КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2019 року місто Київ.

Справа 357/8578/18

Апеляційне провадження № 22-ц/824/4838/2019

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Желепи О.В.,

суддів: Рубан С.М., Іванченка М.М.

розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 12 жовтня 2018 року (у складі судді Ярмола О.Я., інформація щодо складання повного тексту судового рішення відсутня)

в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про збільшення розміру аліментів на дітей,-

В С Т А Н О В И В:

Відповідно до ч. 1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно із ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

В липні 2018 року, позивач ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про збільшення розміру аліментів.

В обґрунтування позовних вимог посилалася на те, що вона перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, від якого сторони мають двох дітей: сина ОСОБА_3,ІНФОРМАЦІЯ_1 та дочку ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_8,які проживають з нею і знаходяться на її утриманні. Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду від 07.02.2011 року з відповідача були стягнуті аліменти на користь позивача на утримання дітей в твердій грошовій сумі, по 300 грн. на кожну дитину, щомісячно, з 07.12.2010 року. На даний час, діти потребують значно більшого матеріального утримання, потреби дітей і ціни на товари та послуги зростають, а тому позивач просить суд збільшити розмір аліментів, які стягуються за рішенням Білоцерківського міськрайонного суду від 07.02.2011 р. на утримання двох дітей з 300 грн. до 1000 грн., щомісячно, до досягнення дітьми повноліття.

Заочним рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 12 жовтня 2018 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено у повному обсязі.

Збільшено розмір аліментів, які стягуються з ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 (ідент. номер НОМЕР_1), уродженця та жителя АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_4, яка проживає в АДРЕСА_2, зареєстрована в АДРЕСА_3, на утримання сина ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 до 1000 грн. (одна тисяча гривень) заробітку /доходу/ відповідача, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням суду законної сили і до досягнення дитиною повноліття.

Збільшено розмір аліментів, які стягуються з ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 (ідент. номер НОМЕР_1), уродженця та жителя АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_4, яка проживає в АДРЕСА_2, зареєстрована в АДРЕСА_3, на утримання доньки ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_8 до 1000 грн. (одна тисяча гривень) заробітку /доходу/ відповідача, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням суду законної сили і до досягнення дитиною повноліття.

Виконавчий лист по справі № 2-677 від 22.08.2011 року про стягнення аліментів з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання дітей - відкликано.

Стягнуто з ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 (ідент. номер НОМЕР_1) в дохід держави судовий збір в розмірі 736 грн. 40 коп.

Не погодившись з таким рішенням суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив його скасувати та ухвалити нове рішення, яким стягнути з нього на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання сина ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 та доньки ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_8 у розмірі 700, 00 грн. на кожну дитину, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму встановленого на дитину відповідного віку.

В скарзі посилався на те, що при ухваленні рішення були порушені норми матеріального права, що проявилось у не застосуванні та не правильному застосуванні норм передбачених ст.ст. 181, 182, 184, 192 СК України. Зазначив, що суд не дав належної оцінки тому, що відповідач має іншу сім'ю і на утриманні перебуває дитина інвалід, непрацююча дружина та дочка дружини від першого шлюбу.

Відзив на апеляційну скаргу, станом на 13 березня 2019 року, до суду не надходив.

Розглянувши справу в межах доводів поданої скарги, перевіривши подані сторонами докази, колегія суддів приходить до висновку, що скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно д ст. 181СК України, за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Стаття 182 СК України в редакції Закону на час вирішення справи районним судом, при визначенні розміру аліментів суд враховує:

1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини;

2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів;

3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;

3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав;

Частину першу статті 182 доповнено пунктом 3-1 згідно із Законом № 2037-VIII від 17.05.2017; в редакції Закону № 2475-VIII від 03.07.2018\

3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів;

Частину першу статті 182 доповнено пунктом 3-2 згідно із Законом № 2037-VIII від 17.05.2017\

4) інші обставини, що мають істотне значення.

2. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Абзац другий частини другої статті 182 із змінами, внесеними згідно із Законом № 2475-VIII від 03.07.2018\

За ч.1 ст.192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших витпадках передбачених цим кодексом.

