Справа № 373/706/16-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2019 року м. Переяслав-Хмельницький

Переяслав-Хмельницький міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючої судді Керекези Я.І.,

за участі секретаря судових засідань Ткалі І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 373/706/16 за позовом ДВНЗ «Переяслав-Хмельницький державний педагогічний університет імені Григорія Сковороди» до відповідача ОСОБА_1 про виселення без надання іншого житлового приміщення,-

встановив:

Представник позивача звернувся до суду із позовом і просить виселити відповідача ОСОБА_1 з кімнати гуртожитку АДРЕСА_1 , без надання іншого приміщення, та стягнути із відповідача сплачений судовий збір.

Посилається на те, що балансоутримувачем гуртожитку АДРЕСА_2 є ДВНЗ «Переяслав-Хмельницький державний педагогічний університет імені Григорія Сковороди». Відповідач проживала у кімнаті № НОМЕР_1 гуртожитку разом із громадянським чоловіком ОСОБА_2 , який працював електриком в університеті та якого було вселено як працівника установи. 03 лютого 2016 року під час сварки відповідач нанесла смертельні поранення ОСОБА_2 , внаслідок чого він помер. Тому є підстави виселити відповідача із вищезазначеного житлового приміщення в зв`язку із вчинення нею злочину.

Ухвалою від 20 липня 2016 року дану справу було прийнято до розгляду суддею Керекезою Я.І. (а.с.30).

Ухвалою від 22 липня 2016 року провадження по справі було зупинене до набрання законної сили вироком суду по кримінальному провадженню № 373/1023/16-к (1-кп-124/16) по обвинуваченню ОСОБА_1 у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.2 ст.121 КК України (а.с.37).

Ухвалою від 31 січня 2019 року провадження по справі було поновлене.

В судове засідання представник позивача не з`явився, направив до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує, просить їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_1 позовні вимоги не визнала, заперечувала проти їх задоволення. Зазначила, що позбавлення її житла без надання іншого житлового приміщення порушує вимоги ЖК України.

Судом встановлено наступне.

Відповідно до копії ордеру, виданого ДВНЗ «Переяслав-Хмельницький державний педагогічний університет імені Григорія Сковороди», ОСОБА_2 мав право на проживання в кімнаті № НОМЕР_1 у гуртожитку АДРЕСА_3 за адресою: АДРЕСА_2 ,- з 07 грудня 2015 року до 01 липня 2016 року (а.с.4).

Вироком Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 21 березня 2018 року ОСОБА_1 було визнано винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України. Із фабули обвинувачення вбачається, що 03 лютого 2016 року близько 15 год. 00 хв. ОСОБА_1 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, знаходячись за місцем свого проживання у кімнаті № НОМЕР_1 гуртожитку АДРЕСА_4 , під час сварки із своїм співмешканцем ОСОБА_2 , що виникла в ході спільного розпивання спиртних напоїв, на ґрунті раптово-виниклих неприязних відносин, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки, однак не бажаючи настання смерті потерпілого, але допускаючи її настання, діючи з непрямим умислом, керуючись мотивами помсти за образи нецензурними словами та застосування до неї фізичної сили з боку ОСОБА_2 , нанесла останньому гострою частиною ножа, який тримала в руці, один удар, в стегно лівої ноги, спричинивши йому тяжке тілесне ушкодження, що проявилось у виді колото-різаної рани з ушкодженням стегнової артерії та вени, яке супроводжувалося зовнішньою та внутрішньою кровотечею та ускладнилось розвитком гострої крововтрати, що стало причиною смерті потерпілого ОСОБА_2 , який помер на місці події, до приїзду екстреної медичної допомоги.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 14 червня 2018 року вищезазначений вирок був змінений в частині пом`якшення призначеного покарання.

Правовідносини, що виникли між сторонами по справі регулюються положеннями глави 4 Житлового кодексу України, тому суд дійшов висновку про необхідність їх застосування.

Відповідно до статті 127 ЖК України для проживання робітників, службовців, студентів, учнів, а також інших громадян у період роботи або навчання можуть використовуватись гуртожитки.

Частина друга статті 128 ЖК України передбачає, що житлова площа в гуртожитку надається за спільним рішенням адміністрації підприємства, установи, організації чи органу кооперативної або іншої громадської організації та відповідного профспілкового комітету.

Стаття 129 ЖК України встановлює, що на підставі рішення про надання жилої площі в гуртожитку адміністрація підприємства, установи, організації видає громадянинові спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення на надану жилу площу.

Під гуртожитки надаються спеціально спорудженні або переобладнані з цією метою жилі приміщення.

