ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 червня 2019 року м. Чернівці

Справа № 727/13702/18

Провадження №22-ц/822/509/19

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Литвинюк І. М.

суддів: Височанської Н.К., Перепелюк І.Б.,

секретар - Герман Я.І.

за участю: представників позивача - ОСОБА_9., ОСОБА_10, представників відповідача - Котельбан Н.Д., Стус Г.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 15 березня 2019 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Управління Західного офісу Державної аудиторської служби України, треті особи, які не заявляють самостійних вимог, - Заставнівська районна державна адміністрація, Філія «Заставнівський райавтодор» в особі ДП «Чернівецький облавтодор», про визнання поширеної інформації недостовірною та відкликання документа, головуючий у І-й інстанції - Смотрицький В.Г.,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 у грудні 2018 року звернувся до суду з позовом до Управління Західного офісу Державної аудиторської служби України про визнання поширеної інформації недостовірною та відкликання документа.

В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що у 2012 році посадовими особами відповідача було проведено ревізію фінансово-господарської діяльності ДП «Чернівецький облавтодор» ВАТ ДАК «Автомобільні дороги України», в т.ч. філії «Заставнівський райавтодор», за II-IV квартал 2010 року, 2011 рік та звершений період 2012 року. За результатами ревізії складено Акт ревізії №24-06/487 від 25 грудня 2012 року, у якому вказано, що в порушення п.1 ст. 193 Господарського кодексу України окремим фізичним особам здійснювавася відпуск паливно-мастильних матеріалів (який фактично не відбувся), отриманих для ліквідації наслідків стихії. Вказане порушення допущене з вини колишнього начальника Філії „Заставнівський райавтодор" ОСОБА_1 , внаслідок чого Заставнівській РДА завдано матеріальної шкоди (збитків) на суму 11 589,48 грн. Зазначений Акт ревізії із вказаною інформацією відповідачем 14 січня 2013 року надіслано до УМВС України в Чернівецькій області.

Вважає, що вказана інформація щодо нього є недостовірно і повинна бути спростована на підставі ч.1, 4, 5 ст. 277 ЦК України шляхом відкликання Акта ревізії №24-06/487 від 25 грудня 2012 року.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 15 березня 2019 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

На зазначене рішення представник позивача ОСОБА_9 подав апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі, посилаючись на те, що рішення суду першої інстанції прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Зазначає, що кожна особа є вільна у своєму виборі способу та об`єму захисту власних прав та інтересів. Обравши такий спосіб захисту, як спростування недостовірної інформації щодо нього особисто, викладеної в Акті ревізії, позивач діяв легітимно. Предметом спору є суб`єктивне оцінка ревізора, яку він виклав у Акті ревізії в стверджувальній формі, однак такі висновки є недостовірними, оскільки не підтверджені жодними фактичними даними. Помилковим є висновок суду першої інстанції, що відповідачем було поширено інформацію шляхом надсилання Акту ревізії до правоохоронних органів у службових цілях, а тому неважливо чи була викладена в акті ревізії інформація достовірна. Підставою та предметом позову було визнання поширеної інформації недостовірною, а не легітимність способу поширення такої інформації відповідачем.

На апеляційну скаргу Управління західного офісу держаудитслужби в Чернівецькій області подало відзив, в якому посилається на те, що твердження апелянта про недостовірність висновків ревізора не відповідає дійсності. Позивачем належними та допустимими доказами не доведено обставини використання відповідачем Акта ревізії від 25 грудня 2012 року та інформації у ньому не у службових цілях та у спосіб інший, ніж це визначено Порядком проведення інспектування Державною аудиторською службою, яким визначено процедуру проведення контрольних заходів та реалізації їх матеріалів. Рішення суду першої інстанції ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників судового розгляду, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та відзиву на апеляційну скаргу, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.

Як передбачено частиною 1 статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Матеріалами справи та судом першої інстанції встановлено, що відповідно до п. 2.10 Контрольно-ревізійної роботи Держфінінспекції України на ІІІ квартал 2012 року відповідачем проведено ревізію фінансово-господарської діяльності ДП "Чернівецький облавтодор" ВАТ ДАК "Автомобільні дороги України".

