Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 травня 2019 року Шевченківський районний суд м.Запоріжжя у складі головуючого судді Галущенко Ю.А.,при секретарі Брагіній І.В.,розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до територіальної громади в особі Запорізької міської ради ,третя особа Товариство з обмеженою відповідальністю «Запорізьке міжміське бюро технічної інвентаризації»(далі ТОВ «ЗМБТІ») про визнання права власності на майно в порядку спадкування за заповітом,-

В С Т А Н О В И В:

В лютому 2019 р. ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом,в якому зазначає,що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер його дід ОСОБА_2 ,після смерті якого відкрилася спадщина за заповітом від 27.10.2003 р.,яким спадкодавець призначив спадкоємцем усього належного йому на день смерті майна ОСОБА_3 ,а у разі її смерті раніше за нього або неприйняття нею спадщини,все майно заповідав позивачу ОСОБА_1

ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 раніше спадкодавця ОСОБА_2 ,єдиним спадкоємцем за заповітом від 27.10.2003 р.на майно ОСОБА_2 є позивач ОСОБА_1

Позивач прийняв спадщину ,звернувшись до приватного нотаріуса Нечипуренко Г.Ф.із відповідною заявою у встановлений законом строк.

Постановою нотаріуса від 14.12.2018 р.позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_2 через неможливість встановити із наявних правовстановлюючих документів на спадкове майно адресу об`єкта спадкового житлового будинку.

Посилаючись на те,що в інший,позасудовий спосіб,захистити майнові права спадкоємця неможливо, позивач просить суд на підставі ст.1217,1258,1268-1270 ЦК України визнати за ним право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_2

Ухвалю Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 18.02.2019 р.було відкрито загальне позовне провадження у справі.

В судове засідання представник позивача ОСОБА_4 .Г.надала письмову заяву,в якій підтримала позов з наведених у ньому підстав та просила задовольнити у повному обсязі,розглядати справу без її участі.

Представник відповідача надала письмову заяву про відсутність заперечень проти вимог позивача та розгляд справи без її участі.

Всебічно вивчивши обставини справи,дослідивши надані письмові докази у сукупності,суд дійшов висновку,що позов заявлений обґрунтовано,підлягає задоволенню на підставі встановлених фактичних обставин справи та відповідних їм правовідносин.

Судом встановлено та перевірено доказами,що на підставі рішення виконкому міської ради депутатів трудящих № 10 від 22.03.1957 р.та договору про надання у безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку на праві особистої власності від 02.10.1957 р.,посвідченого Першою Запорізькою державною нотаріальною конторою за № 1/11265, ОСОБА_5 Є.Т.була надана земельна ділянка за адресою АДРЕСА_2 ,про що надана копія договору.

Актом від 14.02.1963 р.житловий будинок індивідуального будівництва ОСОБА_2 був прийнятий в експлуатацію та зареєстрований з адресою АДРЕСА_2 ,про що надана копія акту.

Рішенням № 304 від 02.07.1964 р.виконкому Запорізької ради депутатів трудящих , АДРЕСА_2 м.Запоріжжі була перейменована на вулицю Державіна,що мало наслідком і зміну нумерації будинків з « 51а» на «71а».

Згідно домової книги,з 1968 р.адреса реєстрації домоволодіння змінена з « ОСОБА_6 51а» на « ІНФОРМАЦІЯ_3 71а»,підстава для зміни нумерації не встановлена.

Як передбачалося ст.1 Указу Президії Верховної Ради СРСР від 26.08.1948 р.»Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків»,що втратив чинність 22.02.1988 р.,і прийнятою відповідно до цього указу Постановою Ради Міністрів СРСР від 26.08.1948 р.»Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради СРСР від 26.08.1948 р.»Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків»,кожен громадянин мав право збудувати для себе на праві особистої власності жилий будинок на один або два поверхи з числом кімнат від однієї до п*яти як у місті,так і поза містом.

Пунктом 2 Постанови від 26.08.1946 р.передбачалося,що земельні ділянки для будівництва індивідуальних жилих будинків відводяться за рахунок земель міст,селищ,держземфонду і земель держлісфонду у безстрокове користування,а збудовані на цих ділянках будинки є особистою власністю забудовника.

Державна реєстрація права власності на житлові будинки,споруди регулювалася підзаконними нормативними актами,зокрема,такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР,затверджена заступником міністра комунального господарства УРСР від 31.01.1966 р.і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13.12.1995 р.№ 56,Тимчасовим положенням про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно,затверджене наказом Міністра юстиції України від 07.02.2022 р.№ 7/5 і зареєстрованим у Мінюсті 18.02.2002 р.за № 157/6445(із змінами).

Зазначені правові акти,які були чинні на час будівництва спадкового будинку,передбачали державну реєстрацію будівель,споруд,державну реєстрацію прав власності на нерухоме майно,проте не пов*язували виникнення права власності на житловий будинок у забудовника з проведенням його реєстрації.

Відтак,відповідно до положень ЦК УРСР 1963 р.,який регулював відповідні правовідносини,виникнення права власності у ОСОБА_2 на момент закінчення будівництва спірного будинку не залежало від державної реєстрації цього права,питання узаконення будівель відносилось до компетенції виконкомів місцевих Рад.

Враховуючи,що спірний будинок був зведений на відведеній у встановленому законом порядку земельній ділянці,прийнятий в експлуатацію виконкомом місцевої ради,суд дійшов до висновку,що спадкодавець ОСОБА_2 набув право власності на спадковий будинок з підстав,передбачених чинним законодавством на час завершення його будівництва,що є необхідною умовою для переходу в порядку спадкування права власності на цей об`єкт нерухомості.

