Справа № 301/1434/18
П О С Т А Н О В А

Іменем України

03 червня 2019 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі:

судді-доповідача: Готри Т.Ю.,

суддів: Собослоя Г.Г., Кондора Р.Ю.,

з участю секретаря судових засідань: Чучки Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Іршавського районного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Закарпатській області, Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті», ОСОБА_2 , третьої особи ОСОБА_3 , про визнання права власності на транспортний засіб та зняття з нього арешту, за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» на рішення Іршавського районного суду Закарпатської області від 15 листопада 2018 року, ухвалене суддею Золотар М.М.,

в с т а н о в и в:

У липні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з указаним позовом, вимоги за яким обґрунтовував тим, що у 2015 році він купив у ОСОБА_3 автомобіль марки «Volkswagen Caddy», легковий універсал, 2012 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , на підтвердження чого ОСОБА_3 видав йому розписку про отримання від нього коштів. Договір купівлі-продажу автомобіля між ними не був оформлений належним чином. ОСОБА_3 також у 2015 році придбав зазначений автомобіль у ОСОБА_2 на таких же умовах, тобто без реєстрації права власності, засвідчивши угоду розпискою про отримання коштів за транспортний засіб.

У жовтні 2017 року працівники державної виконавчої служби Іршавського районного відділу ДВС примусово вилучили у нього з дворогосподарства цей автомобіль з мотивів належності такого ОСОБА_2 , який є боржником перед стягувачем ТОВ «Порше Мобіліті» на підставі виконавчого листа № 569/1143/15-ц. Автомобіль переданий на зберігання ОСОБА_4 .

З огляду на це, просив визнати за ним право власності на зазначений вище автомобіль та зняти з нього арешт.

Рішенням Іршавського районного суду Закарпатської області від 15 листопада 2018 року позов задоволено.

Визнано за ОСОБА_1 право власності на автомобіль марки «Volkswagen Caddy GPKombi», загальний легковий універсал-В, з об`ємом двигуна 1598 куб. см, 2012 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , та знято з нього арешт накладений постановою про опис і арешт (майна) боржника ВП № 53303494 від 23.10.2017 старшого державного виконавця Іршавського районного відділу ДВС ГТУЮ у Закарпатській області.

В апеляційній скарзі ТОВ «Порше Мобіліті» просить скасувати зазначене рішення суду, як постановлене з порушенням норм процесуального права та неправильного застосування норм матеріального права. Вказує на те, що розписки не є належними договорами купівлі-продажу автомобіля, а лише договорами позики коштів. Посилався апелянт і на те, що цей автомобіль перебував у заставі та через неналежне виконання ОСОБА_5 своїх зобов`язань за кредитним договором, ТОВ «Порше Мобіліті» звернулося до Рівненського міського суду з позовом про звернення стягнення на предмет застави і, як наслідок, рішенням Рівненського міського суду від 13.06.2016, яке набуло законної сили, в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором було звернуто стягнення на предмет застави, тобто цього автомобіля. У рішеннях судів установлено, що новим власником предмета застави цього автомобіля є ОСОБА_2 .

У судовому засіданні представник ТОВ «Порше Мобіліті» Климкович Ю.Б. апеляційну скаргу підтримав.

Заслухавши доповідача, пояснення представника ТОВ «Порше Мобілітті», перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, колегія суддів уважає, що скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Матеріалами справи встановлено, що автомобіль марки «Volkswagen Caddy GPKombi», загальний легковий універсал-В, з об`ємом двигуна 1598 куб. см, 2012 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , відповідно до рішення Рівненського міського суду від 13.06.2016, залишеним без змін постановою Апеляційного суду Рівненської області від 03.04.2018 без змін, належить на праві власності ОСОБА_2 . Цим же рішенням місцевого суду звернуто стягнення на зазначений автомобіль у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 50007039 від 10.12.2012 (а.с. 67-74).

З постанови Апеляційного суду Рівненської області від 03.04.2018 вбачається, що протягом 2012-2015 років цей автомобіль 4 рази змінював своїх власників. Так, 20 грудня 2012 року первинне право на автомобіль було зареєстроване за ОСОБА_5 , яка 21 січня 2015 року відчужила на підставі довідки-рахунку на користь ОСОБА_6 Вона ж 27 січня 2015 року відчужила його ОСОБА_3 . Останній же того числа згідно з довідкою-рахунком відчужив автомобіль на користь ОСОБА_2 , за яким він і рахується (а.с. 73, 98-101).