За результатами ревізії складено Акт ревізії №24-06/487 від 25 грудня 2012 року, в якому в частині відображення діяльності філії «Заставнівський райавтодор" зазначено: "По заправочних листах за серпень 2010 року відпущено дизельного пального: ОСОБА_3 . МТЗ-80 - 213,5 л., ОСОБА_4 Т-150 - 483 л., ОСОБА_5 ЗІЛ-130 - 325,5 л., ОСОБА_6 Т-150 - 483 л., ОСОБА_7 МТЗ-80 - 213,5 л., ОСОБА_8 КРАЗ - 325,5 л. Будь-які підтвердні документи на використання вказаного пального в кількості 2044 л (Подорожні листи вантажного автомобіля та акти виконаних робіт в які б було включено роботу даних транспортних засобів КБ-2в) до ревізії не надано. За даними бухгалтерського обліку розрахунків Філії відпуск пального вказаним суб`єктам не відображено. Тобто відпуск паливно-мастильних матеріалів отриманих для ліквідації наслідків стихії даним фізичним особам є порушенням п.1. ст.193 Господарського кодексу України, яким передбачено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до Закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Вказане порушення допущене з вини колишнього начальника Філії "Заставнівський райавтодор" ОСОБА_1 .".

Як вбачається з листа Управління Західного офісу Держаудитслужби в Чернівецькій області від 19 жовтня 2018 №13-24-25-16/4576, матеріали ревізії вказаного об`єкта контролю відповідачем 14 січня 2013 року надіслано до УМВС України в Чернівецькій області.

Відповідно до частини 1 статті 2 Закону України "Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні" (в редакції на момент виникнення спірних правовідносин) головними завданнями органу державного фінансового контролю є: здійснення державного фінансового контролю за використанням і збереженням державних фінансових ресурсів, необоротних та інших активів, правильністю визначення потреби в бюджетних коштах та взяттям зобов`язань, ефективним використанням коштів і майна, станом і достовірністю бухгалтерського обліку і фінансової звітності у міністерствах та інших органах виконавчої влади, державних фондах, фондах загальнообов`язкового державного соціального страхування, бюджетних установах і суб`єктах господарювання державного сектору економіки, а також на підприємствах, в установах та організаціях, які отримують (отримували у періоді, який перевіряється) кошти з бюджетів усіх рівнів, державних фондів та фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування або використовують (використовували у періоді, який перевіряється) державне чи комунальне майно (далі - підконтрольні установи), за дотриманням законодавства на всіх стадіях бюджетного процесу щодо державного і місцевих бюджетів, дотриманням законодавства про державні закупівлі, діяльністю суб`єктів господарської діяльності незалежно від форми власності, які не віднесені законодавством до підконтрольних установ, за рішенням суду, винесеним на підставі подання прокурора або слідчого для забезпечення розслідування кримінальної справи.

Частинами 2, 3 цієї ж статті визначено, що державний фінансовий контроль забезпечується органом державного фінансового контролю через проведення державного фінансового аудиту, перевірки державних закупівель та інспектування. Порядок проведення органом державного фінансового контролю державного фінансового аудиту, інспектування та перевірок державних закупівель установлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до статті 4 Закону України "Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні" (в редакції на момент виникнення спірних правовідносин) Інспектування здійснюється органом державного фінансового контролю у формі ревізії та полягає у документальній і фактичній перевірці певного комплексу або окремих питань фінансово-господарської діяльності підконтрольної установи, яка повинна забезпечувати виявлення наявних фактів порушення законодавства, встановлення винних у їх допущенні посадових і матеріально відповідальних осіб. Результати ревізії викладаються в акті.

Процедура проведення інспектування на підприємствах і в організаціях, які отримують кошти з бюджетів усіх рівнів та державних фондів або використовують державне чи комунальне майно, на момент виникнення спірних правовідносин була врегульована Порядком проведення інспектування Державною фінансовою інспекцією, її територіальними органами, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 20 квітня 2006 р. N 550 (далі - Порядок).