Як передбачено п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року за № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», відповідно до ст.192 СК України розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них.

У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили.

Задовольняючи позов, та збільшуючи розмір аліментів до 1000 грн. на кожну дитину районний суд встановив такі обставини.

Сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, від якого мають сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та дочку ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_8, що стверджується копією свідоцтва про народження дітей.

Встановлено, що за рішенням Білоцерківського міськрайонного суду від 07.02.2011 року з відповідача стягнуті аліменти на користь позивача на утриманнядітей в твердій грошовій сумі, по 300 грн. на кожну дитину, щомісячно, починаючи з 07.12.2010 року. Наведене підтверджується копією рішення Білоцерківського міськрайонного суду від 07.02.2011 р.

Позивач в судовому засіданні пояснила, що отримує на дітей аліменти в розмірі по 300 грн. на кожну дитину,що є недостатнім забезпеченням, оскільки її дохід складає 3600 грн. на місяць. Позивач з дітьми не мають власного житла, винаймають квартиру, орендна плата за житло становить 2500 грн. на місяць. Діти не можуть відвідувати додаткових занять, позашкільних гуртків, оскільки позивач не має достатньо коштів, а тому позивач просить збільшити розмір аліментів, які стягуються з відповідача на її користь, на утримання дітей до 1000 грн., на кожну дитину, щомісячно, до досягнення дітьми повноліття.

Відповідач заперечуючи позов, вказував, що не заперечує, щодо збільшення розміру аліментів, однак не має змоги сплачувати на користь позивача аліменти в сумі по 1000 грн. на кожну дитину, оскільки має другу сім'ю, малолітнього сина ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_9, який є дитиною-інвалідом, та непрацюючу дружину, яка доглядає за сином інвалідом, разом з ними проживає дочка дружини від першого шлюбу, яка є студенткою і відповідач сплачує за її навчання. Відповідач просив суд частково задовольнити позовні вимоги та стягнути з нього аліменти в розмірі по 600 грн. на кожну дитину.

Суд при вирішенні даної справи враховував часткове визнання відповідачем позову, надання позивачем доказів щодо незадовільного її матеріального становища, надання доказів відповідачем про зміну його сімейного становища та перебування на його утриманні малолітнього сина. Також, суд врахував, що розмір аліментів на утримання дитини в 300 грн. є меншим ніж 50 % прожиткового мінімуму встановленого Законом для малолітніх дітей. Відповідач надав доказ про дохід своєї дружини, доказ про виплати соціальної допомоги сину, як інваліду дитинства, але відповідач не надав доказів в підтвердження розміру свого доходу.

Аліменти на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. А тому,суд вважав, що позовні вимоги підлягають до задоволення та слід збільшити розмір аліментів, які стягуються з відповідача на користь позивача на утримання їх дітей з 300 грн. до 1000 грн., на кожну дитину, щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням суду законної сили і до досягнення дітьми повноліття.

Дослідивши наявні в справі докази, колегія суддів приходить до висновку, що вищенаведені обставини справи, які суд вважав встановленими є доведеними.

Висновок суду про збільшення розміру аліментів до 1000 грн. на одну дитину відповідає встановленим обставинам справи, вимогам закону та інтересам неповнолітніх дітей.

Доводи апеляційної скарги про те, що майновий стан відповідача з часу стягнення аліментів в розмірі 300 грн. не покращився, а погіршився, а тому підстав для збільшення розміру не було, колегія суддів не приймає.

Враховуючи зміст ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений судом, не вважається незмінним.

Зазначена норма права вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із сторін та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Тобто, зазначений вище перелік підстав зміни раніше встановленого розміру аліментів не є вичерпним.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що аліменти у розмірі 300 грн. щомісячно не можуть забезпечити належний духовний та фізичний розвиток дітей та не відповідає реальним потребам останніх.

Доводи апеляційної скарги про те, що розмір аліментів, які районний суд стягнув в твердій грошовій сумі на утримання неповнолітніх дітей є завищеним та визначений без врахування матеріального становища відповідача, апеляційний суд відхиляє враховуючи наступне.

