Постанова

Іменем України

18 березня 2019 року

м. Київ

справа № 175/359/16-ц

провадження № 61-29953св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Ступак О. В. (суддя-доповідач), Погрібного С. О., Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідачі: ОСОБА_5, ОСОБА_6,

особа, яка подавала апеляційну скаргу, - Товариство з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс»,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс» на ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 02 червня 2017 року у складі судді Свистунова О. В.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог і рішень судів

У квітні 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання права власності.

Ухвалою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 13 липня 2016 року позовну заяву ОСОБА_4 залишено без розгляду на підставі пункту 3 частини першої статті 207 ЦПК України 2004 року у зв'язку з повторною неявкою позивача.

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, Товариство з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс» (далі - ТОВ «ФК «Вектор Плюс»)подало апеляційну скаргу.

Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 02 червня 2017 року відмовлено ТОВ «ФК «Вектор Плюс» у відкритті апеляційного провадження.

Апеляційний суд, відмовляючи у відкритті апеляційного провадження, виходив із того, що ухвала про залишення без розгляду позовної заяви ОСОБА_4 від 13 липня 2016 року не порушує права чи інтереси ТОВ «ФК «Вектор Плюс».

Короткий зміст та узагальнюючі доводи касаційної скарги

У червні 2017 року ТОВ «ФК «Вектор Плюс»подало до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу на ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 02 червня 2017року, в якій просить скасувати зазначене судове рішення та направити справу на продовження розгляду до суду апеляційної інстанції, обґрунтовуючи свої вимоги порушенням судом норм процесуального права. Вказує на те, що 20 березня 2008 року ОСОБА_7 уклав з ВАТ «Сведбанк» правонаступником якого є ПАТ «Сведбанк» кредитний договір № 0301/0308/88-028. Із метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором, 20 березня 2008 року між банком та ОСОБА_7 укладений іпотечний договір № 0301/0308/88-028-Z-1, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Bixpoв C. B., відповідно до умов якого, в іпотеку передано квартиру АДРЕСА_1. 28 листопада 2012 року банк відступив ТОВ «ФК «Вектор Плюс» відповідно до договору факторингу № 15 та договору про відступлення прав за іпотечними договорами від 28 листопада 2012 року своє право вимоги до ОСОБА_7 за зобов'язаннями за кредитним та іпотечним договорами. ОСОБА_4 у своєму позові просив визнати недійсним договір про відступлення прав за іпотечними договорами від 28 листопада 2012 року та скасувати заборону на відчуження квартири АДРЕСА_1, що безпосередньо зачіпає інтереси ТОВ «ФК «Вектор Плюс» як іпотекодержателя за іпотечним договором. Відмовляючи у відкритті апеляційного провадження, суддя неправильно застосував норми статті 297 ЦПК України 2004 року та дійшов передчасного висновку про наявність підстав для відмови у відкритті апеляційного провадження.

Рух справи у суді касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 02 серпня 2017 року відкрито касаційне провадження у справі, витребувано цивільну справу та надано строк для подання заперечень на касаційну скаргу.

15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», за яким судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд (стаття 388 ЦПК України).

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У травні 2018 року Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ передано указану справу до Верховного Суду.

Станом на час розгляду вказаної справи у Верховному Суді від інших учасників справи не надходило відзивів на касаційну скаргу.

Згідно із частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до статті 401 ЦПК України попередній розгляд справи має бути проведений протягом п'яти днів після складення доповіді суддею-доповідачем колегією у складі трьох суддів у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи. Суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Позиція Верховного Суду

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржуване рішення апеляційного суду - без змін, оскільки його ухвалено з додержанням норм процесуального права.

Нормативно-правове обґрунтування

Згідно із пунктом 8 частини третьої статті 129 Конституції України однією з основних засад судочинства в Україні є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Конституційний Суд України у Рішенні від 11 грудня 2007 року № 11?рп/2007 у справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_8 щодо офіційного тлумачення положень пункту 8 частини третьої статті 129 Конституції України, частини другої статті 383 Кримінально-процесуального кодексу України зазначив, що реалізацією права особи на судовий захист є можливість оскарження судових рішень у судах апеляційної та касаційної інстанцій. Перегляд судових рішень в апеляційному та касаційному порядку гарантує відновлення порушених прав і охоронюваних законом інтересів людини і громадянина (абзац третій підпункту 3.1 пункту 3 мотивувальної частини).

Конституційні гарантії захисту прав і свобод людини та громадянина в апеляційній та касаційній інстанціях конкретизовано положеннями глав 1, 2 розділу V ЦПК України, де врегульовано порядок і підстави для апеляційного та касаційного оскарження рішень і ухвал суду в цивільному судочинстві.

Європейський суд з прав людини вказує, що відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції, якщо апеляційне оскарження існує в національному правовому порядку, держава зобов'язана забезпечити особам під час розгляду справи в апеляційних судах, в межах юрисдикції таких судів, додержання основоположних гарантій, передбачених статтею 6 Конвенції, з урахуванням особливостей апеляційного провадження, а також має братись до уваги процесуальна єдність судового провадження в національному правовому порядку та роль в ньому апеляційного суду. «Право на суд», одним із аспектів якого є право доступу, не є абсолютним і може підлягати обмеженням; їх накладення дозволене за змістом, особливо щодо умов прийнятності апеляційної скарги. Проте такі обмеження повинні застосовуватись з легітимною метою та повинні зберігати пропорційність між застосованими засобами та поставленого метою (VOLOVIK v. UKRAINE, N 15123/03, § 53, 55, ЄСПЛ, від 06 грудня 2007 року).

Відповідно до частини першої статті 292 ЦПК України (у редакції, чинній на момент подання апеляційної скарги) сторони та інші особи, які беруть участь у справі, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їх права та обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

За змістом зазначеної статті право на апеляційне оскарження мають особи, які не брали участі у справі, проте ухвалене судове рішення завдає їм шкоди, що виражається у несприятливих для них наслідках. Особи, які не брали участі у справі, мають право оскаржити в апеляційному порядку ті судові рішення, які безпосередньо встановлюють, змінюють, обмежують, або припиняють права або обов'язки цих осіб.

Отже, первинним для розгляду апеляційної скарги ТОВ «ФК «Вектор Плюс» - особи, яка не брала участі у цій справі, є з'ясування апеляційним судом тієї обставини, чи суд оскаржуваним рішенням вирішив питання про його права, інтереси, та (або) обов'язки.

Обґрунтовуючи своє право на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції, ТОВ «ФК «Вектор Плюс» зазначило, що ухвала суду першої інстанції про залишення позовної заяви ОСОБА_4 без розгляду безпосередньо порушує його права.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Установивши, що ТОВ «ФК «Вектор Плюс» не є учасником справи, яка розглядається, і що судом першої інстанції при залишенні позовної заяви ОСОБА_4 без розгляду, питання про його права та обов'язки не вирішувалися, апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для прийняття апеляційної скарги.

Частиною четвертою статті 297 ЦПК України 2004 року визначено вичерпний перелік підстав, відповідно до яких суддя-доповідач відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі, зокрема: у випадку, якщо справа не підлягає апеляційному розгляду у порядку цивільного судочинства; є ухвала про закриття апеляційного провадження у зв'язку з відмовою особи від апеляційної скарги; є ухвала про відмову у задоволенні апеляційної скарги цієї особи або про відмову у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою.

Хоча у справі, яка переглядається, суд апеляційної інстанції, постановляючи ухвалу про відмову у відкритті апеляційного провадження на ухвалу суду першої інстанції, не врахував, що відсутність права на апеляційне оскарження є підставою для відмови у прийнятті апеляційної скарги, а не підставою для відмови у відкритті апеляційного провадження, однак установивши вищезазначені фактичні обставини дійшов правильного висновку про відсутність права ТОВ «ФК «Вектор Плюс» на апеляційне оскарження ухвали Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 13 липня 2016 року про залишення без розгляду позовної заяви ОСОБА_4 на підставі пункту 3 частини першої статті 207 ЦПК України 2004 року у зв'язку з повторною неявкою позивача, Верховний Суд вважає, що ця обставина не може бути підставою для скасування ухвали, оскільки як наголошував Європейський суд з прав людини у справах «Sutyazhnik v. Russia» від 29 липня 2009 року, «Esertas v. Lithuania» від 31 травня 2012 року у справах можуть бути обставини, які свідчать про відсутність соціальної потреби чи нагальної суспільної необхідності, які б виправдовували відхилення від принципу правової визначеності. Тобто не потрібно скасовувати правильне по суті рішення суду лише заради правового пуризму.

Викладене дає підстави для висновку, що касаційна скарга є необґрунтованою у зв'язку з чим підлягає залишенню без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін із підстав, передбачених статтею 410 ЦПК України.

Керуючись статтями 401, 409, 410 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс»залишити без задоволення.

Ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 02 червня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:О. В. Ступак
С. О. Погрібний Г. І. Усик