Номер провадження: 22-ц/813/3398/19
Номер справи місцевого суду: 520/5982/17
Головуючий у першій інстанції Огренич І. В.
Доповідач Таварткіладзе О. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.10.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Таварткіладзе О.М.,

суддів: Заїкіна А.П., Погорєлової С.О.

за участю секретаря судового засідання: Віцько А.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду м.Одеси від 16 листопада 2018 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя,

В С Т А Н О В И В:

У травні 2017 року представник ОСОБА_1 звернувся до суду з вищевказаним позовом, в якому просить здійснити поділ спільного майна подружжя, між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , а саме 1/2 частини квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 58,8 кв.м., житловою площею 38,3 кв.м., яка зареєстрована на ім`я ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу від 03.12.2009 року, зареєстрованого в реєстрі за № 3504, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Ланським А.В., визнавши за кожним право власності по 1/4 частці вказаної квартири.

Рішенням Київського районного суду м.Одеси від 16 листопада 2018 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Київського районного суду м.Одеси від 16 листопада 2018 року та ухвалити нове про задоволення позовних вимог, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, заперечень на неї, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Відповідно до ч.1,2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Залишаючи позовну заяву ОСОБА_1 без задоволення, суд першої інстанції виходив з недоведеності та необгрунтованості позивачем своїх вимог.

Такий висновок суду першої інстанції є вірним.

Норми СК України у статтях 57, 60 встановлюють загальні принципи нормативно-правового регулювання відносин подружжя щодо належного їм майна, згідно з якими майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Майно, набуте кожним з подружжя до шлюбу, є особистою приватною власністю кожного з них.

Зокрема, відповідно до пункту 3 частини першої статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею (ним) за час шлюбу, але за кошти, які належали їй (йому) особисто.

Отже, належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи норму статті 60 СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

Тобто статус спільної сумісної власності визначається такими чинниками:

1) час набуття майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття).

Норма статті 60 СК України вважається застосованою правильно, якщо набуття майна відповідає цим чинникам.

У зв`язку з викладеним у разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя це майно не може вважатися об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане.

Тому сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об`єктів права спільної сумісної власності подружжя.

Презумпція спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними у період шлюбу може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Як вбачається з матеріалів справи, 05 жовтня 2002 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було зареєстровано шлюб.

Під час шлюбу, ІНФОРМАЦІЯ_1 у сторін народився син ОСОБА_4 .

Рішенням Київського районного суду м.Одеси від 08 липня 2013 року розірвано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (а.с.38).

В період перебування сторін у шлюбі, 03.12.2009 року між ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_2 , ОСОБА_3 (мамою ОСОБА_2 ) було укладено договір купівлі-продажу трьохкімнатної квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 58,8 кв.м., житловою площею 38,3 кв.м., відповідно до якого ОСОБА_2 та його мати - ОСОБА_3 придбали вищевказану квартиру у рівних частках. Продаж вищевказаної квартири вчинено за 15 027 гривень. Даний договір посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Ланським А.В. 03.12.2009 року о 14 годині 13 хвилин (а.с.11-12).

На 1/4 частку вказаної квартири, яка належить ОСОБА_2 претендує позивач, посилаючись на те, що 1/2 частка спірної квартири була придбана відповідачем у період шлюбу з позивачем за їх спільні кошти, тому є об`єктом спільного сумісного майна подружжя.

Разом з тим, з матеріалів справи вбачається, що за 51 хвилину до придбання квартири АДРЕСА_1 , ОСОБА_2 та його мати ОСОБА_3 уклали договір купівлі-продажу з ОСОБА_7 , відповідно якого продали останній двохкімнатну квартиру АДРЕСА_2 , яка належала їм на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого Управлінням житлово-комунального господарства виконкому ОМР народних депутатів 24.02.1995 року за реєстровим № 19-3338, зареєстрованого в КП «ОМБТІ та РОН» 30.11.2009 року в реєстровій книзі № 732 пр, під реєстровим № 346, на сторінці № 137. Продаж вищезазначеної квартири вчинено за 25 350 грн. Вказаний договір посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Ланським А.В. 03.12.2009 року о 13 годині 22 хвилини (а.с.52-53).

