ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1220/19 Справа № 190/1678/15-ц Суддя у 1-й інстанції - Митошоп В.М. Суддя у 2-й інстанції - Демченко Е. Л.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 березня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді Демченко Е.Л.

суддів - Куценко Т.Р., Макарова М.О.

при секретарі - Кругман А.М.

розглянувши в відкритому судовому засіданні в м.Дніпро апеляційні скарги публічного акціонерного товариства "Райффайзен Банк Аваль" на рішення П'ятихатського міського суду Дніпропетровської області від 25 червня 2018 року по справі за позовом публічного акціонерного товариства "Райффайзен Банк Аваль" до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до публічного акціонерного товариства "Райффайзен Банк Аваль", третя особа - ОСОБА_2, про визнання припиненими правовідносини, -

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2015 року публічне акціонерне товариство "Райффайзен Банк Аваль" (далі - ПАТ "Райффайзен Банк Аваль") звернулось до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором, мотивуючи його тим, що 17 січня 2007 року між банком та ОСОБА_2 укладено кредитний договір №014/122293/3196/74, за умовами якого останньому було надано кредит у розмірі 25.075 доларів США, зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 13,50% річних, строком на 240 місяців до 17 січня 2027 року.

Вказували що з метою забезпечення належного виконання зобов'язань позичальника за кредитним договором 17 січня 2007 року між банком та відповідачем ОСОБА_3 укладено договір поруки №014/122293/3196/74 за умовами якого остання взяла на себе зобов'язання відповідати перед банком у повному обсязі по зобов'язанням позичальника.

Зазначали, що банк умови договору виконав у повному обсязі надавши обумовлені кредитним договором грошові кошти.

Посилаючись на те, що позичальник допустив порушення умов договору, не сплачуючи щомісячні платежі у розмірі та у строк, передбачений договором, а вимоги про дострокове стягнення допущеної заборгованості залишив без належного реагування та виконання, а тому просили суд ухвалити рішення, яким стягнути солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 заборгованість за кредитним договором №014/122293/3196/74 у загальному розмірі 23.306 доларів США 71 цент, що в еквіваленті до курсу НБУ становить 492.877 грн.32 коп., з яких: 16.769 доларів США 78 центів, що в еквіваленті до курсу НБУ становить 354.637 грн.97 коп. - заборгованість за кредитом (до складу якої входить і прострочена заборгованість за кредитом 2.560 доларів США 50 центів, що еквівалентно 54. 148 грн.03 коп.); 6.536 доларів США 93 цента, що в еквіваленті до курсу НБУ становить 138.239 грн.35 коп. - заборгованість за відсотками (до складу якої входить прострочена заборгованість за відсотками у розмірі 6.494 долари США 43 центи, що еквівалентно 137.340 грн.59 коп.).

У квітні 2018 року ОСОБА_3 звернулась до суду із зустрічним позовом до ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" про визнання припиненими правовідносини, мотивуючи його тим, що 17 січня 2007 року між нею та банком укладено договір поруки №014/122293/3196/74, за умовами якого вона взяла на себе зобов'язання відповідати перед банком у повному обсязі по зобов'язанням позичальника ОСОБА_2 умов кредитного договору №014/122293/3196/74.

Вказувала, що порука це строкове зобов'язання, яке припиняє суб'єктивне право кредитора.

Посилаючись на те, що строк вимоги за договором поруки на підставі ст.559 ЦК України сплинув, у передбачений законом термін вимоги до неї пред'явлено не було, а тому просила суд ухвалити рішення, яким визнати припиненою поруку за договором поруки №014/122293/3196/74 від 17 січня 2007 року, укладеним між нею та ПАТ "Райффайзен Банк Аваль".

Рішенням П'ятихатського міського суду Дніпропетровської області від 25 червня 2018 року позовні вимоги задоволені частково, стягнуто з ОСОБА_2 заборгованість за кредитним договором у розмірі 492.877 грн.32 коп. з яких: 354.637 грн.97 коп. - заборгованість за кредитом; 54.148 грн.03 коп. - прострочена заборгованість по кредиту, 138.239 грн. 35 коп. - заборгованість за відсотками, 137.340 грн. 59 коп. - прострочена заборгованість за відсотками. Зустрічний позов ОСОБА_3 задоволено. Вирішено питання стосовно судових витрат.

В апеляційні скарзі позивач ПАТ "Райффайзен Банк Аваль", посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та постановити нове, яким їх позовні вимоги задовольнити повністю, а зустрічні позовні вимоги ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Апеляційна скарга мотивована тим, що строк пред'явлення вимоги до поручителя вони не пропустили, судом першої інстанції безпідставно не взято до уваги, внесені за кредитним договором 18 травня 2015 року грошові кошти, крім того питання про стягнення заборгованості вони ставили в іноземній валюті з гривневим еквівалентом, а не у гривні.

Під час судового засідання 21 березня 2019 року представник відповідачів надав відзив на апеляційну скаргу, в якому вони, зазначаючи про законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, просили залишити його без змін, а апеляційну скаргу без задоволення, наполягали на тому, що порука є припиненою, а єдиною грошовою одиницею України є гривня.

Відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 належним чином сповіщені про дату, час і місце розгляду справи через оголошення на офіційному сайті «Судова влада України».

Розглянувши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів приходить до висновку про можливість часткового задоволення апеляційної скарги та зміни рішення суду в частині стягнення заборгованості з позичальника з наступних підстав підстав.

Згідно з ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст.627 ЦК України та відповідно до ст.6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Зокрема, ст.628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Судом встановлено і це підтверджується матеріалами справи, що 17 січня 2007 року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником якого є ПАТ "Райффайзен Банк Аваль», та ОСОБА_2, укладений кредитний договір №014/122293/3196/74, за умовами якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 25.075 доларів США, зі сплатою 13.50% річних на термін 240 місяців до 17 січня 2027 року (т.1 а.с.14-19,60-65).

Банк виконав свої зобов'язання перед позичальником за кредитним договором (т.1 а.с.13,59).

З метою забезпечення належного виконання зобов'язань за кредитним договором, 17 січня 2007 року між банком та ОСОБА_3 укладено договір поруки №014/122293/3196/74, відповідно до умов якого остання прийняла на себе зобов'язання перед позивачем відповідати у повному обсязі по зобов'язанням відповідача ОСОБА_2, визначених кредитним договором від 17 січня 2007 року (т.1 а.с.20-21,66-67).

29 липня 2015 року банком направлені вимоги про дострокове погашення грошових зобов'язань за кредитним договором, яка не була вручена ОСОБА_3, що підтверджується копією поштового повідомлення з відміткою про повернення у зв'язку із закінченням терміну зберігання (т.1 а.с.22,73-77).

З розрахунку заборгованості, наданого банком, вбачається, що станом на 05 жовтня 2015 року за кредитним договором №014/122293/3196/74 від 17 січня 2007 року рахується заборгованість у загальному розмірі 492.877 грн.32 коп., з яких: 354.637 грн.97 коп. - заборгованість за кредитом; 54.148 грн.03 коп. - прострочена заборгованість по кредиту, 138.239 грн. 35 коп.- заборгованість за відсотками, 137.340 грн. 59 коп. - прострочена заборгованість за відсотками.

Задовольняючи частково позовні вимоги банку суд першої інстанції виходив з того, що позичальником допущена заборгованість та вважав за необхідне стягнути її в гривні, а вимоги банку до поручителя вважав такими, що не підлягають до задоволення саме у зв'язку з обґрунтованим задоволенням зустрічного позову поручителя, беручи до уваги той факт, що строк на пред'явлення вимоги до поручителя банком пропущено.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції в частині зустрічного позову, втім у повній мірі з частковим задоволенням первісного позову банку та стягнення заборгованості з позичальника у гривні погодитись не може у зв'язку з наступним.

Частиною першою статті 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

Колегія приймає до уваги, що згідно зі статтею 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня.

Стаття 192 ЦК України закріпила, що законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до правового висновку, висловленого Верховним Судом України в постанові від 15 травня 2017 року у справі №6-211цс17 «Згідно зі статтею 192 ЦК України законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно ст.533 ЦК України, грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

Такий порядок визначено Декретом Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» від 19 лютого 1993 року №15-93.

Статтею 5 Декрету передбачено, що операції з валютними цінностями здійснюються на підставі генеральних та індивідуальних ліцензій НБУ. Операції з валютними цінностями банки мають право здійснювати на підставі письмового дозволу (генеральної ліцензії) на здійснення операцій з валютними цінностями відповідно до пункту 2 статті 5 цього Декрету.

Отже, вирішуючи спір про стягнення боргу за кредитним договором в іноземній валюті, суд повинен установити наявність у банку ліцензії на здійснення операцій з валютними цінностями, а встановивши вказану обставину, - стягнути грошову суму в іноземній валюті.

В матеріалах справи міститься відповідна банківська ліцензія (т.1 а.с.38-41).

Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку про те, що незалежно від валюти боргу (тобто грошової одиниці, в якій обчислена сума зобов'язання), валютою платежу, тобто засобом погашення грошового зобов'язання і фактичного його виконання є національна валюта України - гривня.

Тобто сума заборгованість стягується у доларах США із зазначенням еквіваленту у гривні.

Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк.

З матеріалів справи вбачається, що позичальником допущено порушення строків виконання зобов'язання за кредитним договором, зважаючи на останню оплату 31 грудня 2013 року, саме тому банк надіслав письмову вимогу від 29 липня 2015 року про усунення порушень шляхом дострокового виконання зобов'язань позичальнику та 29 жовтня 2015 року звернувся з даним позовом до суду.

