ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 607/8847/19Головуючий у 1-й інстанції Герчаківська О.Я.
Провадження № 22-ц/817/831/19 Доповідач - Шевчук Г.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 жовтня 2019 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Шевчук Г.М.

суддів - Міщій О. Я., Ткач З. Є.,

з участю секретаря - Іванюта О.М.

та сторін: представника Тернопільського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області- Нацюк О.М.

представника заяника ОСОБА_1

- ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу №608/548/18 за апеляційною скаргою Тернопільського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 19 червня 2019 року, ухваленого суддею Герчаківською О.Я., повний текст якого складено 24 червня 2019 року у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа- Тернопільське об`єднане управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про встановлення факту, що має юридичне значення,-

ВСТАНОВИЛА:

У квітні 2019 року ОСОБА_1 , звернувся до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення. В обгрунтування вимог вказував на те, що він подав трудову книжку до Управління Пенсійного фонду України в м. Тернополі для зарахування усього його стажу роботи для подальшої виплати пенсії, однак під час обчислення пенсії Управлінням не враховано його трудовий стаж за період роботи у ТзОВ фірма «Квант» з 27 листопада 1991 року по 02 лютого 1998 року, оскільки відбиток печатки в трудовій книжці на записі про звільнення заявника з роботи не містить коду ЄДРПОУ. Просить суд встановити, що він працював у Товаристві з обмеженою відповідальністю фірма «Квант» (до реорганізації - спільному малому підприємстві «Квант») у період з 27 листопада 1991 року по 02 лютого 1998 року.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 19 червня 2019 року заяву задоволено. Встановлено факт, що має юридичне значення, а саме, що ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , працював у Товаристві з обмеженою відповідальністю фірма «Квант» (до реорганізації - спільному малому підприємстві «Квант») у період з 27 листопада 1991 року по 02 лютого 1998 року.

Тернопільське об`єднане управління Пенсійного фонду України подало апеляційну скаргу на рішення суду, в якій просить його скасувати та винести нове рішення, яким відмовити у задоволенні вимог заявника.

В обгрунтування вимог посилається на порушення судом першої інстанції вимог матеріального та процесуального права. Вказує на те, що листом ВСУ від 01.01.2012 року "Про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення передбачено, що не можуть бути встановлені в судовому порядку факти щодо: 1) трудового стажу (для призначення пенсій та допомоги по тимчасовій непрацездатності, нарахування надбавок та інших пільг). У даній справі заявнику встановлення факту необхідне саме для перерахунку пенсії. Крім того, ч. 4 статті 315 ЦПК України передбачено, що суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, залишає заяву без розгляду.

Правом на надання відзиву сторони по справі не скористались.

В силу вимог ст. 360 ч. 3 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції апеляційним судом.

В суді апеляційної інстанції представник Тернопільського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області підтримав апеляційну скаргу, зіславшись на доводи, викладені у апеляційній скарзі.

Представник заявника апеляційну скаргу заперечила, рішення суду вважає законним і обґрунтованим.

Ознайомившись з матеріалами справи, доводами апеляційної скарги в її межах, заслухавши представників сторін колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення .

Задовольняючи заяву про встановлення факту, що має юридичне значення, суд першої інстанції виходив з того, що законодавством не передбачено іншого порядку встановлення цього факту і він не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

З такими висновками суду колегія суддів не погоджується.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 27 листопада 1991 року прийнятий у спільне підприємство «Квант» на роботу столяром з окладом згідно штатного розкладу (наказ № 7 п.2 від 27 листопада 1991 року, що стверджується записами у трудовій книжці серії НОМЕР_2 .

На підставі розпорядження міської адміністрації № 681 від 04 серпня 1998 року спільне мале підприємство "Квант" реорганізоване в Товариство з обмеженою відповідальністю фірму "Квант" .

02 лютого 1998 року ОСОБА_1 звільнений з фірми «Квант» за власним бажанням (ст. 38 КЗпП України) (наказ № 5п2 від 02 лютого 1998 року).

Згідно повідомлення Тернопільського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області № 14/Л-11 від 22 січня 2018 року, адресованого ОСОБА_1 , період роботи у Товаристві з обмеженою відповідальністю фірма «Квант» за період з 27 листопада 1991 року по 02 лютого 1998 року, до страхового стажу не врахований, оскільки відбиток печатки в трудовій книжці на записі про звільнення заявника з роботи не містить коду ЄДРПОУ. Для зарахування страхового стажу періоду роботи з 27 листопада 1991 року по 02 лютого 1998 року в Товаристві з обмеженою відповідальністю фірма «Квант» необхідно надати підтверджуючий документ відповідно до порядку, що викладений у даному повідомленні.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про встановлення факту перебування у трудових відносинах з ТзОВ "Квант", встановлення якого необхідно йому для призначення пенсії за віком.

Відповідно до ч.1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид не позовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Суд розглядає в порядку окремого провадження справи, зокрема, про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Відповідно до ч.1-2 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.

У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Отже, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав; чинне законодавство не передбачає іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення такого факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 30 травня 2018 року у справі N 761/16799/15-ц).

Пленум Верховного Суду України у постанові від 31.03.1995 №5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» роз`яснив, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Проте не завжди той чи інший факт, що має юридичне значення, може бути підтверджений відповідним документом через його втрату, знищення архівів тощо. Тому закон у певних випадках передбачає судовий порядок встановлення таких фактів.

