Справа № 636/1160/19
Провадження № 2/636/1079/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 червня 2019 року м. Чугуїв

Чугуївський міський суд Харківської області у складі головуючого судді Дьоміної О.П., за участю позивача ОСОБА_1 , відповідача ОСОБА_2 , представника відповідача - адвоката Биченка А.О., при секретарі судового засідання Шиловій І.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Чугуєві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Чугуївська державна нотаріальна контора Харківської області, про надання додаткового строку для прийняття спадщини за заповітом, -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся до Чугуївського міського суду Харківської області з позовною заявою до ОСОБА_2 , в якій просив надати йому додатковий строк на прийняття спадщини за заповітом після смерті ОСОБА_3 , строком у три місяці.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_3 . В березні 2019 року, позивач отримав від Чугуївської держнотконтори Харківської області лист за №815/01-16 від 04.03.2019 року, яким його сповістили, що після смерті ОСОБА_3 до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини за законом звернувся відповідач - ОСОБА_2 . При відкритті спадкової справи за №59/2018 на підставі витягу зі Спадкового реєстру виявлено заповіт від імені ОСОБА_3 , посвідчений 18.04.2013 року Чугуївською держнотконторою Харківської області по реєстру №2-255 на ім`я ОСОБА_1 Так, відповідно до вищезазначеного заповіту, все своє майно, де б воно не було та з чого воно б не складалося ОСОБА_3 заповіла позивачу. Спадкове майно, на яке відкрилася спадщина, складається з житлового будинку АДРЕСА_1 , що належить спадкодавиці на підставі свідоцтва про право власності та свідоцтва про право на спадщину за законом, виданих 24.09.2001 року державним нотаріусом Чугуївської державної нотаріальної контори Харківської області, зареєстрованих в реєстрі за №1697 та №1699, та земельної ділянки площею 0,1000га, кадастровий № НОМЕР_1 , призначеної для будівництва та обслуговування вищезазначеного житлового будинку, належної померлій на праві власності згідно Державного акту серії НОМЕР_2 , виданого 05.05.2010 року Чугуївською міською радою Харківської області. ОСОБА_1 зазначає, що ні на момент складання заповіту, ні на час смерті заповідачки йому не було відомо про існування вказаного заповіту. Більш того, про смерть ОСОБА_3 , яка не є йому близькою родичкою, йому також стало відомо з листа Чугуївської держнотконтори. В зв`язку з чим позивач пропустив встановлений законом термін для звернення до держнотконтори з заявою про прийняття спадщини за заповітом. Позивач вказує, що стосовно особи, що звернулася до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини за законом після смерті ОСОБА_3 йому нічого не відомо.

З огляду на вищезазначене, враховуючи, що позивачу до цього часу нічого не було відомо про заповіт, а пропущений строк для подання заяви про прийняття спадщини є незначним, він вважає, що суд має визнати причину пропуску ним строку для подання заяви про прийняття спадщини - поважною та надати додатковий строк для її подання.

Ухвалою суду від 09.04.2019 року до участі у справі залучено Чугуївську державну нотаріальну контору Харківської області в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору.

Не погоджуючись з позовною заявою ОСОБА_2 подав відзив, в якому просив суд відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на те, що позов є необґрунтованим, не доведеним та не відповідає дійсним обставинам справи, оскільки позивач як на підставу для поновлення строку для прийняття спадщини посилається на дві обставини: йому не було відомо про існування заповіту та він не знав про смерть ОСОБА_3 , однак, відповідно до чинного законодавства України ці обставини не можуть бути визнані поважними причинами пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, оскільки саме по собі незнання про смерть спадкодавця без установлення інших об`єктивних, непереборних, істотних труднощів на вчинення дій щодо прийняття спадщини не свідчить про поважність пропуску зазначеного строку, то у заяві, в обов`язковому порядку, необхідно порушувати питання про поважність причин пропуску зазначеного строку. Крім того, відповідач зазначає, що позивач знав про існування заповіту. За змістом ч. 3 ст. 1272 ЦК України поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій, які має оцінити суд з урахуванням доводів і заперечень учасників справи та її фактичних обставин. Однак, звертаючись до суду з позовом, позивач не надав належних та допустимих доказів того, що йому не було відомо про смерть ОСОБА_3 , а також доказів того, що не подання в строк заяви про прийняття спадщини було пов`язано з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для нього на вчинення дій щодо прийняття спадщини у встановлений законом строк, у зв`язку із чим позивач не виконав свій процесуальний обов`язок із доведення тих обставин, на які посилався як на підставу своїх вимог і заперечень. Пропуск спадкоємцем строку для прийняття спадщини без поважних причин, при відсутності будь-яких перешкод і труднощів для подання заяви не свідчить про наявність у такого спадкоємця порушеного, невизнаного або оспорюваного права, яке підлягає захисту в судовому порядку. Таким чином, на думку відповідача, у задоволенні позову необхідно відмовити в повному обсязі.

Позивач в судовому засіданні підтримав позовні вимоги, просив їх задовольнити в повному обсязі, пояснив, що йому не було відомо про смерть ОСОБА_3 та про те, що нею залишений заповіт на його ім`я. Додав, що приблизно восени 2013 року ОСОБА_3 повідомила його, що має намір скласти на користь позивача заповіт, після чого позивач протягом 2013-2014 років допомагав їй, доглядав за нею, купував ліки та продукти, працював на городі, а в 2014 році ОСОБА_3 посварилася з позивачем та звинуватила його в намаганні її вбити і позивач більше до неї не приходив. Про її смерть та наявність заповіту нічого не знав, дізнався про це лише з листа нотаріуса. При цьому ОСОБА_1 не заперечував того факту, що мешкає в с. Коробочкине, що поруч з м . Чугуїв , постійно приїжджав до міста, але до ОСОБА_3 не заходив.

Відповідач та його представник проти задоволення позовних вимог заперечували, просили суд відмовити у їх задоволенні, оскільки пропуск строку на прийняття спадщини в даному випадку не є поважним. Відповідач додав, що померла була дружиною його рідного дядька, після смерті якого ОСОБА_2 почав доглядати за нею, допомагати їй, а приблизно в 2007 році переїхав до неї жити. Постійно піклувався про неї, лікував її. Відповідачу було відомо, що ОСОБА_3 склала заповіт на користь позивача, але після конфлікту, що стався в 2014 році, коли позивач нібито намагався її отруїти газом, ОСОБА_3 сказала відповідачу, що знищила заповіт. ОСОБА_2 коли ОСОБА_3 померла, поховав її, в теперішній час продовжує проживати в її будинку та дбати про нього.

Від представника Чугуївської державної нотаріальної контори Харківської області до суду надійшла заява про розгляд справи без її участі, завідувачка Чугуївської державної нотаріальної контори Харківської області Окселендер О.Б. просила винести рішення згідно вимог чинного законодавства.

На виконання ухвали суду нотаріальною конторою надана копія спадкової справи після смерті ОСОБА_3

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_5 пояснила суду, що ОСОБА_3 була її сусідкою, вони товаришували. Позивача свідок жодного разу у ОСОБА_3 не бачила, але свідку відомо, зі слів самої ОСОБА_3 , що остання склала заповіт на його ім`я, але після того, як той нібито намагався її отруїти газом, порвала заповіт. Крім того свідок додала, що ОСОБА_2 після смерті чоловіка ОСОБА_3 постійно їй допомагав, дбав про неї, а потім взагалі почав жити разом з нею: готував їжу, прав, робив всю роботу по господарству, лікував її, після смерті ОСОБА_3 поховав її.

Свідок ОСОБА_6 пояснила суду, що знала померлу, вони товаришували, свідок приходила до неї в гості. Після смерті чоловіка ОСОБА_3 , відповідач по справі дбав про неї: готував їжу, прав, лікував її, потім, коли ОСОБА_3 стала себе погано почувати - переїхав жити до неї. Позивача свідок не бачила жодного разу, але знала про те, що ОСОБА_3 склала на нього заповіт, а потім спалила його.

Вислухавши думку сторін, представника, дослідивши покази свідків та матеріали справи судом встановлено, що відповідно до копії Свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 , виданого 27.12.2017 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Чугуєву, Чугуївському та Печенізькому районах Головного територіального управління юстиції у Харківській області, ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.6).

З заявою про прийняття спадщини після померлої ОСОБА_3 до Чугуївської державної нотаріальної контори Харківської області звернувся ОСОБА_2 (а.с.44), який відповідно до рішення Чугуївського міського суду Харківської області від 05.11.2018 року у справі №636/4319/18 проживав з ОСОБА_3 однією сім`єю як чоловік та дружина з 2007 року (а.с.55-56).

Відповідно до Довідки №0310-33/6622, виданої відділом реєстрації місця проживання особи Чугуївської міської ради Харківської області 13.12.2018 року, ОСОБА_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , на день смерті ОСОБА_3 проживав за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.54).

14.02.2018 року Чугуївською державною нотаріальною конторою Харківської області заведено спадкову справу після смерті ОСОБА_3 за №59/2018, про що свідчить Витяг про реєстрацію в Спадковому реєстрі №50925061 від 14.02.2018 року (а.с.53).

За життя ОСОБА_3 склала заповіт від 18.04.2013 року на ім`я ОСОБА_1 , який посвідчено державним нотаріусом Чугуївської державної нотаріальної контори Харківської області Дідик Є.Г. та зареєстровано в реєстрі за №2-255 (а.с.46), що також підтверджується Інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру 350924633 (а.с.50-52).

Згідно заповіту ОСОБА_3 заповіла все своє майно, де б воно не було, і з чого б воно не складалось, і взагалі все те, що буде їй належати на день смерті, і на що вона за законом матиме право, ОСОБА_1

Як вбачається зі свідоцтва про право власності серії НОМЕР_4 від 24.09.2001 року, ОСОБА_3 належить житловий будинок з надвірними будівлями, розташований у АДРЕСА_1 (а.с.10).

Також, відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_2 , померлій належить земельна ділянка площею 0,1000 га, кадастровий номер НОМЕР_1 , розташована за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.12).

04.03.2019 року Чугуївською державною нотаріальною конторою Харківської області направлено лист №815/01-16 на адресу ОСОБА_1 з повідомленням про те, що ним не подано заяву про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 протягом шести місяців, натомість із даною заявою до нотконтори звернувся ОСОБА_2 ОСОБА_1 запропоновано скласти заяву з проханням не видавати спадщину за законом, так як будете звертатись до суду для продовження строку на прийняття спадщини за заповітом (а.с.8).

ОСОБА_1 06.03.2019 року звернувся до Чугуївської державної нотаріальної контори Харківської області із заявою, в якій просив нотконтору не видавати свідоцтво про право на спадщину за законом, так як він буде звертатись до Чугуївського міського суду Харківської області з питання продовження строку подачі заяви про прийняття спадщини, та протягом 30-денного терміну зобов`язався надати до Чугуївської державної нотаріальної контори Харківської області документи на підтвердження цього факту (а.с.9).

Відповідно до вимог статті 1220 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи, або оголошення її померлою.

На підставі вимог статті 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 1222 ЦК України, спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народженні живими після відкриття спадщини.

В силу ст.ст. 1216-1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців), яке може здійснюватися за заповітом або за законом.

До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ст.ст. 1220-1221, 1223 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.

Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою, і саме з нього виникає право на спадкування, а місцем відкриття - є останнє місце проживання спадкодавця.

Саме спадкування може відбуватися за заповітом або за законом.

Згідно із ст.ст. 1268-1270 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. При цьому прийняття спадщини з умовою чи із застереженням не допускається.

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має особисто подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Натомість судом встановлено, що позивач названих вище вимог закону не дотримався та після відкриття спадщини не подав до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини.

Якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу за місцем відкриття спадщини. У разі відсутності такої згоди, за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини (ст. 1272 ЦК України).

В той же час, відповідно до ст.ст. 1273-1275 ЦК України, спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 названого Кодексу, подавши нотаріусу за місцем відкриття спадщини відповідну заяву.

Відповідно до ст.ст.1296-1298 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину, яке видається спадкоємцям після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається кожному з них із визначенням імені та часток у спадщині інших спадкоємців.

Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Виходячи з вищевикладеного можливо зробити висновок, що прийняття спадщини як за заповітом, так і за законом є правом спадкоємця й залежить виключно від його власної волі. Вчинення або не вчинення спадкоємцем дій, з якими законодавець пов`язує прийняття спадщини, має визначальне значення для висновку про дотримання ним процедури входження у спадкування і кінцево дає відповідь на питання про прийняття спадщини.

Так, для прийняття спадщини спадкоємцем, який на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, необхідно особисто подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Це є обов`язковим для обох названих видів спадкування.

У зв`язку з цим, для прийняття спадщини за заповітом слід вчинити ті ж дії, що і при спадкуванні за законом, а саме, подати до нотаріальної контори відповідну заяву, яка б свідчила про його дійсний намір прийняти спадщину в порядку спадкування за заповітом.

