П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 червня 2019 року місто Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах Прокопчук Л.М. (суддя-доповідач), Самчишиної Н.В., Царюк Л.М. із секретарем судового засідання Горенко Ю.В., за участю позивача ОСОБА_1 , його представника адвоката Міліруда Є.О., представників відповідачки адвокатів Лиска П.О., Зарицької К.Ю., розглянувши в режимі відеоконференції у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 14 квітня 2019 року, повний текст складено 20 квітня 2019 року, ухвалене в приміщенні того ж суду о 16 год. 37 хв. у складі судді Коваленка І.В., по справі № 644/4836/18, провадження № 22-ц/812/1037/19, за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів,

В С Т А Н О В И В :

У липні 2018 року представник позивача Міліруд Є.О. звернувся до суду з позовом в інтересах позивача, в якому просив зменшити розмір аліментів на утримання його доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , які утримуються із ОСОБА_1 відповідно до рішення Ленінського районного суду міста Миколаєва від 22.08.2013 року на користь ОСОБА_2 , та визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі в розмірі 5000,00 грн. до досягнення дитиною повноліття.

Позовні вимоги обґрунтовував наступним. Станом на 14.05.2018 року ОСОБА_1 перед ОСОБА_2 заборгованості по сплаті аліментів не має та від утримання дитини не ухиляється.

В жовтні 2014 року ОСОБА_1 зареєстрував шлюб з іншою жінкою ОСОБА_5 , від якого в них ІНФОРМАЦІЯ_2 народилася дитина - донька ОСОБА_6 , у зв`язку із чим змінився сімейний стан позивача, що, як наслідок, призвело до збільшення витрат на проживання та неможливості надавати матеріальну допомогу на утримання доньки у розмірі, встановленому рішенням суду. Крім того, нинішня дружина позивача на теперішній час не працює, знаходиться вдома по догляду за дитиною, на обліку в державній службі зайнятості як безробітна не зареєстрована. Крім того, позивач працює та проживає разом із сім`єю в м. Києві, де подружжя мешкає в орендованій квартирі, разом із матір`ю дружини, яка не є громадянкою України та ніде не працює. Загальні витрати позивача на оренду квартири та оплату комунальних послуг складають 15500,00 грн. на місяць. Через погіршення стану здоров`я дружини позивача, яка перенесла операцію на хребті, родина вимушена користуватися послугами платної няні, місячна вартість яких становить 8100,00 грн. Крім того, у позивача є кредит у ПАТ «Креді агріколь банк» в розмірі 120290,00 грн. строком на 24 місяці, який оформлений 18.08.2017 року, відповідно до якого щомісячно позивач сплачує в погашення заборгованості грошові кошти у сумі 8373,13 грн. Також, позивач є студентом Міжрегіональної академії управління персоналом Вищої школи міжрегіонального менеджменту Польсько-Українського освітнього центру при МАУП, річна вартість навчання в якому складає 18000,00 грн.

Середньомісячна заробітна плата позивача складає близько 60191,00 грн., з яких після сплати усіх витрат, залишається на утримання сім`ї 23164,00 грн., що вказує на суттєву зміну позивача в життєвих обставин та матеріального становища, що є підставою для зменшення розміру аліментів (а.с. 1-3).

Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 14 квітня 2019 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволені частково.

Змінено розмір аліментів, стягнутих із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 згідно рішення Ленінського районного суду міста Миколаєва від 22.08.2013 року у цивільній справі № 2/489/2282/13.

Стягнуто із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання дитини - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/5 частини заробітку (доходу), але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дати набрання рішенням суду законної сили і до досягнення дитиною повноліття.

Відкликано виконавчий лист, виданий Ленінським районним судом міста Миколаєва по цивільній справі № 2/489/2282/13, а також розподілені судові витрати (а.с. 206-210).

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , повторюючи доводи позовної заяви, просить змінити рішення суду першої інстанції в частині стягнення аліментів в розмірі 1/5 частини заробітку, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, та призначити аліменти на утримання доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у твердій грошовій формі 5000 грн. щомісячно або у розмірі 1/9 частки від усіх видів заробітку до досягнення дитиною повноліття. Посилається на те, що розмір стягнутих з нього аліментів величезний, що крім обов`язку сплати аліментів на утримання доньки від першого шлюбу, він повинен утримувати дружину, доньку, забезпечувати всім необхідним свою родину. Державою визначений мінімальний гарантований розмір аліментів - не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Той розмір, який сплачує він, значно більший, тому він наполягає на розмірі 5000 грн. або 1/9 частки його доходу. (а.с. 212-218).

У відзиві на апеляційну скаргу представники відповідачки просять рішення суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення, наполягаючи на законності та обгрунтованості рішення суду першої інстанції.

В судовому засіданні апеляційного суду позивач та його представник підтримали доводи апеляційної скарги та просили її задовольнити.

Представники відповідачки просили відмовити в задоволенні скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників справи, переглянувши справу за наявними в ній доказами та перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги колегія суддів прийшла до такого.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції відповідає наведеним вимогам.

Судом встановлено, що відповідно до рішення Ленінського районного суду міста Миколаєва від 22.08.2013 року із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 стягнуті аліменти на утримання доньки ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 18.07.2013 року і до повноліття дитини.

Виданий відповідно до вказаного рішення виконавчий лист знаходиться на примусовому виконанні в міжрайонному відділі державної виконавчої служби по Індустріальному та Немишлянському районах міста Харків Головного територіального управляння юстиції у Харківській області.

24.10.2014 позивач зареєстрував шлюб з ОСОБА_5 , а ІНФОРМАЦІЯ_2 в них народилась донька ОСОБА_6 .

Таким чином, після стягнення з позивача аліментів за рішенням суду його сімейний стан змінився шляхом реєстрації шлюбу з іншою жінкою та народження в них дитини.

Зміну матеріального стану позивач підтвердив наступними доказами.

Відповідно до договору оренди житлового приміщення від 01.01.2017 ОСОБА_1 та членам його сім`ї ( ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ) надано в користування на умовах оренди строком три роки квартиру за адресою: АДРЕСА_1 . Орендна плата згідно договору складає 12500,00 грн. на місяць, без урахування комунальних платежів і інших послуг.

Комплексним договором № 1/3119348 від 15.08.2017 підтверджується отримання позивачем в ПАТ «Креді Агріколь Банк» кредиту в розмірі 120290,00 грн., строком на 24 місяці, відповідно до додатку № 1 якого сума місячного платежі складає 8373,13 грн.

Довідкою Дарницької районної філії Київського міського центру зайнятості від 04.06.2018 позивач підтвердив, що його дружина ОСОБА_11 на обліку в державній службі зайнятості як безробітна не зареєстрована.

Факт захворювання дружини ОСОБА_12 позивач підтвердив випискою ТОВ «Медичний центр «Добробут-Поліклініка» від 14.06.2018, рахунком на оплату медичних послуг в розмірі 30000,00 від 19.06.2018.

Згідно довідки № 424/вмш від 11.06.2018 ОСОБА_1 є студентом Вищої школи менеджменту з 21.08.2017 року та стипендію не отримує. Оплата одного року навчання становить 18000,00 грн.

Відповідно до трудового договору від 15.01.2018 року, укладеного строком на один рік, позивач для догляду за дитиною користується послугами няні.

Відповідно до довідки ТОВ «Самсунг Електронікс Україна Компані» від 13.06.2018 № 189 ОСОБА_1 працює з 02.06.2017 року на посаді провідного інженер-програміста та його заробітна плата до виплати за січень - травень 2018 року склала 300955,06 грн.

Із листа ТОВ «Самсунг Електронікс Україна Компані» від 19.12.2018 № RD/1/19-12 вбачається, що загальна сума утриманих із ОСОБА_1 аліментів за період з серпня 2018 року по листопад 2018 року становить 141443,29 грн.

Доданим до відзиву на позовну заяву розрахунку заборгованості по аліментам державного виконавця від 29.12.2018 № 14.1-34/72402 підтверджується, що станом на 01.11.2018 за позивачем рахується заборгованість по аліментам в сумі 553618,40 грн.

Задовольняючи позов частково, суд посилаючись на норми Сімейного Кодексу України та на встановлені обставини справи, прийшов до висновку про те, що сімейний та матеріальний стан платника аліментів змінився, оскільки в нього мається інша сім`я, дитина, яких він повинен утримувати.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновками суду першої інстанції, враховуючи наступне.

Частиною 2 статті 51 Конституції України та статтею 180 СК України визначено загальний обов`язком батьків утримувати своїх дітей до їх повноліття.

Відповідно до статті 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку.

У Декларації прав людини проголошено, що дитині законом та іншими заходами повинен бути забезпечений спеціальний захист та надані можливості та умови, які б дозволяли їй розвиватися фізично, розумово, морально, духовно та в соціальному відношенні здоровим та нормальним шляхом, що дитина повинна рости під піклуванням та відповідальністю своїх батьків та у будь-якому разі в атмосфері матеріальної забезпеченості, що суспільство та органи публічної влади повинні здійснювати особливе піклування про дитину, яка не має достатніх коштів для існування, що дитина за будь-яких обставин повинна бути серед тих, хто першим отримує захист та допомогу.

