ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

Іменем України

19 березня 2019 року

м.Харків

справа № 645/1545/17

провадження № 22-ц/818/1293/19

Харківський апеляційний суд у складі:

Головуючого: Маміної О.В.

суддів: Кругової С.С., Пилипчук Н.П.,

за участю секретаря: Сізонової О.О.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1,

відповідачі - приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Олійник Людмила Михайлівна, ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Олійник Людмили Михайлівни, ОСОБА_3 про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 12 грудня 2018 року, постановлене під головуванням судді Іващенко С.О., в залі суду в місті Харкові (повний текст рішення складено 18 грудня 2018 року), -

в с т а н о в и в :

У квітні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Олійник Людмили Михайлівни, ОСОБА_3 про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню.

Рішенням Фрунзенського районного суду м.Харкова від 12 грудня 2018 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким її позовні вимоги задовольнити.

Посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права; зазначає, що виконавчий напис нотаріуса видається лише за умовою безспірності вимог. Разом з тим, вчиняючи виконавчий напис від 03 серпня 2005 року відносно квартири АДРЕСА_1, приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Олійник Людмила Михайлівна не перевірила безспірності вимог. ОСОБА_1 вказує, що строки позовної давності нею не пропущені, оскільки відсутні докази того, що вона отримувала оригінал виконавчого напису нотаріуса. До 08 квітня 2016 року вона володіла та користувалася квартирою АДРЕСА_1 що свідчить про її необізнаність щодо наявності виконавчого напису нотаріуса. Крім того її вимоги заявлені за негаторним позовом, тому строки давності до спірних правовідносин не можуть бути застосовані. Вважає, що наявні підстави для задоволенні її позовних вимог.

ОСОБА_3 надав відзив на апеляційну скаргу, просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Фрунзенського районного суду м.Харкова від 12 грудня 2018 року - залишити без змін.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України - в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що матеріалами справи не підтверджено обставин порушення приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Олійник Л. М. вимог закону при вчиненні оскаржуваного виконавчого напису.

Такі висновки суду першої інстанції відповідають вимогам закону та фактичним обставинам справи.

Судом встановлено, що 17 березня 2005 року між ОСОБА_1, ОСОБА_4, як позичальниками, та ОСОБА_3, як позикодавця, укладено договір позики, за умовами якого позичальники зайняли у позикодавця гроші в сумі 31 920 грн., що еквівалентно 6 000 доларам США по курсу НБУ станом на час укладення договору, строком до 17.06.2005 року (а.с.6).

На забезпечення виконання вказаного зобов'язання 17 березня 2005 року між ОСОБА_1, ОСОБА_4 та ОСОБА_3 укладено договір іпотеки, предметом якого є квартира АДРЕСА_1, що є власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_4 (а.с.7,16).

03 серпня 2005 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Олійник Людмилою Михайлівною видано виконавчий напис про звернення стягнення на нерухоме майно: однокімнатну квартиру АДРЕСА_1, що належить на праві власності ОСОБА_1 та ОСОБА_4. За рахунок вказаної квартири задоволено вимоги ОСОБА_3 у розмірі 31 920 грн. відповідно до умов договору іпотеки від 17.03.2005 року (а.с.17).

11 вересня 2011 року ОСОБА_4 померла (а.с. 16).

Згідно відомостей з Державного реєстру речових права на нерухоме майно від 17.04.2016 року квартира АДРЕСА_1 на підставі договору іпотеки зареєстрована на праві власності за ОСОБА_3 (а.с. 14-15).

Як на підставу позовних вимог, ОСОБА_1 посилається на те, що виконавчий напис, вчинений 03.08.2005 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Олійник Людмилою Михайлівною, підлягає визнанню таким, що не підлягає виконанню, оскільки вона не була повідомлена про те, що буде здійснено виконавчий напис. Вважає, що оспорюваний виконавчий напис нотаріуса виданий з порушенням вимог закону.

Частиною першою статті 33 Закону України «Про іпотеку» (в редакції, чинній на момент вчинення виконавчого напису) передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Відповідно до частини третьої статті 33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Стаття 87 Закону України «Про нотаріат» передбачає, що для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість.

Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Згідно частини першої статті 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями не більше одного року.

Відповідно до Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої Наказом Міністерства Юстиції України від 03.03.2004 року N 20/5, яка була чинною на момент видачі виконавчого напису нотаріуса, безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172.

Відповідно до пункту 1 зазначеного Переліку, нотаріально посвідчені угоди, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно. Для одержання виконавчого напису подаються:

а) оригінал нотаріально посвідченої угоди;

б)документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов'язання.

Матеріали справи свідчать про те, що укладаючи договір іпотеки від 17.03.2005 року, ОСОБА_1, ОСОБА_4 та ОСОБА_3 погодили, що вказаний договір укладений на забезпечення виконання договору позики від 17.03.2005 року.

Пунктом 1 Договору іпотеки визначений предмет договору, яким є однокімнатна квартира АДРЕСА_1, що належить на праві власності ОСОБА_1 та ОСОБА_4. Передбачено також, що у випадку невиконання іпотекодавцями положень договору позики, іпотекодержатель має право отримувати задоволення своїх вимог за рахунок предмету іпотеки переважно перед іншими кредиторами в повному обсязі вимог, включаючи основну суму боргу, відшкодування збитків, завданих прострочкою виконання, включаючи пеню та інші штрафні санкції, а також видатки, по зверненню стягнення на предмет іпотеки та його реалізацію.

Згідно пункту 5 Договору іпотеки іпотекодержатель має право задоволення своїх вимог за цим договором та за договором позики, що зазначений у п.1.3. цього договору, яке виникає у іпотекодержателя у випадку невиконання (або часткового невиконання) іпотекодавцями своїх зобов'язань перед іпотекодержателем за договором позики та в інших випадках, передбачених цим договором, в тому числі при простроченні належного платежу та згідно з розділом 4 цього Договору.

Задоволення вимог іпотекодержателя здійснюється шляхом добровільної передачі предмета іпотеки у власність іпотекодержателя або шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Пунктом 5.3.3. Договору іпотеки передбачено, що у випадку невиконання (або часткового невиконання) іпотекодавцями своїх зобов'язань перед іпотекодержателем за договором позики та/або іпотекодавцями за цим договором іпотеки, - іпотекодержатель здійснює виконавчий напис нотаріуса на цьому договорі і направляє повідомлення про перехід права власності та застосування застереження про добровільну передачу предмету іпотеки іпотекодавцям. З моменту направлення повідомлення та здійснення виконавчого напису іпотекодержатель набуває права власності на предмет іпотеки, а предмет іпотеки вважається переданим іпотекодержателю.

Сторони не заперечують, що зобов'язання за договором позики від 17.03.2005 року позичальниками належним чином не виконані.

Матеріали справи свідчать про те, що 03 серпня 2005 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Олійник Людмилою Михайлівною видано виконавчий напис про звернення стягнення на нерухоме майно: однокімнатну квартиру АДРЕСА_1, що належить на праві власності ОСОБА_1 та ОСОБА_4. За рахунок вказаної квартири задоволено вимоги ОСОБА_3 у розмірі 31 920 грн. відповідно до умов договору іпотеки від 17.03.2005 року (а.с.17).

У вказаному виконавчому написі чітко зазначені номер договору іпотеки та дата його укладення, прізвище, ім'я по батькові, паспортні дані, ідентифікаційний код боржників, що надає можливість ідентифікувати як особу боржника, так і договір іпотеки, за яким вчиняється виконавчий напис.

Згідно ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Відповідно до ч.1, п.1 ч.2 ст. 76, ч.1, 2 ст.77, ч.1 ст. 95 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються зокрема письмовими, речовими і електронними доказами.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Матеріали справи не містять належних та допустимих доказів того, що виконавчий напис нотаріуса від 03.08.2005 року вчинений приватним нотаріусом ХМНО Олійник Л.М. з порушенням вимог закону.