Відповідно до пункту 3 Порядку акт ревізії - документ, який складається особами, що проводили ревізію, фіксує факт її проведення та результати. Заперечення, зауваження до акта ревізії (за їх наявності) та висновки на них є невід`ємною частиною акта.

Пунктом 48 Порядку визначено, що у разі проведення ревізії на підставі звернення правоохоронних органів, а також коли ревізією, проведеною з інших підстав, виявлено порушення, за які передбачено кримінальну відповідальність або які містять ознаки корупційних діянь, матеріали таких ревізій у визначені в пункті 46 цього Порядку строки передаються до правоохоронних органів.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що передача відповідачем матеріалів ревізії фінансово-господарської діяльності ДП «Чернівецький облавтодор» ВАТ ДАК «Автомобільні дороги України», в т.ч. філії «Заставнівський райавтодор», до УМВС України в Чернівецькій області було здійснено у зв`язку з виконанням покладених на нього завдань та обов`язків, визначених Законом України "Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні " та Порядком.

Доказів того, що Акт ревізії №24-06/487 від 25 грудня 2012 року використовувався відповідачем у інший спосіб та з іншою метою, ніж визначено Порядком (в т.ч. з метою дискредитації позивача), матеріали справи не містять.

Згідно з частиною 1 статті 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.

За змістом статті 277 ЦК України, частини 4 статті 32 Конституції України та статті 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожному гарантується право на захист честі, гідності, ділової репутації та спростування недостовірної інформації особою, яка поширила таку інформацію у такий же спосіб, у який вона була поширена.

Згідно з частиною третьою статті 277 ЦК негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації.

Як роз`яснено в пунктами 5, 6, 11, 15, 18 постанови Пленуму Верховною Суду України № 1 від 27 лютого 2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», відповідно до статей 94, 277 ЦК фізична чи юридична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Позови про захист гідності, честі чи ділової репутації вправі пред`явити фізична особа у разі поширення про неї недостовірної інформації, яка порушує її особисті немайнові права, а також інші заінтересовані особи (зокрема, члени її сім`ї родичі), якщо така інформація прямо чи опосередковано порушує їхні особисті немайнові права. У разі поширення такої інформації посадовою чи службовою особою для визначення належного відповідача судам необхідно з`ясовувати, від імені кого ця особа виступає. Якщо посадова чи службова особа виступає не від імені юридичної особи і не при виконанні посадових (службових) обов`язків, то належним відповідачем є саме вона. При розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності: г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Згідно з положеннями статті 277 ЦК і статті 10 ЦПК обов`язок довести, що поширена інформація є достовірною, покладається на відповідача, проте позивач мас право подати докази недостовірності поширеної інформації. Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність порушення відповідачем особистого немайнового права позивача, яке може бути захищене на підставі ст. 277 ЦК України.

Згідно з частинами 1, 5, 6 статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Колегія суддів вважає, що належних та допустимих доказів для спростування висновків, викладених в рішенні суду першої інстанції, передбачених статтями 76, 77, 78 ЦПК України, чи порушень норм процесуального права, які можуть бути підставою для скасування рішення відповідно до ст. 376 ЦПК України, апеляційна скарга не містить.

Апеляційна скарга також не містить нових фактів чи засобів доказування, які б спростовували висновки суду першої інстанції. Наведені в апеляційній скарзі доводи фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди позивача з висновками суду першої інстанції, а тому не дають підстав для висновку про неправильне застосування місцевим судом норм матеріального і процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 5 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, №63566/00, №23, ЄСПЛ, від 18 липня 2007 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Враховуючи наведене, відповідно до вимог статті 375 ЦПК України, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 15 березня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Дата складення повної постанови - 6 червня 2019 року.

Головуючий І.М. Литвинюк

Судді: Н.К. Височанська

І.Б. Перепелюк