Відповідно до ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Частинами першою та другою статті 132 ЖК України передбачено, що сезонні, тимчасові працівники і особи, що працювали за строковим трудовим договором, які припинили роботу, а також особи, що вчились у навчальних закладах і вибули з них, підлягають виселенню без надання іншого жилого приміщення з гуртожитку, який їм було надано у зв`язку з роботою чи навчанням. Інших працівників підприємств, установ, організацій, які поселилися в гуртожитку в зв`язку з роботою, може бути виселено без надання іншого жилого приміщення в разі звільнення за власним бажанням без поважних причин, за порушення трудової дисципліни або вчинення злочину.

Згідно правових позицій, викладених у постанові Верховного Суду від 12 вересня 2018 року по справі № 320/1941/16-ц, при вирішенні спорів про виселення особи з житла суди мають враховувати принцип пропорційності, передбачений ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Виселення особи можливе лише при існуванні нагальної суспільної необхідності для застосування такого обмеження та за умови, що таке втручання у право особи на повагу до житла передбачене законом і переслідує легітимну мету.

Згідно зі статтею 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожен має право на повагу до свого приватного та сімейного життя, до свого житла та кореспонденції. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Кривіцька і Кривіцький проти України» в контексті вказаної Конвенції поняття «житло» не обмежується приміщенням, в якому проживає на законних підставах воно залежить від низки фактичних обставин, до числа яких, зокрема, відноситься існування достатніх і тривалих зв`язків з конкретним місцем. Втрата житла будь-якою особою є крайньою формою втручання у права на житло.

Згідно з Конвенцією поняття «житло» не обмежується приміщеннями, в яких законно мешкають або законно створені. Чи є конкретне місце проживання «житлом», яке підлягає захисту на підставі пункту 1 статті 8 Конвенції, залежить від фактичних обставин, а саме від наявності достатніх та триваючих зв`язків із конкретним місцем (рішення у справі «Прокопович проти Росії»). Втрата житла є найбільш крайньою формою втручання у право на повагу до житла (рішення від 13 травня 2008 р. у справі «МакКенн проти Сполученого Королівства»).

У пункті 27 Рішення Європейського суду з прав людини від 17 травня 2018 року у справі «Садовяк проти України» зазначено, що рішення про виселення становитиме порушення статті 8 Конвенції, якщо тільки воно не ухвалене «згідно із законом», не переслідує одну із законних цілей, наведених у пункті 2 статті 8, і не вважається «необхідним у демократичному суспільстві». Вислів «згідно із законом» не просто вимагає, щоб оскаржуваний захід ґрунтувався на національному законодавстві, але також стосується якості такого закону.

Зокрема, положення закону мають бути достатньо чіткими у своєму формулюванні та надавати засоби юридичного захисту проти свавільного застосування ( пукти 42, 43 рішення Європейського суду з прав людини від 02 грудня 2010 року у справі «Кривіцька та Кривіцький проти України»).

Як вбачається із матеріалів справи, ОСОБА_2 отримував ордер на проживання у кімнаті гуртожитку АДРЕСА_1 на період із 07 грудня 2015 року до 01 липня 2016 року як працівник університету. ОСОБА_1 не була студентом чи працівником ДВНЗ «Переяслав-Хмельницький державний педагогічний університет імені Григорія Сковороди», проживала у гуртожитку як співмешканка ОСОБА_2 , проживала короткий проміжок часу ( ІНФОРМАЦІЯ_1 по ІНФОРМАЦІЯ_2 ). Внаслідок злочинних дій відповідача ОСОБА_2 помер. Винуватість ОСОБА_1 у вчиненні кримінального правопорушення встановлена вироком суду, який набрав законної сили.

За таких обставин, оцінивши всі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню.

В силу ч.1 ст.141 ЦПК України судові витрати підлягають стягненню із відповідача.

На підставі викладеного, відповідно до ст.ст. 127, 128, 129, 132 ЖК України, керуючись ст. ст. 10,12, 13, 19, 80, 81, 141, 211, 263-265, 268, 273, 354 ЦПК України, суд, -

ухвалив:

Позов ДВНЗ «Переяслав-Хмельницький державний педагогічний університет імені Григорія Сковороди» до відповідача ОСОБА_1 про виселення без надання іншого житлового приміщення задовольнити.

Виселити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з кімнати гуртожитку АДРЕСА_1 , без надання іншого жилого приміщення.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь ДВНЗ «Переяслав-Хмельницький державний педагогічний університет імені Григорія Сковороди» судовий збір в розмірі 1378 (одна тисяча триста сімдесят вісім) гривень 00 коп.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу ХIIІ "Перехідні положення" Цивільного процесуального кодексу України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Переяслав-Хмельницький міськрайонний суд Київської області.

Учасники справи:

позивач - ДВНЗ «Переяслав-Хмельницький державний педагогічний університет імені Григорія Сковороди», , місце знаходження: вул. Сухомлинського, 32, м. Переяслав-Хмельницький;

відповідач ОСОБА_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_5 .

Складення рішення в повному обсязі вчинено 30.05.2019.

Суддя Я. І. Керекеза