У Х В А Л А

Іменем України

13 червня 2019 року м. Бердянськ

Бердянський міськрайонний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді Вірченко О.М.,

при секретарі Мельніченко А.Д.,

розглянувши заяву Бердянської районної державної адміністрації Запорізької області про скасування заходів забезпечення позову,

встановив:

Бердянська районна державна адміністрація Запорізької області звернулась до суду з клопотанням про скасування заходів забезпечення позову, вжитих ухвалою Бердянського міськрайонного суду від 29 грудня 2018 року, якою заборонено Бердянській районній державній адміністрації та Берестівській громаді Бердянського району Запорізької області передавати у власність земельні ділянки (сіножаті, пасовища та багаторічні насадження) колишнього КСП «Україна» с. Миколаївка громадянам власникам сертифікатів на право на земельну частку (пай). В обґрунтування клопотання заявником зазначено, що визнання недійсним протоколу про розподіл земельних ділянок між власниками земельних ділянок (паїв) від 15 березня 2018 року та скасування розпорядження голови Бердянської райдержадміністрації про його затвердження від 19 квітня 2018 року № 154, як того вимагають позивачі, є підставою для скасування всіх розпоряджень голови Бердянської райдержадміністрації про передачу земельних ділянок колишнього КСП «Україна», які були передані раніше. Заявник просив врахувати: 1) невідповідність виду забезпечення позову способу захисту порушеного права; 2) неспівмірність заявлених позовних вимог та способу захисту забезпечення позову, оскільки в даному випадку інтереси двох осіб протистоять інтересам 999 осіб; 3) фактичне часткове задоволення позову, оскільки для проведення повторного розподілу земель необхідна наявність всіх вільних (неоформлених у власність) земельних ділянок, а заборона передавати землі у власність створює саме такі умови та спір по суті не вирішує. Заборона Берестівській сільраді здійснювати передачу права власності на розподілені земельні ділянки означає також заборону колишнім членам КСП «Україна» та спадкоємцям отримати у власність належні їм земельні ділянки у власність, що порушує право 999 осіб, які не оскаржили рішення, і суперечить змісту заходів забезпечення та меті їх застосування, яка полягає в захисті інтересів учасника процесу, а не в позбавленні (порушенні) прав інших осіб.

Судом встановлено наступне.

ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звернулись до суду з позовом до Бердянської районної державної адміністрації Запорізької області, третя особа ОСОБА_3 , про визнання недійсним протоколу загальних зборів та скасування розпорядження. Вказаний позов мотивовано тим, що рішення зборів власників сертифікатів на право на земельну частку (пай) колишнього КСП «Україна» с. Миколаївка Берестівської сільської ради Бердянського району Запорізької області від 15 березня 2018 року, оформлене протоколом № 2, а також розпорядження голови Бердянської районної державної адміністрації від 19 квітня 2018 року № 154 «Про затвердження Протоколу зборів власників сертифікатів земельних часток (паїв) колишнього КСП «Україна», с. Миколаївка Берестівської сільської ради Бердянського району Запорізької області від 15 березня 2018 року, оформлене протоколом № 2» є незаконними і підлягають скасуванню, оскільки на зборах власників земельних часток був відсутній кворум, необхідний для прийняття рішення, а розподіл земельних ділянок проведено не у відповідності із законодавчо установленим порядком.

Ухвалою Бердянського міськрайонного суду від 29 грудня 2018 року за заявою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 було забезпечено їх позов та заборонено Бердянській районній державній адміністрації та Берестівській громаді Бердянського району Запорізької області передавати у власність земельні ділянки (сіножаті, пасовища та багаторічні насадження) колишнього КСП «Україна» с. Миколаївка громадянам власникам сертифікатів на право на земельну частку (пай).

