УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" травня 2019 р. м. Харків

Суддя Київського районного суду м. Харкова Якуша Н.В., розглянувши заяву позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

ВСТАНОВИВ :

В провадження Київського районного суду м. Харкова надійшла позовна заява про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що за результатами дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 05.04.2019 року о 15 год. 20 хв., за участі ОСОБА_2 та позивача, було пошкоджено автомобіль «Hyundai Accent 1.4», р.н. НОМЕР_1 , який належить на праві власності ОСОБА_1 . За постановою Київського районного суду м. Харкова винним у вищезазначеному ДТП було визнано ОСОБА_2 та притягнуто його до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП. Матеріальний збиток, завданий власникові автомобіля «Hyundai Accent 1.4», р.н. НОМЕР_1 в результаті пошкодження його при ДТП складає 191032,04 грн. Враховуючи майбутнє здійснення часткової оплати цієї шкоди за рахунок страхової компанії «Еталон», позивач просить суд стягнути з відповідача частку матеріальної шкоди у розмірі 91032, 04 грн., витрати на проведення авто товарознавчого дослідження у розмірі 1560 грн., витрати на проведення оцінювання та стоянки автомобіля у офіційного дилера у розмірі 1605,00 грн., моральну шкоду у розмірі 30000 грн., а всього 124197,04 грн.

Разом із позовом до канцелярії суду надійшла заява позивача про забезпечення позову, в якій позивач просить суд накласти заборону на відчуження 1/5 частки у праві власності на 2-кімнатну квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить на праві власності відповідачу.

В обґрунтування зазначеної заяви позивач посилається на те, що з моменту ДТП і до сьогодні відповідач ухиляється усілякими способами від відшкодування завданої шкоди. Вказала, що відповідач був присутній на огляді її пошкодженого автомобіля при проведенні авто товарознавчого дослідження та розписався у протоколі огляду транспортного засобу. Після цього з відповідачем за телефоном велися переговори щодо відшкодування шкоди, що не покривається за рахунок страхової компанії. Однак зі слів позивача ці переговори ні до чого не привели, коли відповідачу було повідомлено про розмір збитку, він категорично дав зрозуміти, що ані зустрічатися ані домовлятися він не бажає.

На думку заявника, існує висока вірогідність того, що відповідач може розпорядитися своєю часткою у праві власності на квартиру на користь третіх осіб з метою ухилення від виконання рішення суду.

У зв`язку із чим Позивач просить вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення заборони відчуження на 1/5 частку у праві власності на 2-кімнатну квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить на праві власності відповідачу.

Дослідивши матеріали справи, вважаю, що заява позивача підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді справ про забезпечення позову» суддя, розглядаючи заяву про забезпечення позову, має з урахуванням доказів, наданих позивачем, пересвідчитися, зокрема, що між сторонами дійсно виник спір, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

Забезпечення позову - це вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача проти несумлінних дій відповідача (який може сховати майно, продати знищити або знецінити його), що гарантує реальне виконання позитивно прийнятого рішення.

Забезпечення позову спрямоване, перш за все, проти несумлінних дій відповідача, який за час розгляду справи може приховати майно, продати, знищити чи знецінити його тощо.

Підставою забезпечення позову є обґрунтоване припущення заявника, що невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Таким чином, керуючись наведеними нормами цивільного процесуального законодавства та враховуючи роз`яснення Верховного Суду України, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів позивача щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову з урахуванням розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Відповідно до ст. 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Статтею 150 ЦПК України передбачені види забезпечення позову, а саме: накладення арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії; встановлення обов`язку вчинити певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; зупинення продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; зупинення стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; передача речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам, які не мають інтересу в результаті вирішення спору; зупинення митного оформлення товарів чи предметів; арешт морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; інші заходи, необхідні для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини.

Конституційний Суд України неодноразово вказував на необхідність забезпечення основного завдання правосуддя ефективного поновлення в правах. Так, в п. 9 рішення від 30.01.2003 №3-рп/2003 у справі № 1-12/2003 КСУ зазначає, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово зазначав, що право на доступ до суду повинно бути реальним та ефективним.

Зокрема, ЄСПЛ зазначав: «Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна держава учасниця Конвенції має право встановлювати правила судової процедури, в тому числі і процесуальні заборони і обмеження, зміст яких не допустити, щоб судовий процес перетворився в безладний рух. Разом з тим, не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимогам, так як доступ до правосуддя повинен бути не тільки фактичним, а й реальним» (рішення ЄСПЛ у справі «Жоффр де ля Прадель проти Франції» від 16 грудня 1992 року).

У справі «Беллет проти Франції» ЄСПЛ зазначив, що «стаття 6 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, повинен бути достатнім для забезпечення права людини на суд, враховуючи принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання в його права».

В обґрунтування заяви ОСОБА_1 зазначила, що розмір шкоди, яка була завдана неправомірними діями ОСОБА_2 автомобілю, який належить їй на праві власності є достатньо великою, а тому є обґрунтоване припущення того, що в разі продажу нерухомого майна, яке належить відповідачу на праві власності, буде утруднено або зробиться взагалі неможливим виконання рішення суду.

Отже, виходячи з об`єкту, на який позивач просить накласти арешт на час розгляду справи, суд, дослідивши матеріали справи, що підтверджують право власності відповідача на 1/5 частку у праві власності на 2-кімнатну квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , відсутність у його власності будь-якого рухомого майна, про що свідчить відповідь з Регіонального сервісного центру в Харківській області від 23.05.2019 року, приходить до висновку, що клопотання підлягає задоволенню оскільки невжиття заходів забезпечення може утруднити, чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Згідно зі статтею 150 ЦПК України, позов забезпечується, зокрема, забороною вчиняти певні дії щодо майна, що належить відповідачу і знаходяться у нього або в інших осіб.

Відповідно до ч. 6 ст. 153 ЦПК України про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу.

Згідно ч. 1 ст. 157 ЦПК України ухвала суду про забезпечення позову має відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим законом. Така ухвала підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження і відкриття виконавчого провадження.

На підставі викладеного, керуючись статтями 149-153, 157 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Заяву позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову - задовольнити.

Заборонити будьяким особам вчиняти дії, спрямовані на відчуження зазначеного нерухомого майна у будьякий спосіб, а саме: 1/5 частки у праві власності на 2-кімнатну квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Позивач (стягувач по справі): ОСОБА_1 РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 .

Відповідач (боржник по справі): ОСОБА_2 , РНОКПП : НОМЕР_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_3 .

Ухвала про забезпечення позову є виконавчим документом, підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження і відкриття виконавчого провадження.

Ухвала про забезпечення позову набирає чинності з моменту її підписання суддею, строк пред`явлення до примусового виконання ухвали становить три роки та обчислюється з наступного дня після її прийняття.

Ухвалу про забезпечення позову може бути оскаржено до апеляційної інстанції протягом 15 днів з дня її складання. Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Особи, винні в невиконанні ухвали про забезпечення позову, несуть відповідальність, встановлену законом.

Суддя Н.В. Якуша