КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/5052/2019
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 червня 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді - доповідача Слюсар Т.А.,

суддів: Волошиної В.М., Панченка М.М.,

за участю секретаря судового засідання Макаренко О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Гуртової Тетяни Іванівни в інтересах ОСОБА_1 на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 31 липня 2018 року у складі судді Вовка Є.І.,

у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики,-

В С Т А Н О В И В :

У грудні 2017 року ОСОБА_1 звернувся у суд із позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики, у розмірі 1000 дол. США, по курсу на день ухвалення рішення.

Зазначав, що 08 грудня 2017 року надав своєму знайомому ОСОБА_2 у позику грошові кошти, в розмірі 1000 дол. США, які останній зобов`язався повернути до 11 грудня 2017 року, про що власноручно написав розписку. Проте, у визначений строк відповідач грошові кошти не повернув, а на телефонні повідомлення повернути кошти останній відповідає лише обіцянками на майбутнє, чим порушує права позивача.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 31 липня 2018 року відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 , посилаючись на порушення норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, неповне з`ясування обставин справи, просить скасувати рішення районного суду та постановити нове рішення, яким позов задовольнити й стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за розпискою від 08 грудня 2017 року, яка станом на 16 липня 2018 року становить 1000 дол. США суми основного боргу, 17,84 дол. США - 3% річних та 194 дол. США - процентів за користування коштами, що разом складає 1211,84 дол. США.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що своєю розпискою ОСОБА_2 підтвердив факт отримання ним коштів від ОСОБА_1 та факт існування позикових зобов`язань перед позивачем та зобов`язався повернути гроші до 11 грудня 2017 року. При цьому, доказів того, що правочин був укладений під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості або тяжкої обставини ОСОБА_2 не надано.

ОСОБА_1 , посилаючись на те, що ухвалюючи рішення, суд першої інстанції не вірно тлумачив положення статей 1046 та 1047 ЦК України, застосував норми матеріального права - статті 206, 208, 218 ЦК України, які не підлягають застосуванню, та не взяв до уваги доказ сторони позивача - оригінал розписки та її текст, які свідчать про існування між сторонами боргових зобов`язань, просив апеляційну скаргу задовольнити.

Колегія суддів, вислухавши представника ОСОБА_1 , яка підтримала апеляційну скаргу, вивчивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню частково.

Відмовляючи у задоволенні позову, районний суд виходив з того, що позивач не надав належних та допустимих доказів про те, що грошові кошти, в сумі 1000 дол. США, були надані ним відповідачу у позику, а також те, що позивач не довів, що є кредитором відповідача на вищевказану суму за договором позики.

Між тим, з такими висновками суду першої інстанції погодитися неможливо.

Відповідно до ч. ч. 1 та 2 ст. 207 ЦК України, правочин уважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин уважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми.

Крім того, ч. 1 ст. 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики позичальник зобов`язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.

Таким чином, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг грошей із зобов`язанням їх повернення та дати отримання коштів.

В матеріалах справи міститься копія розписки, оригінал якої оглянуто судом апеляційної інстанції, зі змісту якої убачається, що 08 грудня 2017 року ОСОБА_1 надав своєму знайомому ОСОБА_2 у позику грошові кошти, в розмірі 1000 дол. США, які останній зобов`язався повернути до 11 грудня 2017 року(а.с.5).

Перевіряючи законність оскаржуваного судового рішення, колегія суддів враховує обставини справи, а також презумпцію правомірності правочину, визначену положеннями ст. 204 ЦПК України, згідно якої правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом, або якщо він не визнаний судом недійсним.

В матеріалах справи не міститься доказів того, що договір позики, укладений між сторонами є нечинним, його дійсність не спростовано, а тому зобов`язання за даним правочином підлягають до виконання.

Враховуючи наявні у справі докази, у їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення по справі нового рішення про задоволення позову й стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованості за договором позики, у сумі 1000 дол. США.

При цьому, колегія суддів враховує наступне.

Заявляючи вимоги, позивач просив стягнути позику, у розмірі 1000 дол. США по курсу на день ухвалення рішення.

Між тим, в апеляційній скарзі, підтриманій представником позивача у суді апеляційної інстанції, зазначено про необхідність стягнення боргу у валюті, яка отримана боржником. При цьому, представник скаржника просить врахувати правовий висновок Великої палати Верховного Суду, викладений у постанові від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц (14-446цс18), відповідно до якої суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми у іноземній валюті, остільки належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті.

Враховуючи викладені обставини, а також те, що договором позики не встановлено іншого порядку повернення боргу, аніж у доларах США, та не передбачено його визначення в грошовому еквіваленті до національної валюти України, колегія суддів дійшла висновку про необхідність стягнення з ОСОБА_2 заборгованості за договором позики, у сумі 1000 дол. США .

Відповідно до справи, судового рішення за результатами розгляду питання стягнення з відповідача 3 % річних, у сумі 17,84 дол. США, та процентів за користування коштами, у розмірі 194 дол. США, у встановленому порядку районним судом не приймалося і вказане предметом судового розгляду не було, а отже, доводи та вимоги скаржника у вказаній частині, з урахуванням повноважень суду апеляційної інстанції, колегія суддів визнає безпідставними й такими, що не підлягають задоволенню.

На підставі вимог ч. 13 ст. 141 ЦПК України колегія суддів приходить до висновку про необхідність стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені ним по справі судові витрати, пов`язані з оплатою судового збору за подання позову, у сумі 704 грн. 80 коп., та за подання апеляційної скарги, у сумі 1057 грн. 21 коп. (а.с.1, 65).

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 382 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу адвоката Гуртової Тетяни Іванівни в інтересах ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 31 липня 2018 року скасувати.

Ухвалити по справі нове рішення, яким позов ОСОБА_1 задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики, у розмірі 1000 дол. США.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір за подання позову до суду, в сумі 704 грн. 80 коп., та судовий збір за подання апеляційної скарги, в сумі 1057 грн. 21 коп.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повне судове рішення складено 18 червня 2019 року.

Суддя-доповідач:

Судді: