ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 531/1288/17 Номер провадження 22-ц/814/1563/19Головуючий у 1-й інстанції Косик С. М. Доповідач ап. інст. Кривчун Т. О.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 червня 2019 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого: судді Кривчун Т.О.

Суддів: Бондаревської С.М., Кузнєцової О.Ю.

секретар: Зеленська О.І.

за участю: представника позивача - ОСОБА_4

представника відповідача - адв. Ткачова В.В.

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2

на рішення Машівського районного суду Полтавської області від 01 квітня 2019 року

у справі за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Ланнівська МТС", третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - ОСОБА_3 , про стягнення орендної плати, пені, інфляційних втрат та 3% річних.

Суд, заслухавши доповідь судді-доповідача, -

В С Т А Н О В И В :

У листопаді 2017 року позивач звернулась до місцевого суду з вказаним позовом до ТОВ «Ланнівська МТС» посилаючись на те, що 10.09.2012 року між нею ( ОСОБА_2 ) та ТОВ «Ланнівська МТС» було укладено договір оренди належної позивачу земельної ділянки площею 4,22га сільськогосподарського призначення, розташованої на території Верхньоланнівської сільської ради Карлівського району Полтавської області, за умовами якого відповідач повинен був сплачувати орендну плату в розмірі 2308,41 грн. на рік з урахуванням індексації у строк від 01 серпня до 31 грудня кожного року.

Зазначає, що за весь час існування договору оренди вона жодного разу не отримувала орендну плату від відповідача, на її неодноразові звернення відповіді не було.

У зв`язку з наведеним просить стягнути з відповідача на її користь борг по орендній платі в сумі 6925,23 грн., пеню в сумі 168,51 грн., інфляційні втрати в сумі 2278,40 грн., 3% річних за весь час прострочення в сумі 207,75 грн.; вирішити питання судових витрат.

Рішенням Машівського районного суду Полтавської області від 01 квітня 2019 року у задоволенні позову відмовлено.

З вказаним рішенням не погодилась позивач, яка в поданій апеляційній скарзі, посилаючись на порушення місцевим судом норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин справи, просить рішення місцевого суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що надана до справи копія розписки про отримання ОСОБА_2 грошових коштів від ОСОБА_3 не може бути доказом на підтвердження безпідставності позовних вимог, оскільки відповідачем у справі є саме ТОВ «Ланнівська МТС», від якої позивач жодних коштів не отримувала.

Вважає, що відомості з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків про нарахування позивачці орендної плати за період 2012-2018 років, також не можуть підтверджувати саме факт виплати відповідних коштів.

У поданому відзиві на апеляційну скаргу представник просить рішення місцевого суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення, посилаючись на те, що доводи скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, скарга є необґрунтованою, оскільки її зміст не містить факти, які свідчать про те, що оскаржуване рішення прийняте з порушенням норм матеріального чи процесуального права.

Зауважують, що на виконання умов договору оренди землі відповідач протягом 2012-2018 року сплачував орендну плату особі, яка була уповноважена на її отримання позивачем відповідним дорученням.

Вказують, що одержання орендної плати позивачем від відповідача не може встановлюватися судом в межах даного провадження, з огляду на фактичні обставини спірних правовідносин.

Вважають, що відомості з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків про нарахування позивачу орендної плати є належним доказом по справі.

При цьому, наголошують на явно безпідставному посиланні апелянта на начебто ототожнення місцевим судом ОСОБА_3 з відповідачем, оскільки таке в оскаржуваному судовому рішенні місця не мало.

У судовому засіданні представник позивача апеляційну скаргу підтримав та прохав її задовольнити.

Представник відповідача проти задоволення апеляційної скарги заперечував та прохав її відхилити, а рішення місцевого суду залишити без змін.

Апеляційний суд, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги та позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції, приходить до висновку про відхилення апеляційної скарги з наступних підстав.

У відповідності до ч.ч.1-5 ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з вимогами ч.1 ст.264 цього Кодексу під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Судом першої інстанції вірно встановлено та вбачається з матеріалів справи, що ОСОБА_2 , на підставі рішення 22-ї сесії 23 скликання Верхньо-Ланнівської сільської Ради народних депутатів від 14.03.2001 року, є власником земельної ділянки площею 4,22 га, призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Верхньоланнівської сільської ради Карлівського району Полтавської області, що підтверджується копією державного акту серії НОМЕР_1 (а.с.10-11).

10.09.2012 року між уповноваженою особою ОСОБА_2 - ОСОБА_3 та ТОВ «Ланнівська МТС» укладено договір оренди землі щодо земельної ділянки площею 4,22 га, кадастровий номер НОМЕР_2 , який зареєстрований у відділі Держкомзему в Карлівському районі, про що у державному реєстрі земель вчинено запис від 02.10.2012 р. за №02067 (а.с.5-8).

Актом приймання передачі вказану земельну ділянку передано ТОВ «Ланнівська МТС» (а.с.9).

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, місцевий суд виходив із того, що позивачем, на підставі належних та допустимих доказів, не доведено факту не виплати їй відповідачем орендної плати, у розмірі та строках, визначених договором.

