіка заявника ОСОБА_2 (а.с. 30, 32).

Отже, судом було встановлено, що заявник ОСОБА_1 перебувала у шлюбі з ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 . Він отримував пенсію за віком, яка в декілька разів перевищувала розмір пенсії його дружини.

Вирішуючи справу по суті суд виходить з наступного.

Згідно ст. 4 ЦПК України - кожна особа має право звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав,свобод чи інтересів, одним із способів якого є встановлення фактів, які мають юридичне значення.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

У відповідності із вимогами ч.3 ст.294 ЦПК України, справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду

Відповідно до ч. 2 ст. 315 ЦПК України - суд розглядає справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України N 5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» в судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Отже, згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав заявника, а саме: встановлення факту перебування на утриманні чоловіка надасть право заявнику на отримання пенсії у зв`язку з втратою годувальника.

При цьому відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна із сторін повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених Кодексом.

Згідно з ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Судом встановлено, що заявник ОСОБА_1 перебувала у шлюбі з ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

На день смерті ОСОБА_2 подружжя фактично проживало за місцем реєстрації заявника, в АДРЕСА_1 .

Крім того, із копії свідоцтва про смерть також встановлено, що ОСОБА_2 помер в м. Сорокине (Краснодон), м. Суходільськ.

Щодо встановлення факту перебування заявника на утриманні чоловіка суд виходить з наступного.

Згідно довідки Марківського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області вих №1817 від 18.03.2019, ОСОБА_1 перебуває на обліку в Марківському об`єднаному управлінні Пенсійного фонду України Луганської області та отримала пенсію за віком, на момент смерті чоловіка, в розмірі на 1472,77 грн.

Згідно довідки Біловодського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області від 25.03.2019, ОСОБА_2 перебував на обліку в Біловодському об`єднаному управлінні Пенсійного фонду України Луганської області та отримав пенсію за віком у вересні 2018 року в розмірі 6906,51 грн.

Оцінюючи ці докази з точки зору належності та допустимості суд констатує наступне.

Постановою ВРУ «Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями» (від 17.03.15 р. № 254-VIII) визнано тимчасово окупованими територіями окремі райони, міста, селища і села Донецької та Луганської областей, в яких відповідно до ЗУ "Про особливий порядок місцевого самоврядування в окремих районах Донецької та Луганської областей" запроваджується особливий порядок місцевого самоврядування, до моменту виведення усіх незаконних збройних формувань, російських окупаційних військ, їх військової техніки, а також бойовиків та найманців з території України та відновлення повного контролю України за державним кордоном України.

Місто Сорокине (Краснодон) Луганської області, відповідно до Переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, затвердженого Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 02.12.2015. №1276-р, є тимчасово окупованою територією, не підконтрольною українській владі,

В Україні визнається та діє принцип верховенства права, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обовязком держави, а чинні міжнародні договори, згода на які надана Верховною Радою, є частиною національного законодавства України.

Так, стосовно окупованих територій у практиці Міжнародного суду ООН сформульовані так звані «намібійські винятки», які говорять про те, що документи видані окупаційною владою, повинні визнаватись, якщо їх невизнання тягне за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян.

У Консультативному висновку Міжнародного суду ООН від 21 червня 1971 року «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» зазначено, що «держави члени ООН зобовязані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки від імені або щодо ОСОБА_5 , але, «у той час, як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосована до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей та шлюбів».

Така позиція знайшла своє відображення у практиці Європейського суду з прав людини, яка, відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», визнається джерелом права в Україні.

Так, у справі «Лоізіду проти Туреччини» (Loizidou v. Turkey 18/12/1986&a в;45), Європейський суд обмежився коротким посиланням на відповідний пункт названого висновку Міжнародного суду, а у справах «Кіпр проти Туреччини» (Cyprus v.Turkey 10/05/2001) та «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» (Mozer v. The Republic of Moldova and Russia 23/02/2016 &a21;142) Європейський суд приділив значну увагу аналізу цьому висновку.

У справі «Кіпр проти Туреччини» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001) Європейський суд з прав людини констатував: «Консультативний висновок Міжнародного Суду, що розуміється в сукупності з виступами і поясненнями деяких членів суду, чітко показує, що в ситуаціях, подібних до тих, що наводяться у цій справі, зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих de facto органів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території життя триває. І це життя потрібно робити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим [Європейський судом з прав людини]. Вирішити інакше означало б зовсім позбавити людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать».

Спираючись на сформульований у вищезазначеній справі підхід, Європейський суд з прав людини у справі «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016) зауважив, що «першочерговим завданням для прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони [тобто є окупованою]».

Враховуючи те, що визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу, суд, оцінив документи, видані "секретарем Суходільської міської ради", як докази, адже це має істотне значення для реалізації цілої низки прав людини, включаючи право на пенсійне забезпечення гарантоване ст.46 Конституції України.

Отже суд констатує, що станом на день смерті ОСОБА_2 , а саме 30.09.2018, останній та ОСОБА_1 були подружжям, спільно проживали і заявник перебувала на утриманні свого чоловіка, оскільки його дохід - пенсія в декілька разів перевищувала дохід (пенсію) заявника, а тому оцінюючи докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на безпосередньому, всебічному, повному та обєктивному дослідженні про належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також і взаємний звязок у сукупності, суд приходить до висновку про необхідність задоволення заяви в повному обсязі.

Судові витратина підставі ч.7 ст.294 ЦПК України не відшкодовуються.

Керуючись ст. ст. 7, 8,12, 81, 258-259, 263, 265, 273, 293, 294, 315, 319, 352, 352, 355 ЦПК України, суд-

В И Р І Ш И В:

Заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа: Марківське об`єднане управління Пенсійного фонду України Луганської області про встановлення факту перебування на утриманні - задовольнити.

Встановити факт перебування ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 на утриманні чоловіка ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Біле Лутугінського району Луганської області, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , як особи, яка у зв`язку з його смертю втратила постійне і основне джерело засобів для існування.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Луганського апеляційного суду через Марківський районний суд Луганської області або безпосередньо до Луганського апеляційного суду, шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його складання. Учасник справи, якому рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Суддя Марківського районного суду А. Е. Дідоренко