Провадження № 2/641/1037/2019 Справа № 641/1208/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 травня 2019 року

Комінтернівський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді Боговського Д.Є.,

за участю секретаря судового засідання - Бєлової Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові цивільну справу ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з ОСОБА_2 на його користь суму в розмірі 1199490,23 грн., яка складається з 3% річних за договором позики від 07.12.2012, а також 3% річних та інфляційних збитків за деліктним зобов`язанням.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги, ОСОБА_1 посилався на те, що за договорами позики у грудні 2012 року він передав у позику ОСОБА_2 грошові кошти в загальному розмірі 125000, 00 доларів США, що за курсом НБУ становило 997500,00 грн. строком повернення у грудні 2013 року. У визначені строки грошові кошти не були повернуті і ОСОБА_1 звернувся із відповідним позовом до суду. Судовим рішенням від 18.01.2017 було присуджено до стягнення з ОСОБА_2 заборгованість за договорами позики, видано виконавчий лист, який передано на примусове виконання приватному виконавцю. ОСОБА_2 виконала грошове зобов`язання, покладене на неї судом, лише 27.12.2018, а тому позивач вважає, що наявні підстави для застосування положень ч. 2 ст. 625 ЦК України. Позивачем було розраховано 3% річних за час прострочення виконання зобов`язання за договірним зобов`язанням за період з грудня 2013 року по січень 2017 року, що складає 11628,10 доларів США. За деліктним зобов`язанням позивачем розраховано 3% річних від суми боргу, встановленої рішенням суду, що становить 179254,33 грн., а також обраховано інфляційні збитки, які за період січень 2017 року грудень 2018 року складають 704262,64 грн.

Відповідач ОСОБА_2 подала до суду відзив на позов, в якому зазначала про необхідність застосування до позовних вимог позовної давності та обраховувати 3% річних за договірним зобов`язанням з 20.02.2016, оскільки із даним позовом позивач звернувся 20.02.2019. Позовні вимоги про стягнення 3% річних у межах строків позовної давності відповідач визнала. Додатково вказувала, що за договорами позики еквівалент валюти зобов`язання було визначено у доларах США, судове рішення про стягнення боргу в національній валюті не змінює природу грошового зобов`язання як такого, що визначене в іноземній валюті, а тому відсутні підстави для стягнення боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції і в цій частині відповідач просить відмовити у задоволенні позову.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 адвокат Горлач О.С. підтримала заявлені позовні вимоги в повному обсязі, просила позов задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_2 адвокат Філатов П.А. у судовому засіданні визнав частково позовні вимоги, заперечував проти стягнення інфляційних втрат, оскільки грошове зобов`язання виражене в іноземній валюті, а 3% річних має бути стягнуто лише в межах строків позовної давності.

Суд, заслухавши пояснення учасників процесу, вивчивши матеріали справи, давши добутому правової оцінки, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини.

Заочним рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 18.01.2017 у справі № 641/9781/16-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми боргу було присуджено до стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму боргу за договорами позики від 19.12.2012 року, від 07.12.2012 року та від 19.12.2012 року в загальному розмірі 3 237 342 грн. 75 коп. , що еквівалентно 125000 доларів США, вирішено питання про розподіл судових витрат.

04.12.2017 на вказане судове рішення видано виконавчий лист, який пред`явлений до примусового виконання.

Постановою приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Бабенка Д.А. від 28.09.2018 відкрито виконавче провадження № 57319171.

Сторонами у справі не оспорюється, що 27.12.2018 ОСОБА_2 виконала грошове зобов`язання, покладене на неї судовим рішенням.

Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Правовідносини, які виникають між сторонами на підставі рішення суду, яким стягнуто з відповідача на користь позивача грошові кошти, є по суті грошовими зобов`язаннями.

Стаття 599 ЦК України передбачає, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Виходячи із положень ст. 625 ЦК України наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та трьох процентів річних виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

При цьому вказана норма права не обмежує права кредитора звернутися до суду за захистом свого права, якщо грошове зобов`язання не виконується й після вирішення судом питання про стягнення основного боргу.

Оскільки чинне законодавство не пов`язує припинення зобов`язання з ухваленням судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання, а наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов`язань та не виключає його відповідальності за порушення строків розрахунків, а тому вимога про стягнення інфляційних нарахувань та трьох процентів річних не може розцінюватися як невід`ємна частина вимоги про сплату основного боргу.

Зважаючи на відсутність такої підстави припинення зобов`язання, як ухвалення судом рішення про задоволення вимог кредитора, слід дійти висновку, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником, не припиняє правовідносин сторін договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України.

За таких обставин, суд вважає, що вимоги ОСОБА_1 заявлені обґрунтовано.

При цьому суд погоджується із позицією відповідача про те, що до позовних вимог має бути застосований строк позовної давності.

Так, статтею 256 ЦК України визначено, що позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно зі ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки, а відповідно до вимог ч. 5 ст. 261 ЦК України за зобов`язанням з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Статтею 258 ЦК України визначено, що для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність, скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. ОСОБА_3 вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік.

Згідно ч. 5 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

За змістом ч. 4 та 5 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Датою звернення до суду із вимогами про стягнення з ОСОБА_2 коштів за прострочення останньою виконання своїх зобов`язань ОСОБА_1 звернувся 20 лютого 2019 року, а тому нарахування 3% річних на суму боргу в розмірі 125000,00 доларів США має починатися з 20.02.2016.

Відповідачем здійснено розрахунок 3% річних за період з 20.02.2016 по 18.01.2017, з яким погодився і представник позивача, що становить 3421,23 доларів США.

Враховуючи, що судовим рішенням визначено розмір заборгованості в національній валюті України і саме в цій валюті воно виконувалось тривалий час, а саме за період з 19.01.2017 по 27.12.2018, наявні підстави для застосування положень ч. 2 ст. 625 ЦК України щодо стягнення 3% річних на суму боргу в розмірі 3237342,75 грн., а також інфляційних нарахування на суму боргу

При цьому, відповідач не заперечує проти наданого позивачем розрахунку 3% за період з 19.01.2017 по 27.12.2018 в розмірі 179254,33 грн., а також суд погоджується із розрахунком інфляційних нарахувань за той же період, виконаних позивачем.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.12, 13, 141, 255, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 3 % річних за прострочення зобов`язань за договорами позики від 07.12.2012 та від 19.12.2012 за період з 20.02.2016 по 18.01.2017 в розмірі 3421,23 доларів США, а також 3% річних та інфляційні втрати за прострочення виконання зобов`язання за період з 19.01.2017 по 27.12.2018 в розмірі 883516,96 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в розмірі 9605,00 грн.

Рішення може бути оскаржено шляхом подачі протягом тридцяти днів з дня його проголошення апеляційної скарги безпосередньо до Харківського апеляційного суду.

Відповідно до п. 15.5 розділу ХІІІ «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 .

Відповідач - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_2 .

Повне судове рішення складено 31 травня 2019 року.

Суддя: Д. Є. Боговський