Постановою про опис та арешт майна (коштів) боржника ОСОБА_2 від 23.10.2017 ВП № 53303494 накладено арешт на зазначений автомобіль (а.с. 9).

20 червня 2015 року ОСОБА_2 видав ОСОБА_3 розписку про отримання від нього 14 500 доларів США за продаж цього автомобіля та одночасно передав йому свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу і ключі від автомобіля (а.с. 11).

14 вересня 2015 ОСОБА_3 видав ОСОБА_1 розписку про отримання від нього 14 500 доларів США за вказаний автомобіль (а.с. 10).

Позивач ОСОБА_1 , посилаючись на укладення договору купівлі-продажу автомобіля між ним і ОСОБА_3 та якому він сплатив 14 500 доларів США, вважає, що вказаний автомобіль належить йому на праві власності. Однак у зв`язку із тим, що договір купівлі-продажу автомобіля між ними не був оформлений належним чином, а на даний час у нього працівниками державної виконавчої служби вилучено цей транспортний засіб, просив визнати за ним право власності на автомобіль та зняти з нього арешт.

Задовольняючи позов ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив із того, що сторони належним чином не оформили договір купівлі-продажу автомобіля, але фактично виконали зобов`язання за договором, а тому вважав, що позов слід задовольнити.

Проте колегія суддів із висновком суду першої інстанції не може погодитись з таких підстав.

Відповідно до ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно з ст.334 ЦК України право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом.

Приписами статей 638, 639 ЦК України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.

За змістом ч.2 ст.220 ЦК України якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

Чинним законодавством не встановлено, що договори купівлі-продажу автомобіля підлягають обов`язковому нотаріальному посвідченню.

Як на доказ укладення між ОСОБА_1 і ОСОБА_3 договору купівлі-продажу автомобіля, позивач додав до позовної заяви копію розписки від 14 вересня 2015 року, відповідно до якої ОСОБА_3 отримав від ОСОБА_1 14 500 доларів США за автомобіль.

Однак загальний порядок укладення договорів будь-якими учасниками цивільних відносин визначено у главі 53 ЦК України.

До принципово важливих складових цієї процедури відносяться зміст та форма договору, спосіб, місце укладення.

Правове регулювання відносин, пов`язаних з купівлею-продажем транспортних засобів, здійснюється на підставі положень ЦК України, з урахуванням загальних положень про договір та спеціальних правил, закріплених у відповідних положеннях Порядку здійснення оптової та роздрібної торгівлі транспортними засобами та їх складовими частинами, що мають ідентифікаційні номери, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11 листопада 2009 року №1200 та Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 7 вересня 1998 року №1388, які визначають певні особливості укладення, виконання та правові наслідки невиконання відповідних договорів.

Згідно з Порядом №1200 від 11 листопада 2009 року, оформлення на товарних біржах договорів купівлі-продажу транспортних засобів та їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери, здійснюється з використанням облікованих відповідно у територіальному органі з надання сервісних послуг МВС і Держсільгоспінспекції бланків біржових угод (абзац 4 п.12 Порядку).

Оформлення договорів купівлі-продажу транспортних засобів можуть проводитися в територіальному органі з наданням сервісних послуг МВС (абзац 6 п.12 Порядку).

У разі продажу транспортних засобів та їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери, філією суб`єкта господарювання або уповноваженим дилером, крім акта приймання-передачі підприємства-виробника, покупцеві видається акт приймання-передачі, що укладається між суб`єктом господарювання (його філією) та уповноваженим дилером (п.16 Порядку).

Відповідно до п.17 Порядку під час продажу транспортних засобів, що перебувають (перебували) на обліку в уповноваженому органі МВС або Держсільгоспінспекції, покупцеві територіальним органом з надання сервісних послуг МВС видається свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт) або Дерсільгоспінспекцією - свідоцтво про реєстрацію машини з відміткою про зняття машин (тракторів, самохідних шасі, самохідних сільськогосподарських, дорожньо-будівельних і меліоративних машин, сільськогосподарської техніки, інших механізмів) з обліку чи акт технічного стану.

