КИЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ПОЛТАВИ
Справа №552/5350/19
Провадження № 2-з/552/44/19
У Х В А Л А

18.10.2019 року Київський районний суд м. Полтави у складі:

головуючого судді Кузіної Ж.В.

секретаря судового засідання Павленко Л.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову,-

В С Т А Н О В И В:

В провадженні суду знаходиться цивільна справа за позовною заявою ОСОБА_1 до Київської районної в м. Полтаві ради, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , Реєстраційної служби Головного управління юстиції у Полтавській області про визнання договору купівлі-продажу недійсним та скасування державної реєстрації майна.

Позивач звернулась до суду із заявою про забезпечення позову шляхом накладення арешту на земельну ділянку з кадастровим номером НОМЕР_1 , що перебуває у власності ОСОБА_4 заборонивши її відчуження. Заяву обґрунтовує тим, що дана земельна ділянка неодноразово була предметом купівлі-продажу, а тому не накладення арешту на неї може суттєво ускладнити повернення у користування позивача зазначеного нерухомого майна.

Відповідно до ч. 1 ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи.

Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов до висновку, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.ч. 1-2ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно до п. 1 ч. 1 статті 150 ЦПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно та ( або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Відповідно до вимог п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову" розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Отже, підставою для вжиття заходів забезпечення позову є наявність між сторонами дійсного спору та наявність достатньо обґрунтованого припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення суду у разі його задоволення.

Заходи забезпечення позову повинні бути співвмірними із заявленими позовними вимогами.

Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд приймає до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Отже, зі змісту позовних вимог вбачається, що спір між сторонами є реальним.

Наведені обставини позивачем у заяві про забезпечення позову вказують на можливу загрозу істотного ускладнення виконання рішення суду або ефективного захисту порушених чи оспорюваних прав та інтересів позивача, за захистом яких вона звернулася до суду, що відповідно до частини 2 статті 149 ЦК є підставою для забезпечення позову.

Спосіб забезпечення позову, а саме накладення арешту, відповідає вимогам наведених процесуальних норм, а саме п. 1 ч. 1 ст. 150 ЦПК України, є співмірним заявленим позовним вимогам та не порушує права інших учасників процесу.

Тому суд, з огляду на наявність спору між сторонами, вважає, що є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, тому необхідним є забезпечення позову шляхом накладення арешту на зазначене майно.

Керуючись ст.ст. 151 153 ЦПК України,

У Х В А Л И В:

Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову задовольнити.

Накласти арешт на земельну ділянку з кадастровим номером НОМЕР_1 , що належить на праві власності ОСОБА_4 .

Допустити негайне виконання ухвали.

Виконання ухвали покласти на Київський відділ державної виконавчої служби по місту Полтава Головного територіального управління юстиції у Полтавській області.

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Ухвала підлягає примусовому виконанню в порядку визначеному Законом України "Про виконавче провадження".

Строк пред`явлення до виконання 3 роки.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку на її оскарження.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається до Полтавського апеляційного суду через Київський районний суд м. Полтави протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Стягувач: ОСОБА_1 , проживає АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 .

Боржник: ОСОБА_4 , місце проживання АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 .

Суддя Ж.В.Кузіна