Посилання ОСОБА_1 на те, що вона не була обізнана про вчинення виконавчого напису нотаріуса та мала намір погасити заборгованість за договором позики від 17.03.2005 року, - спростовуються матеріалами справи.

З пояснень приватного нотаріуса ХМНО Олійник Л.М. вбачається, що у відповідності до ст. 282 розділу 32 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України (в редакції від 03.03.2004 року за номером 283/8882) нотаріусом було надіслано заяву на адресу Іпотекодавців, а саме: АДРЕСА_1, з пропозицією погасити суму заборгованості у встановлений тридцяти денний строк. Заява була надіслана на адресу Іпотекодавців 17 червня 2005 року, про що є запис в реєстрі для реєстрації нотаріальних дій за реєстром номер 2546, і одержана Іпотекодавцями, про що свідчила поштова квитанція, яка була долучена до кореспонденції і зберігалась в справах нотаріуса.

Після спливу тридцятиденного терміну та неодержані відповіді від Іпотекодавців, на підставі статті 283 Інструкції та керуючись статтею 87 Закону України «Про нотаріат», ст. 35 Закону України «Про іпотеку» та Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінетом Міністрів України 29 червня 1999 року за № 1172 приватним нотаріусом було вчинено виконавчий напис 03.08.2005 року за реєстром 3904. Цього ж числа на адресу Іпотекодавців було надіслано "Повідомлення" про перехід права власності на квартиру АДРЕСА_1 до ОСОБА_3. Таким чином, право власності перейшло до Іпотекодержателя - ОСОБА_3 03.08.2005 року, тобто виконавчий напис разом с повідомленням був виконаний повністю.

Відповідно до Наказу Міністерства юстиції України «Про затвердження Методичних вказівок щодо застосування примірної номенклатури справ державної нотаріальної контори та приватного нотаріуса, Примірної номенклатури справ державної нотаріальної контори та Примірної номенклатури справ приватного нотаріуса» від 09.11.2000 року №56/5 та Наказу Міністерства юстиції України «Про затвердження Правил ведення нотаріального діловодства» від 31.12.2008 року № 2368/5, встановлено 3 - річний строк зберігання копій виконавчих написів та документів на підставі яких вони вчинені. В справах нотаріуса є акт про вилучення для знищення документів, в пункті 5 якого зазначено, що копії виконавчих написів та документи, на підставі яких вони посвідчені за 2002-2006 роки терміном зберігання три роки вилучені та знищені внаслідок того, що строк дії їх завершився.

Висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову, - відповідає вимогам закону та фактичним обставинам справи.

Доводи апеляційної скарги про те, що приватний нотаріуса при видачі виконавчого напису не перевірила безспірності вимог ОСОБА_3, - не приймаються до уваги колегією суддів, виходячи з наступного.

Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов'язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису.

Однак безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172.

Захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного (постанова Верховного Суду України від 05.07.2017 № 6-887цс17 у справі № 754/9711/14-ц).

Крім того колегія суддів зазначає, що протягом 14 років ОСОБА_1 не ставила питання про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, хоча з 2010 року знала про наявність виконавчого напису нотаріуса, оскільки з цього часу брала участь у судових справах щодо наслідків вчинення оспорюваного нею виконавчого напису нотаріуса. Даних про погашення суми боргу, на забезпечення якого укладено договір іпотеки, до вчинення виконавчого напису нотаріуса, так і до теперішнього часу позивачем суду не надано.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.

Враховуючи викладене, судова колегія приходить до висновку, що рішення суду ухвалене з додержанням вимог матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 369, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 12 грудня 2018 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий: О.В. Маміна

Судді: С.С. Кругова

Н.П. Пилипчук

Повне судове рішення виготовлено 19.03.2019 року.