Справа № 515/1853/18
Провадження № 2-о/515/333/19
Татарбунарський районний суд Одеської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 червня 2019 року м.Татарбунари

Татарбунарський районний суд Одеської області у складі:

головуючого судді Семенюк Л.А.

за участю секретаря Унгурян Т.В.

заявниці ОСОБА_1

представника заявника адвоката Ковпака О.В.

заінтересованої особи представника Борисівської

сільської ради Татарбунарського району

Одеської області Комерзан Г.Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку окремого провадження цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , з викликом заінтересованої особи Борисівської сільської ради Татарбунарського району Одеської області про встановлення факту належності правовстановлюючого документу,

В С Т А Н О В И В:

19 листопада 2018 року заявниця ОСОБА_1 звернулася до суду з вищевказаною заявою, посилаючись на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 в селі Борисівка Татарбунарського району Одеської області помер її батько ОСОБА_2 .

За життя, а саме 01 червня 2007 року останній вчинив заповідальне розпорядження, яким заповів заявниці усе своє майно, де б воно не було із чого б воно не складалось. Заповіт посвідчено секретарем Борисівської сільської ради Татарбунарського району Одеської області Руденко А.М., зареєстровано в реєстрі за №20.

З метою оформлення спадщини, на підставі вищевказаного заповіту, заявниця звернулася до приватного нотаріуса Татарбунарського районного нотаріального округу Монастирліу О.П., який відмовив їй у вчиненні даної нотаріальної дії, мотивуючи відмову наявністю у заповіті технічної помилки щодо вказівки року народження заявниці, на користь якої вчинено заповіт, а саме: у її свідоцтві про народження та паспорті вказано рік народження - «1955», а в заповіті зазначено - «19595» року. З огляду на це нотаріус запропонував їй звернутися до суду за захистом порушених прав. Виправити зазначену невідповідність року народження спадкоємця у заповіті після смерті спадкодавця неможливо, що стало причиною звернення до суду ОСОБА_1 з вказаною заявою.

Під час розгляду справи судом було вчинено наступні процесуальні дії.

Ухвалою Татарбунарського районного суду Одеської області від 23 листопада 2018 року було відкрито провадження по справі та призначено до судового засідання (а.с.17).

В судове засідання представник заявниці адвокат Ковпак О.В. не з`явився, надав до суду заяву з проханням справу слухати без його участі, вимоги заяви підтримав в повному обсязі (а.с.28 ).

Представник Борисівської сільської ради Татарбунарського району Одеської області в судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомленим про день, час та місце слухання справи, однак із наданої до суду заяви (а.с. 27) вбачається, що заінтересована особа просить розглянути справу за відсутності її представника, не заперечуючи проти вимог заяви.

Згідно з частиною 3 статті 211 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. У такому разі фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу, у відповідності з вимогами частини 2 статті 247 ЦПК України, не здійснюється.

За вказаних обставин, суд вважає можливим розглянути справу у відсутність сторін на підставі наявних у справі доказів.

Дослідивши матеріали справи, суд вбачає правові підстави для задоволення заяви, виходячи з наступного.

Як слідує з копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 від 08 грудня 2009 року (а.с.5) ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 в селі Борисівка Татарбунарського району Одеської області.

Копією дублікату заповіту, який має силу оригіналу, підтверджується, що ОСОБА_2 01 червня 2007 року склав заповіт, яким, на випадок своєї смерті заповів все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось і, взагалі, все те, що буде належати йому на день смерті, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Даний заповіт був посвідченний секретарем виконкому Борисівської сільської ради Татарбунарського району Одеської області ОСОБА_3 та зареєстрований в книзі реєстрації заповітів за № 20 ( а.с.6).

Із довідки №564, виданої Борисівською сільською радою Татарбунарського району Одеської області 14.11.2018 року (а.с.7), слідує, що згідно запису погосподарської книги №3, особовий рахунок № НОМЕР_2 за 2006-2010 роки, ОСОБА_2 , 1928 року народження, на день смерті, яка настала ІНФОРМАЦІЯ_3 , був головою домогосподарства та проживав за адресою: АДРЕСА_1 . Крім нього, в будинку проживають слідуючі особи: донька ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , онука померлого ОСОБА_4 , 1977 року народження та правнука ОСОБА_5 , 2003 року народження.

Із копії повторного свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 , виданого виконавчим комітетом Борисівської сільської ради Татарбунарського району Одеської області 27 березня 2001 року (а.с.8) вбачається, що датою народження ОСОБА_6 є 18 ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Згідно копії свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_4 , виданого Борисівською сільської радою Татарбунарського району Одеської області 31.10.1976 року, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєструвала шлюб з ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_6 . Після укладення шлюбу заявниця змінила прізвище на « ОСОБА_8 » (а.с.9).

Як вбачається з копії паспорту серії НОМЕР_5 , виданого Татарбунарським РВ УМВС України в Одеській області 10.12.1997 року ОСОБА_1 , датою народження останньої зазначено 18 квітня 1955 ІНФОРМАЦІЯ_6 (а.с.10).

Листом нотаріуса за №1090/01-16 від 14.11.2018 року, заявниці відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, мотивовану наявністю розбіжностей у заповіті, вчиненого спадкодавцем ОСОБА_2 01.06.2007 року, де ІНФОРМАЦІЯ_6 заявниці, на користь якої він вчинений, вказано «19595», замість вірного « НОМЕР_6 ». Заявниці рекомендовано звернутися до суду за захистом порушених прав.

За змістом статей 13, 81 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених фізичними або юридичними особами вимог і на підставі наданих ними доказів. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно ст. 293 ч.1 ЦПК України окреме провадження це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод чи інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

У відповідності з п.6 ч.1 ст.315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, в тому числі, належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті.

Відповідно до п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення`в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Відповідно до листа ВСУ від 01.01.2012 року «Про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення», коли установи, які видали ці документи, не можуть виправити допущені в них помилки, громадяни мають право звернутися до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документа. Проте, сам по собі факт належності документа не породжує для його власника жодних прав, юридичне значення має той факт, що підтверджується документом. Таким чином, для заявника важливо не так саме одержання документа, як оформлення особистих чи майнових прав, що випливають із цього факту. Це означає, що в судовому порядку можна встановити належність громадянину такого документа, який є правовстановлюючим.

За встановлених обставин, які підтверджуються дослідженими судом належними та допустимими доказами, які є достатніми та узгоджуються між собою, враховуючи відсутність заперечень заінтересованої особи Борисівської сільської ради Татарбунарського району Одеської області (а.с.27), виходячи з інтересів особи щодо захисту її спадкових прав та неможливості вирішення питання поновлення її прав в позасудовий спосіб після смерті спадкодавця, суд вбачає правові підстави для задоволення заяви ОСОБА_1 , встановивши факт належності заповіту, вчиненого спадкодавцем ОСОБА_2 01.06.2007 року, зареєстрованого в реєстрі за №20, на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_7 .

Суд вважає доведеним факт допущення посадовою особою, яка друкувала вказаний правовстановлюючий документ, технічної описки в зазначенні року народження спадкоємця ОСОБА_1 - "19595", замість вірного - "1955" року народження, оскільки всі інші офіційні данні заявниці повністю співпадають з данними, зазначеними в документах, що посвідчують особу, більш того, вказана описка є очевидною, так як року 19595 - не існує. Ухвалене судом рішення про встановлення зазначеного факту, матиме наслідком виникнення цивільних прав та обов`язків заявниці, зокрема, буде підставою для реалізації її права на спадкування по заповіту після смерті спадкодавця ОСОБА_2 , який виразив свою волю у вказаному правовстановлюючому документі, у спосіб, встановлений законом.

Керуючись ст.ст. 77-80, 263, 265, 293, 315-316, 319 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

Заяву ОСОБА_1 , з викликом заінтересованої особи Борисівської сільської ради Татарбунарського району Одеської області про встановлення факту належності правовстановлюючого документу - задовольнити.

Встановити факт належності заповіту, вчиненого ОСОБА_2 , посвідченого 01.06.2007 року секретарем Борисівської сільської ради Татарбунарського району Одеської області, зареєстрованого в реєстрі за №20, спадкоємцю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_7 .

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

У відповідності до п.п. 15.5) п.п.15 п. 1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно - телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя Л.А. Семенюк