При цьому, такі дії теж повинні бути вчинені у встановлений законом для прийняття спадщини строк.

Пропуск такого строку, позбавляє спадкоємця можливості прийняти спадщину через нотаріальну контору і потребує пред`явлення ним позову про визначення додаткового строку, достатнього для подання заяви про прийняття спадщини.

Вказане у повній мірі відповідає Правовій позиції, висловленій Верховним Судом України в постанові від 06.02.2013 року в справі № 6-167цс12.

Для прийняття спадщини необхідне волевиявлення спадкоємця і здійснення ним певних дій.

Спадкоємець прийняв спадщину, якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.

Спадкоємець за законом або за заповітом має право відмовитися від спадщини протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Вважається, що відмовився від спадщини той спадкоємець, який не вчинив жодної з дій, що свідчить про прийняття спадщини.

Отже, прийняття спадщини як за заповітом, так і за законом є правом спадкоємця й залежить виключно від його власного волевиявлення. Для прийняття спадщини необхідне волевиявлення спадкоємця і здійснення ним певних дій.

Неприйняття спадкоємцем спадщини може бути виражено фактично, коли спадкоємець протягом строку, встановленого для прийняття спадщини, не здійснює дій, що свідчать про намір прийняти спадщину, або може бути виражено явно, коли спадкоємець шляхом подачі заяви в нотаріальну контору виражає свою незгоду прийняти спадщину.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач ОСОБА_1 , як спадкоємець за заповітом, не зверталася до нотаріуса з відповідною заявою про прийняття спадкового майна. Таким чином, жодних дій, які б свідчили про прийняття ним спадщини за заповітом, не надав, що, виходячи зі змісту ч. 1 ст. 1272 ЦК України слід вважати фактичним неприйняттям спадщини за заповітом.

ОСОБА_1 просить встановити йому додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно до ст. 1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Таким чином, правила частини третьої 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними.

Такий правовий висновок висловлений Верховним Судом України у постанові від 23.08.2017 року № 6-1320цс17.

Причиною пропуску строку на прийняття спадщини позивач вказує те, що йому не було відомо про складення ОСОБА_3 на його ім`я заповіту, а також, про те що остання померла. Позивач вважає, що причини пропуску строку для подачі заяви про прийняття спадщини є вагомими та підлягають поновленню.

Пленум Верховного Суду України в п. 24 постанови від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснив, що, вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

У відповідності до Інформаційного листа Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року №24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», підготовленого на підставі постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 року №6 «Про узагальнення судової практики розгляду цивільних справ про спадкування», судом не можуть бути визнані поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна, похилий вік, непрацездатність, незнання про існування заповіту, встановлення судом факту, що має юридичне значення для прийняття спадщини (наприклад, встановлення факту проживання однією сім`єю), невизначеність між спадкоємцями хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови.

Тобто, вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Проаналізувавши встановлені обставини по справі, оцінивши надані в силу положень ст. 76 ЦПК України докази в їх сукупності, суд встановив, що ОСОБА_1 не надав належних та допустимих доказів, які б свідчили про наявність об`єктивних, непереборних, істотних труднощів для подання заяви у межах передбаченого законодавством шестимісячного строку про прийняття спадщини. Якщо у спадкоємця перешкод для подання заяви не було, а він не скористався правом на прийняття спадщини через відсутність інформації про смерть спадкодавця, то правові підстави для визначення додаткового строку для прийняття спадщини відсутні. Необізнаність позивача про смерть спадкодавця не може вважатися поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини, як і необізнаність про наявність заповіту. Самі по собі ці обставини, без встановлення інших об`єктивних обставин, не свідчать про поважність пропуску спадкоємцем цього строку.

Аналогічний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду України від 26.09.2012 року у справі №6-85цс12 та від 04.11.2015 року у справі №6-1486цс15.

Крім того, дані висновки міститься і у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів першої судової палати Касаційного цивільного суду від 06.05.2019 року, справа №196/1157/16 та від 17.04.2019 року, справа №161/9998/17у

З зазначених обставин суд приходить до висновку про відсутність підстав задоволення позовних вимог.

На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 10, 11, 76-80, 133, 141, 258, 259, 263-265 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Чугуївська державна нотаріальна контора Харківської області, про надання додаткового строку для прийняття спадщини за заповітом - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги на рішення суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя О.П. Дьоміна