23.01.2015 р. ОСОБА_2 помер,відкрилася спадщина за заповітом від 27.10.2003 р.,за яким позивач ОСОБА_7 є єдиним спадкоємцем усього спадкового майна.

Як передбачено ст.11 ЦК України,підставою виникнення цивільних прав та обов*язків є,зокрема,акти цивільного законодавства,а згідно ст.1220 ЦК України встановлено,що смерть спадкодавця породжує спадкові правовідносини.

Як передбачено ст.1216,1218 ЦК України,спадкуванням є перехід прав та обов*язків(спадщини)від померлої фізичної особи (спадкодавця)до інших осіб(спадкоємців);до складу спадщини входять всі права та обов*язки ,які належали спадкоємцю на момент відкриття спадщини та не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно ст.1217,1223 ЦК України,спадкування здійснюється за законом або заповітом,право на спадкування мають особи,які визначені у заповіті.У разі відсутності заповіту,визнання його недійсним,неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом,а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини,право на спадкування за законом одержують особи,визначені у ст.1261-1265 цього Кодексу.

Як передбачено ст.1268 ЦК України,спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Позивач ОСОБА_7 як спадкоємець за заповітом ОСОБА_2 прийняв спадщину відповідно до вимог закону.

З матеріалів спадкової справи № 9/2015 до майна померлого ОСОБА_2 встановлено,що 23.04.2015 р.позивач подав до приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Нечипуренко Г.Ф.заяву про прийняття спадщини за заповітом після смерті ОСОБА_2 ,інші особи своїх прав на спадщину не заявили.

Відповідно до п.4.9 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України,затвердженого наказом від 22.02.2012 № 296/5 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України за № 282/20595,свідоцтво про право на спадщину видається на підставі заяви спадкоємців, які прийняли спадщину, після закінчення шести місяців з дня відкриття спадщини, а у випадках, передбачених частиною другою статті 1270, статтею 1276 Цивільного кодексу України, - не раніше зазначених у цих статтях строків.

Згідно п.4.15 ,4.18 цього ж Порядку, видача свідоцтва про право на спадщину може бути вчинена нотаріусом після перевірки правовстановлюючих документів щодо належності спадкового майна спадкодавцеві з витягом з Реєстру прав власності.

Як передбачено ст.49 Закону України «Про нотаріат»,главою 13 розділу 1 вказаного вище Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України,нотаріус відмовляє у вчиненні нотаріальної дії,якщо не подано документи,необхідні для її вчинення.

Постановою нотаріуса від 14.12.2018 р. ОСОБА_7 було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_7 з тих підстав,що з наданих правовстановлюючих документів щодо належності спадкового майна спадкодавцю неможливо встановити адресу об`єкта нерухомості.

Згідно інформації ОП ЗМБТІ від 01.08.2018 р.,за зверненням позивача спеціалістом ТОВ «ЗМБТІ» була проведена технічна інвентаризація об`єктів нерухомого майна за адресою АДРЕСА_1 та виготовлений технічний паспорт домоволодіння,з якого вбачається,що на земельній ділянці поряд з житловим будинком АДРЕСА_1 знаходиться житловий будинок АДРЕСА_3 ,який належав спадкодавцю, з`ясовано,що будівля з адресою м.Запоріжжя,вул.Державіна 51 знаходиться в іншому житловому кварталі.

На підставі чинного на той час рішення Запорізької міської ради № 61 від 28.11.2012 р.,ТОВ «ЗМБТІ» видало на адресу районної адміністрації Запорізької міської ради по Шевченківському району лист-пропозицію від 30.07.2018 р.,в якому рекомендувалось присвоїти спадковому житловому будинку поштову адресу м АДРЕСА_4 Запоріжжя АДРЕСА_1 .

У зв`язку із зміною порядку присвоєння та зміни поштових адрес на підставі рішення міської ради № 50 від 29.08.2018 р.,листом від 19.10.2018 р.позивачу було відмовлено в уточнені поштової адреси спадкового будинку,оскільки у нього відсутній правовстановлюючих документ,що посвідчує право власності спадкодавця на об`єкт нерухомого майна-житловий будинок адресу АДРЕСА_1 .

Як роз*яснено п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 р.»Про судову практику у справах про спадкування»,свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Таким чином, вимоги спадкоємця про визнання права власності на спадкове майно можуть бути предметом розгляду судом після завершення процедури нотаріального розгляду письмової заяви спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством,яка завершується винесенням нотаріусом відповідної постанови про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину.

Постанова нотаріуса про відмову видати позивачу свідоцтво про право на спадщину,якою завершена процедура нотаріального розгляду його заяви про це,перешкоджає позивачу захистити свої спадкові права в позасудовий спосіб і є підставою для визнання за нею права власності на успадкований будинок,що відповідає приписам ст.16 ЦК України про право на захист особою свого цивільного права шляхом визнання за ним права власності на майно.

На підставі ст.ст.16,1217,1223,1261,1266,1268 ЦК України,ст. 12,13,76,81,141,258,259,265,353,355 ЦПК України,суд-

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ,РНОКПП НОМЕР_1 ,право власності на будинок АДРЕСА_1 в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_2 ,який помер ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Рішення може бути оскаржене до Запорізького апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення,а у разі оголошення вступної та резолютивної части рішення,зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Ю.А.Галущенко