Вирішуючи питання про прийняття заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, суддя, окрім перевірки відповідності поданої заяви вимогам закону щодо форми та змісту, зобов`язаний з`ясувати питання про підсудність та юрисдикційність. Оскільки чинним законодавством передбачено позасудове встановлення певних фактів, що мають юридичне значення, то суддя, приймаючи заяву, повинен перевірити, чи може взагалі ця заява розглядатися в судовому порядку і чи не віднесено її розгляд до повноважень іншого органу.

Якщо за законом заява не підлягає судовому розгляду, суддя мотивованою ухвалою відмовляє у відкритті провадження, а коли справу вже відкрито - закриває провадження у ній.

Відповідно до ст. 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 (Далі - Порядок) передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків (п. 1, 2 Порядку).

Пунктом 18 Порядку передбачено, що за відсутності документів про наявний стаж роботи і неможливості одержання їх внаслідок ліквідації підприємства, установи, організації або відсутності архівних даних з інших причин, ніж ті, що зазначені в пункті 17 цього Порядку, трудовий стаж установлюється на підставі показань не менше двох свідків, які б знали заявника по спільній роботі на одному підприємстві, в установі, організації (в тому числі колгоспі) або в одній системі і мали документи про свою роботу за час, стосовно якого вони підтверджують роботу заявника.

Згідно п. 25 Порядку у тих випадках, коли періоди роботи зараховуються до трудового стажу на підставі показань свідків, один із яких свідчить про роботу заявника за більший період, ніж інші, встановленим вважається період, який підтверджений двома або більше свідками.

Таким чином, вказаним Порядком передбачено, що підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду України, а не судами.

Крім того, Верховний Суд України у листі від 01.01.2012 «Про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення» зазначив, що не можуть бути встановлені в судовому порядку, зокрема, факти щодо трудового стажу (для призначення пенсій та допомоги по тимчасовій непрацездатності, нарахування надбавок та інших пільг).

Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» затверджений постановою Правління ПФУ від 25 листопада 2005 року № 22-1 (далі - Порядок № 22-1).

Пунктами 4.1 та 4.3 розділу ІV Порядку № 22-1 визначено, що орган, який призначає пенсію, розглядає питання про призначення пенсії, перерахунок та поновлення виплати раніше призначеної пенсії, а також про переведення з одного виду пенсії на інший на підставі звернення особи з відповідною заявою.

Не пізніше 10 днів після надходження заяви та за наявності документів, необхідних для призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший та поновлення виплати пенсії (у тому числі документів, одержаних відповідно до абзацу другого підпункту 3 пункту 4.2 розділу ІV), орган, що призначає пенсію, розглядає подані документи та приймає рішення щодо призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший, поновлення раніше призначеної пенсії без урахування періоду, за який відсутня інформація про сплату страхових внесків до ПФУ.

Згідно п.4.7. вказаного Порядку право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію. Орган, що призначає пенсію, не пізніше 10 днів після винесення рішення видає або направляє адміністрації підприємства, установи, організації або особі повідомлення про призначення, відмову в призначенні, перерахунку, переведенні з одного виду пенсії на інший із зазначенням причин відмови та порядку його оскарження.

За змістом ч.2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

За таких обставин є підстави для закриття провадження у цій справі, тому що спірні правовідносини не підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства, оскільки фактично стосуються рішень та дій управління пенсійного фонду, його посадових осіб щодо непризначення заявнику пенсії.

Враховуючи діючий порядок, отримавши відмову органу, який призначає пенсії, в разі незгоди з його рішенням на підставі статті 105 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та частини другої статті 124 Конституції України заявник має право звернутися за захистом свого права в суд, але не з заявою про встановлення факту трудових відносин, що дають право призначення пенсії, а зі скаргою на рішення органу Пенсійного фонду України за правилами адміністративного судочинства.

Такий висновок відповідає правовій позиції Верховного суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду (постанова від 08.10.2018 р., справа №706/1637/16-ц).

Враховуючи зазначене, заява ОСОБА_1 про встановлення факту перебування у трудових відносинах не може бути розглянута в порядку окремого провадження, передбаченому ЦПК України.

Доводи заявника не спростовують висновку щодо необхідності скасування оскарженого рішення та закриття провадження у цій справі.

Вищезазначеного суд першої інстанції не врахував, помилково розглянувши справу у порядку цивільного судочинства, тому відповідно до ст. 377 ЦПК України оскаржене рішення необхідно скасувати, а провадження у справі за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту що має юридичне значення закрити.

За змістом п.1 ч.1 ст. 255 ЦПК України, суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

З огляду на викладене вище, судове рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з закриттям провадження у справі, у зв`язку з тим, що юридичний факт, про встановлення якого просить заявник, не підлягає встановленню в порядку цивільного судочинства.

Керуючись ст.ст. 255, 374, 377, 381 - 384, 389 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА :

Апеляційну скаргу Тернопільського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області задовольнити.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 19 червня 2019 року скасувати.

Провадження у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа - Тернопільське об`єднане управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про встановлення факту, що має юридичне значення закрити.

Зобов`язати відділ державного казначейства у м.Тернополі повернути з державного бюджету України Тернопільському об`єднаному управлінню Пенсійного фонду України Тернопільської області (код ЄДРПОУ 4037759, місцезнаходження: 46001, м.Тернопіль, вул.Руська,17, сплачений судовий збір на рахунок 0008, отримувач УКУ у м.Тернопіль 22030101, код отримувача 37977726, банк отримувача Казначейство України, код банку отримувача (МФО) 899998 згідно з платіжним дорученням № 972 від 30 липня 2019 року в розмірі 576,30 (п`ятсот сімдесят шість грн. 30 коп.)

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повна постанова складена 21 жовтня 2019 року.

Головуюча: Г.М.Шевчук

Судді: О.Я. Міщій

З.Є. Ткач