Відповідно до частини першої та другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Статтею 18 зазначеної вище Конвенції передбачено, що суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини.

Відповідно до статті 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку про те, що при вирішенні даного спору доцільно застосовувати положення частини восьмої статті 7 СК України, відповідно до якої регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до частини третьої статті 181 СК України (в редакції тут і далі - на час виникнення спірних правовідносин) за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Частина 1 статті 182 СК України вказує на обставини, які мають враховуватися при визначені розміру аліментів.

Відповідно до статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Як зазначено у частині другій статті 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини При цьому мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно до частини першої статті 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

В частині першій статті 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Згідно з пунктом 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року N 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

У справі, яка переглядається, суд першої інстанції, врахувавши наведені вище положення, норму статті 192 СК України щодо можливості перегляду розміру аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом, наявність у позивача іншої дитини та дружини-утриманця, наявність стабільного доходу, а отже і можливості сплачувати аліменти, з урахуванням інтересів та потреб саме дитини, дійшов обґрунтованого висновку про те, що з відповідача необхідно стягувати аліменти на утримання неповнолітньої доньки у розмірі 1/5 частини від його заробітку (доходу). Встановлені судами обставини дають можливість позивачу належним чином виконувати покладені на нього законодавством зобов`язання, а саме: сплачувати аліменти у визначеному судом першої інстанції розмірі на утримання доньки від першого шлюбу до досягнення нею повноліття.

Доводам позивача щодо того, що в нього на утриманні знаходиться, крім зазначених осіб, теща та його рідна матір, суд дав належну оцінку, оскільки матеріали справи не містять доказів того, що матір позивача є непрацездатною та потребує матеріальної допомоги (ст. 202 СК України).

Обов`язку позивача утримувати тещу діючий СК не передбачає.

Докази того, що дружина позивача має певні проблеми із здоров`ям містяться в матеріалах справи (а.с. 25-26), але докази того, що у зв`язку з ними сім`я несе витрати, не надані, оскільки розрахунок на а.с. 27 не містить прізвища особи, кому він виданий та ким сплачено суму, зазначену в ньому.

Кредитні зобов`язання відповідно до укладеного договору від 15.08.2017 року строком на два роки, тобто до серпня 2019 року позивач, як він пояснив в судовому засіданні апеляційного суду, виконуються ним без порушень.

Трудовий договір з нянею, укладений 15.01.2018 року строком на один рік, на час, з якого за законом змінюється розмір аліментів, вже закінчив свою дію, тобто ці витрати вже на впливають на матеріальний стан позивача.

Доводи апеляційної скарги щодо того, що розмір аліментів, якій він сплачує і буде сплачувати після вступу рішення суду в законну силу, занадто великий, не заслуговують на увагу.

В пункті 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року N 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» зазначено, що ж до максимального розміру аліментів, які стягуються з боржника, то відповідно до ч. 3 ст. 70 Закону України від 21 квітня 1999 р. N 606-XIV "Про виконавче провадження" він не повинен перевищувати 50 відсотків заробітної плати цієї особи. Аналогічні положення містяться в частині другій статті 70 Закону України від 02.06.2016 року № 1404-VIII "Про виконавче провадження".

Визначена судом частка щомісячного розміру аліментів від заробітної плати (доходу) позивача не перевищує вказаного розміру.

Та обставина, що на теперішній час позивач має обов`язок погасити заборгованість по аліментам, через що з нього утримується 50% заробітної плати щомісячно, не впливає на правильність ухваленого рішення суду, оскільки заборгованість утворилась як результат невиконання позивачем рішення суду про стягнення аліментів від 22.08.2013 року (а.с.144-146).

Доводи апеляційної скарги відносно того, що позивачу невідомо як використовуються кошти, які він зараз, з серпня 2018 року, сплачує на дитину, не заслуговують на увагу, оскільки вказані обставини не є предметом позову.

За таких обставин, колегія суддів, відповідно до вимог статей 12, 13, 81 ЦПК України дослідивши всі наявні у справі докази в їх сукупності та надавши їм належну оцінку, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, погоджується з висновками суду першої інстанції. Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції були правильно, всебічно і повно встановлені обставини справи, характер правовідносин, які виникли між сторонами та застосовано правові норми, які підлягали застосуванню при вирішенні даного спору, в зв`язку із чим рішення суду підлягає залишенню без змін, як ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. 367, 375, 382, 389 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 14 квітня 2019 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття. Може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання її повного тексту у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий Л.М. Прокопчук

Суддя Н.В. Самчишина

Суддя Л.М. Царюк

Повний текст судового рішення складено 10 червня 2019 року