Ухвала

31 травня 2019 року
м. Київ
справа №310/5594/16-ц
провадження №61-10490ск19

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Коротенка Є. В. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Бердянського міськрайонного суду від 12 жовтня 2016 року та постанову Запорізького апеляційного суду від 17 квітня 2019 року у справі за позовом військового прокурора Запорізького гарнізону Південного регіону України в інтересах держави в особі Міністерства оборони України, військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_1 про визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку та повернення земельної ділянки, треті особи: Бердянська районна державна адміністрація, Управління Держгеокадастру у Бердянському районі Запорізької області,
ВСТАНОВИВ:

У серпні 2016 року військовий прокурор Запорізького гарнізону Південного регіону України Запорізького гарнізону Південного регіону України в інтересах держави в особі Міністерства оборони України, військової частини НОМЕР_1 звернувся до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що рішенням Бердянської районної ради № 7 від 28 грудня 2000 року земельна ділянка площею 2802,06 га була передана в постійне користування Донецькій квартирно експлуатаційній частині військової частини НОМЕР_2 Бердянського гарнізону для розміщення та обслуговування об`єктів і споруд полігону. На підставі зазначеного рішення був виданий державний акт на право постійного користування землею серії ІІ-ЗП № 001486. Наказом Головнокомандувача військ Протиповітряної оборони Збройних сил України № 75 від 05 листопада 2003 року військову частину НОМЕР_2 було ліквідовано, її правонаступником визначено військову частину НОМЕР_1 (Дніпропетровська область, м. Нікополь).

Розпорядженням голови Бердянської районної державної адміністрації від 03 квітня 2009 року № 192 вищевказана земельна ділянка площею 2806,06 га була вилучена із користування військової частини НОМЕР_1 , правонаступника військової частини НОМЕР_2 , та передана до земель запасу Новопетрівської сільської ради Бердянського району.

Рішенням господарського суду Запорізької області від 07 грудня 2010 року, залишеним без змін постановою Донецького апеляційного господарського суду від 15 лютого 2011 року, був задоволений позов заступника військового прокурора Запорізького гарнізону про скасування розпорядження Бердянської районної державної адміністрації Запорізької області від 03 квітня 2009 року № 192 «Про припинення військовій частині НОМЕР_2 права постійного користування земельною ділянкою».

Разом з тим, під час розгляду справи в господарському суді головою Бердянської районної державної адміністрації Запорізької області було видане розпорядження від 12 лютого 2010 року № 80, яким було затверджено проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність громадянам для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель сільськогосподарського призначення державної власності, які перебувають в запасі на території Новопетрівської сільської ради Бердянського району Запорізької області. Пунктом 2 вказаного розпорядження безоплатно передано у власність громадянам земельні ділянки, в тому числі пасовища, для ведення особистого сільського господарства, у тому числі й відповідачу ОСОБА_1 передано земельну ділянку площею 2,0000 га.

На виконання вказаного розпорядження відповідач отримав державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯК № 920294, про що вчинено запис до книги записів реєстрації державних актів на право власності на землю та право постійного користування землею, договорів оренди землі від 20 лютого 2010 року про державну реєстрацію державного акта.

Посилаючись на те, що військова частина НОМЕР_1 як правонаступник на законних підставах користується земельною ділянкою, а прокурором з 2009 року вживаються заходи щодо захисту порушених прав держави в особі Міністерства оборони України та військової частини НОМЕР_1 , прокурор просив: визнати причини пропуску строку позовної давності для звернення з позовною заявою до суду поважними та поновити даний строк; визнати недійсним державний акт серії ЯК № 920294 на право власності на земельну ділянку площею 2,0000 га, вартістю 35 874,34 грн, що розташована на території Новопетрівської сільської ради Бердянського району Запорізької області, виданий ОСОБА_1 ; повернути земельну ділянку площею 2,0000 га, яка розташована на території Новопетрівської сільської ради Бердянського району Запорізької області, законному землекористувачу - військовій частині НОМЕР_1 ; стягнути з відповідача на користь військової прокуратури Південного регіону України судовий збір у розмірі 2 756 грн.

Рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 12 жовтня 2016 року позов задоволено.

Поновлено військовому прокурору Запорізького гарнізону Південного регіону України строк звернення з позовною заявою до Бердянського міськрайонного суду Запорізької області.