Згідно з положеннями статті 51 Конституції України та статті 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Згідно з частинами першою, другою статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789 ХІІ (78912) та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

В ході розгляду даного спору судом відповідачем не наведено обставин, які в контексті ст.182 СК України свідчили б про відсутність можливості сплачувати аліменти в заявленому розмірі.

Так, згідно статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров'я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Згідно прецедентної практики Європейського Суду з прав людини об'єктом статті 8 указаної Конвенції є, в основному, захист людини від будь-якого втручання з боку державних органів. Однак це положення не просто змушує державу утримуватись від такого втручання. Крім цього, насамперед поряд з існуванням негативних зобов'язань, існують позитивні зобов'язання, пов'язані з ефективною повагою до приватного або сімейної життя. Ці зобов'язання можуть включати в себе вжиття заходів, спрямованих на забезпечення поваги до приватного життя навіть у сфері відносин між окремими особами (рішення Європейського Суду з прав людини у справі «М. С. проти України» від 11 липня 2017 року (заява № 2091/13).

Ухвалюючи рішення в справі «М. С. проти України» від 11 липня 2017 року (заява № 2091/13), Європейський суд з прав людини наголосив, що в таких справах основне значення має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення.

При цьому Європейський суд з прав людини зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв'язків із сім'єю, крім випадків, коли сім'я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним.

Найкращі інтереси дитини можуть, залежно від їх характеру та серйозності, перевищувати інтереси батьків.

Ураховуючи положення ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини, ч.7 ст.7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей.

У відповідності до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, посувати її до самостійного життя та праці (ч.1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства»).

Так, згідно до ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2019 року - 2027 гривень.;

Відповідач не надав суду докази, які б підтверджували розмір його доходів.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік», з 1 січня 2019 року мінімальну зарплату у місячному розмірі встановлено 4173 гривні;

Разом з тим, за інформацією Головного управління статистики у Київській області середня номінальна заробітна плата за видами діяльності у липні 2018 року становила - 9410 грн., а в січні 2019 року 9722 грн.

Таким чином, судом встановлено, що районним судом аліменти стягнуті в сумі 1000 грн. щомісячно на одну дитину є меншими ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму встановленого державою з січня 2019 року.

Апеляційна скарга відповідача, в частині стягнення з нього 700 грн., не може бути задоволена, оскільки за ч.2 ст. 182 СК Українирозмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, а мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Абзац другий частини другої статті 182 із змінами, внесеними згідно із Законом № 2475-VIII від 03.07.2018\

При цьому та обставина, що у відповідача є іще утриманці правового значення не має.

Апеляційний суд також враховує, те що відповідач є здоровою працездатною людиною, оскільки протилежного матеріали справи не містять та самим відповідачем не заперечується. Тобто, при бажанні надати належний рівень матеріального забезпечення всім дітям та дружині, він має можливість в регіоні в якому він проживає заробити достатньо коштів, з яких витратити на утримання двох дітей, спільних з позивачем - 2000 грн.

Враховуючи викладене, апеляційний суд приходить до висновку про те, що судом першої інстанції дана належна оцінка доводам сторін у сукупності з наданими сторонами доказами, висновки суду щодо наявності правових підстав для задоволення позовних вимог відповідають обставинам справи, доводи, викладені у апеляційній скарзі, не спростовують їх, тому підстав, передбачених ст. 376 ЦПК України для скасування оскаржуваного рішення немає.

Враховуючи, те що апеляційна скарга залишається без задоволення, у суду апеляційної інстанції відсутні підстави для зміни розподілу судових витрат судом першої інстанції. Судовий збір за подання апеляційної скарги слід покласти на особу, яка подала апеляційну скаргу. Іншими учасниками справи не заявлено до відшкодування судових витрат, понесених у зв'язку з переглядом справи у апеляційному суді.

В зв'язку з тим, що ціна позову в даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа згідно п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України є малозначною і в силу вимог п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України ухвалене по ній апеляційним судом судове рішення не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п.п. а) г) п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382-384, 389 ЦПК України, Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Заочне рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 12 жовтня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складений 13 березня 2019 року.

Головуючий Желепа О.В.

Судді Іванченко М.М.

Рубан С.М.