Ухвалою від 24 січня 2019 року позивачам було повернуто позовну заяву ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Бердянської районної державної адміністрації Запорізької області, третя особа ОСОБА_3 , про визнання недійсним протоколу загальних зборів та скасування розпорядження повернути позивачам, а також скасовано заходи забезпечення позову, вжиті по даній справі.

23 квітня 2019 року Запорізьким апеляційним судом вказану ухвалу скасовано, справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

В силу ч. 3 ст. 150 ЦПК України, заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до роз`яснень п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитись, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. При цьому слід враховувати, що вжитті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Виходячи зі змісту ст.ст. 149-153 ЦПК України, забезпечення позову слід розуміти як вжиття судом заходів для охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання можливого прийнятого за його позовом позитивного рішення.

Згідно з п. 6, 7 ст. 153 ЦПК України, про забезпечення позову суд постановляє ухвалу, в якій зазначає вид забезпечення позову і підстави його обрання.

Пунктом 2 ч. 1 ст. 150 ЦПК України передбачено, що позов забезпечується зокрема забороною вчиняти певні дії.

Забезпечення позову спрямоване, перш за все, проти несумлінних дій відповідача, який за час розгляду справи може приховати майно, продати, знищити чи знецінити його тощо.

При цьому цивільний процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову. Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути ухвалено тільки відповідно до заявлених позовних вимог.

З наведеного вбачається, що умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог. При цьому заявник не зобов`язаний подавати суду докази.

Ст. 80 ЦПК Українипередбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до положень ст. 158 ЦПК України суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи. Відмова у скасуванні забезпечення позову не перешкоджає повторному зверненню з таким самим клопотанням при появі нових обставин, що обґрунтовують необхідність скасування забезпечення позову.

Аналіз правових норм глави 10 розділу І ЦПК України, якими врегульовано поняття і порядок забезпечення позову, дає можливість зробити висновок про те, що забезпечення позову це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. Заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють протягом строку, встановленого процесуальним законом (ч.ч. 7-10 ст. 158 ЦПК України). Водночас, підставою для скасування заходів забезпечення позову на розсуд суду можуть бути будь-які обставини, які свідчать про відсутність потреби у забезпеченні позову, про неефективність вжитих заходів, про невідповідність вжитих заходів дійсним обставинам справи, про наявність зловживань з боку позивача при вирішенні питання про забезпечення позову тощо, а також обставини, зазначені в ч. 13 ст. 158 ЦПК України.

Скасування заходів забезпечення позову слід відрізняти від скасування ухвали про забезпечення позову. Різниця полягає в тому, що заходи забезпечення позову скасовуються судом, який їх застосував, якщо відпали підстави, з якими закон пов`язує можливість застосування таких заходів. При цьому правомірність застосування таких заходів судом відповідач, як правило, не заперечує. Натомість, скасування ухвали про забезпечення позову здійснюється за наслідками її апеляційного оскарження. В цьому випадку ухвалу скасовує апеляційний суд, якщо під час її постановлення було порушено вимоги закону.

Відповідно до роз`яснень, які містяться в п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті. Зважаючи на це, суд не вправі скасовувати вжиті заходи до виконання рішення або зміни способу його виконання, за винятком випадків, коли потреба в забезпеченні позову з тих чи інших причин відпала або змінились обставини, що зумовили його застосування.

Як вбачається з матеріалів справи, цивільна справа не розглянута судом по суті, подана заява про скасування заходів забезпечення позову зазначених вище обставин не містить, а зводиться лише до правильності застосування самих заходів.

Таким чином, суд приходить до висновку про відсутність підстав для скасування заходів забезпечення позову, тому відмовляє в задоволенні клопотання Бердянської районної державної адміністрації Запорізької області.

Керуючись ст.ст. 158, 260, 353, 354 ЦПК України, суд

ухвалив:

В задоволенні клопотання Бердянської районної державної адміністрації Запорізької області про скасування заходів забезпечення позову відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Запорізького апеляційного суду через Бердянський міськрайонний суд протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя О. М. Вірченко