Справа № 161/2238/18 Головуючий у 1 інстанції: Пушкарчук В. П.
Провадження № 22-ц/802/395/19 Категорія: 2 Доповідач: Матвійчук Л. В.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 червня 2019 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Матвійчук Л.В.,

суддів - Бовчалюк З.А., Федонюк С.Ю.,

з участю секретаря - Лимаря Р.С.,

представника позивача - Тертичного Ю.В.,

представника відповідача- ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк", третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_3 про визнання поруки припиненою за апеляційною скаргою представника позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_4 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 01 лютого 2019 року

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2018 року позивач звернувся до суду з даним позовом, обґрунтовуючи його тим, що ним з ПАТ КБ "Приватбанк" укладений договір поруки № МЗ-75 від 21.08.2008 з метою забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором № МЗ-75 від 21.08.2008, укладеним між ЗАТ КБ "Приватбанк" та ОСОБА_3 Рішенням Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 07.02.2011 у справі № 2-6086/11 солідарно стягнуто з ОСОБА_3 та ОСОБА_2 заборгованість за кредитним договором № МЗ-75 від 21.08.2008 у розмірі 30583,73 доларів США. Позивач одночасно вказує на наявність рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 19.04.2010 у справі № 2-389/10 за позовом КБ "Приватбанк" до ОСОБА_3 , ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет застави за кредитним договором № МЗ-75 від 21.08.2008 та договором поруки № МЗ-75 від 21.08.2008. Відповідно до даного рішення заборгованість за кредитним договором № МЗ-75 від 21.08.2008 станом на 08.05.2009 становить 19930,44 доларів США. Покликаючись на наведене, ОСОБА_2 вважає, що таке різке збільшення розміру заборгованості за кредитним договором пов`язане із збільшенням розміру відсоткової ставки, пені та періоду їх нарахування та призвело до збільшення обсягу відповідальності поручителя. В зв`язку з наведеним, просить суд визнати поруку припиненою.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 01 лютого 2019 року в задоволенні позову ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк", третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, ОСОБА_3 про визнання поруки припиненою відмовлено.

В апеляційній скарзі представник позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_4 покликаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати це рішення суду та ухвалити нове, яким позов задовольнити повністю.

Колегія суддів, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, заслухавши пояснення учасників справи, приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 21 серпня 2008 року між ЗАТ КБ "Приватбанк" та ОСОБА_3 укладений кредитний договір № М3-75, згідно з яким останній було надано кредит в розмірі 20000,00 доларів США під 18,00 % річних з кінцевим терміном повернення не пізніше 20 серпня 2009 року.

З метою забезпечення виконання зобов`язань за вказаним кредитним договором між ЗАТ КБ "Приватбанк" та ОСОБА_2 укладений договір поруки № М3-75 від 20.08.2008.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 19 квітня 2010 року у справі № 2-5645/09 (2-389/10) задоволено позов ЗАТ КБ "Приватбанк" до ОСОБА_3 , ОСОБА_2 про звернення стягнення. В рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № М3-75 від 21 серпня 2008 року в розмірі 153863,00 грн. звернуто стягнення на предмет застави, що належить на праві власності ОСОБА_3 та ОСОБА_2

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська у справі № 2-6086/2011 (2-14148/2010) від 07 лютого 2011 року задоволений позов ПАТ КБ "Приватбанк" до товариства з обмеженою відповідальністю "Українське фінансове агентство "Верус", ОСОБА_3 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, в тому числі за кредитним договором М3-75 від 21.08.2008 в розмірі 241717,30 грн.

Відповідно до частин першої, четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов`язання, а також у разі зміни зобов`язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

Порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Суди встановили, що боржник ОСОБА_3 свої зобов`язання за кредитним договором не виконала, тому рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 19 квітня 2010 року у справі № 2-5645/09 та рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 07 лютого 2011 року у справі № 2-6086/2011 (2-14148/2010) стягнуто солідарно з ОСОБА_3 , ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ "Приватбанк" кредитну заборгованість. Рішення набрали законної сили і звернуті до виконання.

Відповідно до статті 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Оскільки рішенням суду, яке набрало законної сили, задоволені вимоги кредитора до поручителя, підстав для застосування положень статті 559 ЦК України немає.

Аналогічний висновок викладено в постанові Верховного Суду України від 06 липня 2016 року у справі № 6-1199цс16.

За таких обставин суд першої інстанції, правильно встановив характер спірних правовідносин сторін у справі та застосував норми матеріального права, які регулюють ці правовідносини, та дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позову ОСОБА_2

Висновок суду першої інстанції, про відмову в задоволенні позову про визнання поруки припиненою за наявності рішень судів про стягнення боргу з поручителя є правильним.

Доводи апеляційної скарги про те, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора до боржника не є безумовною підставою для відмови у задоволенні позову про визнання поруки припиненою є безпідставними, оскільки положення статті 559 ЦК України стосовно припинення поруки не може застосовуватися до правовідносин, у яких обов`язок поручителя щодо виконання зобов`язання за основним договором виник з рішення суду, а не лише з договору поруки.

Покликання представника позивача в апеляційній скарзі про збільшення обсягу відповідальності ОСОБА_2 у зв`язку з укладенням ОСОБА_3 та ПАТ КБ "Приватбанк" Договору про внесення змін № 2 від 20.01.2014 до кредитного договору без згоди поручителя не заслуговують на увагу та не мають значення для вирішення справи по суті з огляду на таке.

Вимоги позивача про припинення поруки у зв`язку з укладенням Договору про внесення змін № 2 до кредитного договору від 20.01.2014 внаслідок чого збільшився обсяг відповідальності поручителя є передчасними, оскільки як встановлено судом апеляційної інстанції вимоги до боржника та поручителя про стягнення заборгованості, визначеної Договором про внесення змін № 2 від 20.01.2014 не пред`являлись. Рішеннями судів від 19 квітня 2010 року та 07 лютого 2011 року, які набрали законної сили дано правову оцінку поруки ОСОБА_2 та констатовано про наявність підстав для його солідарної відповідальності за кредитними зобов`язаннями, які виникли станом відповідно на 19 квітня 2010 року та 21 червня 2010 року.

Крім того, представник позивача в позовній заяві та в апеляційній скарзі вказав різні підстави для припинення поруки ОСОБА_2 .

Докази та обставини, на які посилається представник позивача в апеляційній скарзі були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судами були дотримані норми матеріального і процесуального права.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає, оскаржуване рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381-382, 384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 01 лютого 2019 року в даній справі залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий

Судді