Таким чином, 1/2 частка спірної квартири була придбана ОСОБА_2 за кошти від продажу квартири, яка належала йому до укладення шлюбу з ОСОБА_1 та у такому разі є його особистою власністю.

Позивачем-апелянтом не надано доказів, що спірна частка квартири АДРЕСА_1 була придбана за їх спільні кошти з ОСОБА_2

Сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об`єкта права спільної сумісної власності подружжя.

З даних договорів та витягів до них вбачається, що ОСОБА_2 та його мати ОСОБА_3 придбали 03.12.2009 року квартиру АДРЕСА_1 лише після продажу в цей самий день квартири АДРЕСА_2 . Дані договори купівлі-продажу квартир були укладені в один і той самий день, в одному і тому самому місці, а саме де розташована нотаріальна контора приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Ланського А.В., з різницею в часі 51 хвилину.

При цьому рішення про продаж квартири АДРЕСА_2 приймали її співвласники ОСОБА_3 та ОСОБА_2 (мати та син відповідно) і вони ж приймали рішення про купівлю спірної квартири АДРЕСА_1 в таких самих частках.

При таких обставинах, суд першої інстанції обгрунтовано вважав належним чином спростованою відповідачем презумпцію права спільної сумісної власності на майно, яке придбано під час зареєстрованого шлюбу, а саме на 1/2 частку квартири АДРЕСА_1

Доводи апеляційної скарги про те, що квартира була придбана за спільні кошти і що відповідачем не доведено, що саме за кошти виручені від продажу попередньої квартири він оплатив частку у придбаній спірній квартирі таким чином не спростував презумпцію спільної сумісної власності на спірну частку майна є неспроможними, оскільки фактично є припущенням апелянта та зведені до намагання переоцінки доказів, яким судом було надано обґрунтовану оцінку.

Доводи апеляційної скарги, що суд першої інстанції не вирішив спір між сторонами по суті, є необґрунтованими, оскільки за результатом розгляду справи, суд відмовив позивачу у задоволенні позовних вимог, таким чином розглянувши справу по суті.

Доводи апеляційної скарги, що суд першої інстанції не надав правової оцінки факту надання ОСОБА_8 нотаріально посвідченої згоди ОСОБА_9 на придбання частки спірної квартири, не спростовують правильність висновків суду, оскільки надання згоди на купівлю майна не означає, що дане майно куплено за грошові кошти апелянта.

Доводи апеляційної скарги, що суд першої інстанції передчасно зробив висновки, що спірне майно є особистою власністю відповідача, оскільки таких вимог відповідачем заявлено не було та таким чином суд вийшов за межі позовних вимог, не є спроможніми, оскільки районний суд, відмовляючи у поділі спірного майна, як спільного сумісного майна набутого в шлюбі, мотивував відмову у задоволенні позовних вимог позивача у зв`язку зі спростуванням відповідачем презумпції спільного майна набутого у зареєстрованому шлюбі передбаченою ч.2 ст.60 СК України, виходячи з встановлених у справі обставин та надаючи належну правову оцінку доказів, наданих відповідачем в частині того, що спірне майно набуте за кошти від продажу іншої квартири, 1/2 частка якої в свою чергу набута відповідачем у власність в порядку приватизації до укладення шлюбу.

Доводи апеляційної скарги, що суд першої інстанції не взяв до уваги, що частина грошових коштів на Ѕ частину спірної квартири надавалися позивачем, яка в період шлюбу працювала та отримувала достатній дохід, не приймаються до уваги, оскільки дані доводи засновані на припущеннях, в той час, як відповідачем документально підтверджено, що спірне майно було придбано відповідачем майже одночасно з продажем своєї частки в іншій квартирі, яка належала йому до укладення шлюбу з ОСОБА_1 .

Інші доводи апеляційної скарги не можуть бути підставою для скасування рішення суду, є припущеннями апелянта, бездоказовими та безпідставними.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381, 383 ЦПК України, Одеський апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Київського районного суду м.Одеси від 16 листопада 2018 року - залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з моменту її прийняття, проте може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено: 16.10.2019 року.

Головуючий О.М. Таварткіладзе

Судді: А.П. Заїкін

С.О. Погорєлова