Такі висновки суду першої інстанції в повній мірі відповідають встановленим по справі обставинам та нормам матеріального права, виходячи з наступного.

Статтею 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Згідно зі статтею 13 ЗУ «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Так, відповідно до п.4 ч.1 ст.24 даного Закону орендодавець має право вимагати від орендаря своєчасного внесення орендної плати.

Відповідно до статті 96 ЗК України землекористувачі зобов`язані своєчасно сплачувати земельний податок або орендну плату.

Згідно з частиною 1 статті 15 ЗУ «Про оренду землі» однією з істотних умов договору оренди землі є орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату.

За змістом частин 1, 2 статті 21 Закону України «Про оренду землі» орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою. Розмір, форма і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди, крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності.

За умовами вказаного Договору оренди землі від 10.09.2012 року (п.2.1), в оренду передається земельна ділянка загальною площею 4,22 га, строком на 49 років (п.3.1), зі сплатою орендної плати у розмірі 4,2% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки з урахуванням коефіцієнта інфляції в грошовій формі, що становить 2308,41 грн. на рік, або в натуральній, за згодою сторін (п.4.1). Орендна плата вноситься від 01 серпня до 31 грудня кожного року (п.4.4). У разі невнесення орендної плати у строки, визначені цим договором, справляється пеня у розмірі 0,01 % від несплаченої суми за кожний день прострочення (п.4.9) (а.с.5).

При цьому, як убачається з Відомостей з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків від 20.03.2019 року, за період 2012-2018 років ТОВ «Ланнівська МТС» було нараховано та виплачено Карунній В.І. грошові кошти в сумах: 4053,58 грн. (2012р.), 5058,82 грн. (2013р.), 1206,66 грн. (2014р.), 7825,98 грн. (2015р.), 10113,57 грн. (2016р.), 13725,56 грн. (2017р.) (а.с.142).

Відповідно до норм ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відтак, матеріалами справи, на підставі належних, достатніх та допустимих доказів, в повній мірі підтверджено належне виконання ТОВ «Ланнівська МТС» своїх зобов`язань перед позивачем по виплаті орендної плати.

При цьому, ОСОБА_2 не доведено прострочення відповідного зобов`язання відповідачем за договором оренди землі від 10.09.2012 року, а тому застосування до даних правовідносин ст.625 ЦПК України на п.4.9 договору оренди землі є безпідставним, за недоведеністю позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги стосовно того, що відомості з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків при нарахуванні позивачці орендної плати за період 2012-2018 років, не можуть підтверджувати саме факт виплати відповідних коштів, колегія суддів до уваги не приймає, оскільки в даних відомостях чітко визначено суми коштів, як нарахованих так і виплачених, при цьому, жодних доказів на спростовування вказаного позивачем не надано.

Окрім того, як убачається з матеріалів справи, 15.04.2008 року ОСОБА_2 довіреністю серії ВКК №343191, уповноважила ОСОБА_3 на представництво її інтересів, в будь-яких органах, установах та організаціях, незалежно від їх підпорядкування чи форм власності, з питань пов`язаних з розпорядженням (а саме оренди) належної їй на правів приватної власності земельної ділянки площею 4,22 га.

Так, даною довіреністю позивач, зокрема, надала ОСОБА_3 право на укладення договорів оренди та одержання належних їй грошових сум, орендної плати та ін.

Норми ч.1 ст.237, ст.239 ЦК України передбачають, що представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов`язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє; правочин, вчинений представником, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки особи, яку він представляє.

На підставі вказаної довіреності, ОСОБА_3 було укладено від імені довірителя договір оренди землі від 10.09.2012 року, та він набув права отримання орендної плати за цим договором, на підставі відповідного розпорядження позивача.

Відтак, посилання апелянта на те, що надана до справи копія розписки про отримання ОСОБА_2 грошових коштів від ОСОБА_3 не може бути доказом на підтвердження безпідставності позовних вимог, оскільки відповідачем у справі є саме ТОВ «Ланнівська МТС», від якої позивач жодних коштів не отримувала, колегія суддів оцінює критично, оскільки відповідачем надано докази нарахування та виплати орендної плати, при цьому позивачем не доведено факту дійсного неотримання нею грошових коштів, особисто чи через довірену особу.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції також не спростовують та зводяться до незгоди із судовим рішенням без належного обґрунтування нормами права.

Суд першої інстанції повно та об`єктивно встановив фактичні обставини справи і дав їм належну правову оцінку, дослідив надані сторонами докази, на підставі яких дійшов вірного висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

З огляду на те, що рішення суду відповідає вимогам закону, зібраним по справі доказам, обставинам справи, підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, колегія суддів не вбачає.

Відповідно до ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права

Керуючись ст.ст.367, 374, 375, 382,383 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 ,- залишити без задоволення.

Рішення Машівського районного суду Полтавської області від 01 квітня 2019 року, - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня її проголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

ГОЛОВУЮЧИЙ : Т.О. Кривчун

СУДДІ: С.М. Бондаревська

О.Ю. Кузнєцова