Таким чином вимоги банку до позичальника ОСОБА_2 є цілком аргументованими і доведеними та до стягнення з нього підлягає сума заборгованості за кредитним договором у розмірі 23.306 доларів США 71 цент, що в еквіваленті до курсу НБУ становить 492.877 грн. 32 коп., з яких: 16.769 доларів США 78 центів, що в еквіваленті до курсу НБУ становить 354.637 грн.97 коп. - заборгованість за кредитом; 6.536 доларів США 93 цента, що в еквіваленті до курсу НБУ становить 138.239 грн. 35 коп. - заборгованість за відсотками, а доводи апеляційної скарги в цій частині є такими, що заслуговують на увагу.

В свою чергу доводи апеляційної скарги стосовно наявності правових підстав для стягнення виниклої заборгованості й з поручителя ОСОБА_3 та відмови у задоволенні її зустрічної позовної заяви до уваги не приймаються у зв'язку з наступним.

Статтею 546 ЦК України встановлено, що виконання зобов'язання може забезпечуватися, зокрема, порукою.

Відповідно до частини першої статті 553, частин першої та другої статті 554 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Строк поруки не є строком для захисту порушеного права. Це строк існування самого зобов'язання поруки. Таким чином, і право кредитора, і обов'язок поручителя по його закінченні припиняються, а це означає, що жодних дій щодо реалізації цього права, в тому числі застосування примусових заходів захисту в судовому порядку, кредитор вчиняти не може.

Строк, передбачений нормою частини четвертої статті 559 ЦК України, є преклюзивним (припиняючим), тобто його закінчення є підставою для припинення поруки. У разі пропуску кредитором строку пред'явлення вимог до поручителя цей строк не можна поновити, зупинити чи перервати.

За змістом частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Отже, якщо кредитним договором не визначено інших умов виконання основного зобов'язання, то в разі неналежного виконання позичальником своїх зобов'язань за цим договором строк пред'явлення кредитором до поручителя вимоги про повернення отриманих у кредит коштів потрібно обчислювати з моменту настання строку погашення щомісячних зобов'язань згідно з такими умовами, або з моменту настання строку виконання усього зобов'язання в повному обсязі або у зв'язку із застосуванням права на виконання зобов'язання достроково.

З матеріалів справи вбачається, що порука ОСОБА_3 за договором поруки припинилась на підставі частини четвертої статті 559 ЦК України, оскільки банк направив вимогу поручителю лише 19 липня 2015 року, а з позовом звернувся 29 жовтня 2015 року, проте боржник ОСОБА_2 припинив внесення платежів щодо погашення кредиту з грудня 2013 року, таким чином виникло право пред'явити вимогу до поручителя про виконання порушеного зобов'язання боржника щодо повернення кредиту до червня 2014 року, тобто протягом наступних шести місяців.

Доводи апеляційної скарги стосовно того, що боржником 18 травня 2015 року було здійснено оплату за кредитом, а тому строк на пред'явлення вимоги до поручителя вони не пропустили, не можуть бути взяті до уваги, оскільки у справі за №6-1457цс16 від 09 листопада 2016 року Верховний Суд зазначив, що вчинення боржником дій з виконання зобов'язання вважається таким, що перериває перебіг позовної давності, лише за умови, коли такі дії здійснено уповноваженою на це особою, яка представляє боржника у відносинах з кредитором у силу закону, на підставі установчих документів або довіреності.

Банком не надано належних доказів того, що оплата 18 травня 2015 року у розмірі 50 грн., тобто через півтора роки з моменту останнього погашення, була вчинена саме позичальником, так як банком не надано квитанцій, касових ордерів та іншого підтвердження щодо здійснення платежу у розмірі 50 грн. особисто ОСОБА_2, який у своїй заяві повідомив, що останній платіж ним було здійснено саме 31 грудня 2013 року, доводи апеляційної скарги та виписка, додана до неї, даних висновків не спростовують.

Інші доводи не можуть бути взяті до уваги колегією суддів, оскільки вони фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте відповідно до вимог ст.89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена.

Враховуючи викладене, рішення суду першої інстанції підлягає зміні саме в частині стягнення заборгованості з позичальника як таке, що постановлено без дотримання зазначених вище вимог законодавства, в решті рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст.ст.367,374,376,381-383 ЦПК України, колегія суддів,-

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства "Райффайзен Банк Аваль" задовольнити частково.

Рішення П'ятихатського міського суду Дніпропетровської області від 25 червня 2018 року в частині стягнення з ОСОБА_2 заборгованості за кредитним договором змінити.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, зареєстрованого по АДРЕСА_1 на користь публічного акціонерного товариства "Райффайзен Банк Аваль" заборгованість за кредитним договором у розмірі 23.306 доларів США 71 цент, що в еквіваленті до курсу НБУ становить 492.877 грн.32 коп., з яких - 16.769 доларів США 78 центів, що в еквіваленті до курсу НБУ становить 354.637 грн.97 коп., заборгованість за кредитом; 6.536 доларів США 93 цента, що в еквіваленті до курсу НБУ становить 138.239 грн.35 коп., - заборгованість за відсотками.

В решті рішення П'ятихатського міського суду Дніпропетровської області від 25 червня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: Демченко Е.Л.

Судді: Куценко Т.Р.

Макаров М.О.