Визнано недійсним державний акт серії ЯК № 920294 на право власності на земельну ділянку площею 2,0000 га, вартістю 35 874,34 грн, що розташована на території Новопетрівської сільської ради Бердянського району Запорізької області, який виданий ОСОБА_1 .

Повернуто від ОСОБА_1 земельну ділянку площею 2.0000 га, яка розташована на території Новопетрівської сільської ради Бердянського району Запорізької області, законному користувачу військовій частині НОМЕР_1 .

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь військової прокуратури Південного регіону України судовий збір у розмірі 2 756 грн.

Постановою Запорізького апеляційного суду від 17 квітня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення. Рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 12 жовтня 2016 року залишено без змін.

Не погодившись з такою постановою ОСОБА_1 подав касаційну скаргу на нього, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати рішення Бердянського міськрайонного суду від 12 жовтня 2016 року та постанову Запорізького апеляційного суду від 17 квітня 2019 року. Ухвалити у справі нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки вона подана на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України.

Відповідно до пункту 2 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно з частиною четвертою статті 274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах, в яких ціна позову перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).

Станом на 01 січня 2019 року п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб становить 960 500 грн (1 921* 500).

Предметом спору у даній справі є вимоги як майнового характеру повернення земельної ділянки, так і немайнового характеру визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку.

Вимоги майнового характеру, 35 874,34 грн, станом на 01 січня 2019 року не перевищують п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб 960 500 грн (1 921 * 500).

Зазначена справа є незначної складності та не належить до виключень із цієї категорії, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України.

Згідно зі статтею 274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: 1) що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів та поділ майна подружжя; 2) щодо спадкування; 3) щодо приватизації державного житлового фонду; 4) щодо визнання необґрунтованими активів та їх витребування відповідно до глави 12 цього розділу; 5) в яких ціна позову перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 6) інші вимоги, об`єднані з вимогами у спорах, вказаних у пунктах 1-5 цієї частини.

Верховний Суд урахував ціну позову, предмет позову, складність та прийшов висновку, що дана справа є незначної складності, ціна позову якої не перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а тому не належить до виключень із цієї категорії, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України.

Малозначна справа є такою в силу своїх властивостей, тому незалежно від того визнавав її такою суд першої чи апеляційної інстанції, ураховуючи, що частина шоста статті 19 ЦПК України належить до Загальних положень цього Кодексу, які поширюються й на касаційне провадження, Верховний Суд вважає за можливе визнати цю справу малозначною.

Верховним Судом досліджено та взято до уваги: ціну позову, предмет позову, складність справи, а також значення справи для сторін і суспільства.

Касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять посилання на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню.

Верховним Судом також перевірено, чи мають місце обставини, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, та зазначених обставин не встановлено.

Вказівка в резолютивній частині постанови Запорізького апеляційного суду від 17 квітня 2019 року про можливість її оскарження до Верховного Суду, не є підставою для відкриття касаційного провадження судом касаційної інстанції, оскільки оскаржене судове рішення ухвалене у малозначній справі.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

Верховний Суд зауважує, що застосування критерію малозначності справи в цій справі було передбачуваним, справу розглянули суди двох інстанцій в межах своїх повноважень, заявник не переконав у наявності інших виключних обставин, які за положеннями Кодексу могли вимагати касаційного розгляду справи.

З урахуванням наведеного, оскільки касаційна скарга подана на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.

Верховний Суд наголошує на тому, що під час вирішення питання про відкриття касаційного провадження (зокрема й про відмову у відкритті провадження) у справі не надається правова оцінка законності та обґрунтованості оскаржуваних судових рішень, а виключно встановлюється наявність підстав чи відсутність таких підстав для їх касаційного оскарження відповідно до вимог статей 389, 394 ЦПК України.

Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 2 частини шостої, частиною дев`ятою статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Бердянського міськрайонного суду від 12 жовтня 2016 року та постанову Запорізького апеляційного суду від 17 квітня 2019 року у справі за позовом військового прокурора Запорізького гарнізону Південного регіону України в інтересах держави в особі Міністерства оборони України, військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_1 про визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку та повернення земельної ділянки, треті особи: Бердянська районна державна адміністрація, Управління Держгеокадастру у Бердянському районі Запорізької області.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали надіслати заявникові.

Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.

Суддя Є. В. Коротенко