У разі зняття з обліку транспортного засобу покупцеві видається свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт) та копія реєстраційної картки, що додається до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу на пластиковій основі.

Отож, продаж транспортного засобу, що має ідентифікаційний номер, передбачає відповідне оформлення договору купівлі-продажу цього транспортного засобу, зняття його з обліку, отримання свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт).

Відповідно до пунктів 7, 8 Порядку №1388 від 7 вересня 1998 року, - власники транспортних засобів та особи, що експлуатують такі засоби на законних підставах, або їх представники (далі - власники) зобов`язані зареєструвати (перереєструвати) транспортні засоби протягом десяти діб після придбання (одержання) або митного оформлення, або тимчасового ввезення на територію України, або виникнення обставин, що є підставою для внесення змін до реєстраційних документів. Строк державної реєстрації продовжується у разі подання документів, які підтверджують відсутність можливості своєчасного її проведення власниками транспортних засобів (хвороба, відрядження або інші поважні причини).

Документами, що підтверджують правомірність придбання транспортних засобів, їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери, є оформлені в установленому порядку, зокрема : договори, укладені на товарних біржах на зареєстрованих в уповноваженому органі МВС бланках; укладення та оформлення безпосередньо в сервісних центрах МВС у присутності адміністраторів таких органів договори купівлі-продажу (міни, поставки), дарування транспортних засобів, а також інші договори, на підставі яких здійснюється набуття права власності на транспортний засіб; нотаріально посвідчені договори купівлі-продажу (міни, поставки), дарування транспортних засобів, а також інші договори, на підставі яких здійснюється набуття права власності на транспортний засіб.

Однак у порушення вимог, передбачених Порядком позивачем ОСОБА_1 вказаний автомобіль зареєстрований (перереєстрований) не був. А укладений між ним і ОСОБА_3 договір купівлі-продажу автомобіля у вигляді розписки від 14 вересня 2015 року не відповідає формі, встановленій для таких договорів наведеним Порядком, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 07.09.1998 № 1388, а тому не може створювати у його сторін будь-яких прав і обов`язків, у тому числі бути підставою для набуття позивачем права власності на вказаний транспортний засіб.

За правилами статті 392 ЦК України позов про визнання права власності може бути пред`явлено, по-перше, якщо особа є власником майна, але її право оспорюється або не визнається іншою особою; по-друге, якщо особа втратила документ, який засвідчує його право власності.

Проте позивач ОСОБА_1 у позовній заяві не наводить обставин, передбачених статтею 392 ЦК України, для визнання за ним права власності на спірний автомобіль. А щодо обставин, наведених у позовній заяві про те, що на даний час у нього вилучили працівники державної виконавчої служби автомобіль, не є підставою для задоволення позову.

За таких обставин, суд першої інстанції помилково дійшов висновку про задоволення позову, оскільки реєстрація (перереєстрація) транспортного засобу здійснюється відповідно до наведеного вище Порядку.

За відсутності підстав для задоволення позову про визнання права власності на автомобіль за позивачем ОСОБА_1 , не підлягає і задоволенню його вимога про зняття арешту на цей транспортний засіб, як похідної вимоги від визнання права власності.

Отже, апеляційний суд уважає, що відповідно до ст.376 ЦПК України рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з одночасним ухваленням по справі нового судового рішення, яким у задоволені позову ОСОБА_1 слід відмовити повністю.

На підставі ст.141 ЦПК України слід стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Порше Мобіліті» судові витрати у розмірі 1057,20 грн. сплаченого судового збору за подання апеляційної скарги.

Керуючись статтями 374, 376, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» задовольнити.

Рішення Іршавського районного суду Закарпатської області від 15 листопада 2018 року скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Іршавського районного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Закарпатській області, Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті», ОСОБА_2 , 3-ї особи ОСОБА_3 , про визнання права власності на транспортний засіб та зняття з нього арешту відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» судові витрати в розмірі 1057,20 грн. сплаченого судового збору за подання апеляційної скарги.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду на протязі тридцяти днів з дня складання повного судового рушення.

Повне судове рішення складено 5 червня 2019 року.

Суддя-доповідач:

Судді: