ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 травня 2019 року

м. Харків

справа № 645/1788/19

провадження № 22-ц/818/2735/19

Харківський апеляційний суду складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого: Коваленко І.П.,

суддів: Овсяннікової А.І., Сащенка І.С.,

за участі секретаря: Дмитренко А.Ю.,

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 ,

відповідач: ОСОБА_2 ,

відповідач: ОСОБА_3 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання недійсним договору купівлі-продажу транспортного засобу № 7284/18/002968 від 25.10.2018 року та застосування наслідків недійсності правочину, визнання права спільної сумісної власності на автомобіль за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в особі її представника Горлач Олени Сергіївни на ухвалу Фрунзенського районного суду м. Харкова від 02 квітня 2019 року в складі судді Горпинич О.В.,

встановив:

У березні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 в якому просила визнати недійсним договір купівлі-продажу транспортного засобу № 7284/18/002968 від 25.10.2018 року, застосувати наслідки недійсності правочину, а саме повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину: - визнати за нею та відповідачем ОСОБА_2 право спільної сумісної власності на автомобіль «SKODA FABIA», державний номерний знак НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 ; зобов`язати ОСОБА_2 повернути набувачці автомобіля ОСОБА_3 отримані за договором грошові кошти у розмірі 19000 грн.

Одночасно із позовом позивачка звернулася до суду з заявою про вжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на транспортний засіб автомобіль «SKODA FABIA», державний номерний знак НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 .

В обґрунтування заяви посилається на те, що 23.07.2016 року між нею та ОСОБА_2 було зареєстровано шлюб. У період шлюбу спільними коштами, що були подаровані на весілля було набуто спільне майно - «SKODA FABIA», державний номерний знак НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , що підтверджується договором купівлі- продажу транспортного засобу № 7284/18/002968 від 25.10.2018 року. З вересня 2018 року сторони припинили мешкати разом. 21 березня 2019 року ОСОБА_1 стало відомо, що ОСОБА_2 продав спірний автомобіль. Автомобіль перебуває у фактичному користуванні та розпорядженні третьої особи - ОСОБА_3 , яка набула його з порушенням вимог чинного законодавства, без згоди одного з подружжя. Продаж спільно нажитого майна подружжя без отримання згоди другого з подружжя свідчить про існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам ОСОБА_1 до ухвалення рішення у справі. У разі повторного продажу автомобіля для відновлення прав та її інтересів в майбутньому необхідно буде докласти значних зусиль та витрат. Вказувала, що невжиття заходів забезпечення позову може призвести до відчуження теперішнім власником ОСОБА_3 майна, що в свою чергу може ускладнити або навіть зробити неможливим виконання рішення суду.

Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 02 квітня 2019 року заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову залишено без задоволення.

Не погодившись із зазначеною ухвалою ОСОБА_1 , в особі її представника - адвоката Горлач О.С. звернулась з апеляційною скаргою, в якій, з посиланнями на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просить вказану ухвалу скасувати та ухвалити нову, якою заяву про забезпечення позову задовольнити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що на думку позивача суд першої інстанції безпідставно відмовив у задоволенні її заяви про забезпечення позову, оскільки вона надала докази належності автомобіля «SKODA FABIA», державний номерний знак НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 - ОСОБА_3 , а саме договір купівлі-продажу. Інших доказів у справі не було. Проте, суд першої інстанції, припустивши, що можливо ОСОБА_3 його продала, бо договір купівлі-продажу датований 6 міс. давністю, 25.10.2018 року, безпідставно відмовив у забезпеченні позову, чим порушив частину 5 статті 263, пункт 1 частини 1 статті 264 ЦПК України.

Об`єктивно дійсним підтвердженням належності спірного автомобіля останньому набувачу є довідка МВС датована станом на день розгляду заяви про забезпечення позову. ОСОБА_1 фізично не може надати такої довідки, бо у будь-якому випадку вона буде датуватись більш ранньою датою, не днем слухання справи, і може бути неактуальною станом на момент слухання справи, бо автомобіль може бути проданим у будь-який день.

Вважає, що суд першої інстанції, маючи сумнів щодо належності автомобіля ОСОБА_3 , мав би викликати сторони по справі у судове засідання, і відповідно ОСОБА_3 , надала б найбільш актуальну інформацію щодо належності їй автомобіля.

Вказує, що суд першої інстанції ухвалив оскаржувану ухвалу лише на підставі припущень, за відсутності доказів про те, що ОСОБА_3 продала, чи навіть має бажання реалізувати майно, не викликав сторони для з`ясування необхідних фактів, зазначив про те, що заявниця мала б надати докази належності майна саме на день слухання справи, що є об`єктивно неможливим, чим ухвалив не мотивоване рішення.

Колегія суддів, вислухавши суддю - доповідача, пояснення з`явившихся осіб, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Відмовляючи у задоволенні заяви про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не наведено жодних підстав для забезпечення позову, не обґрунтовано необхідність застосування саме такого виду забезпечення позову, що зазначено у заяві, не вказано яким чином може сприяти виконанню рішення суду вказаний захід забезпечення позову, не приведено обставин та не надано документів, які б свідчили про те, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Такі висновки суду першої інстанції колегія суддів вважає правильними.

Позивачем заявлено про забезпечення позову, а саме накладення арешту на транспортний засіб автомобіль «SKODA FAВІА», номер кузова НОМЕР_3 , державний номерний знак НОМЕР_1 .

Необхідність такого забезпечення позивач обґрунтовувала тим, що існує реальна загроза позбавити її нерухомого майна до вирішення судом справи за її позовом.

Процесуальні підстави для застосування заходів забезпечення позову визначає стаття 149 ЦПК України згідно приписів якої забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову.

Відповідно до частини третьої статті 150 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Ухвала суду першої інстанції про відмову у забезпеченні позову відповідає зазначеним вимогам.

Позивачем не доведено, що невжиття заходів забезпечення позову в обраний нею спосіб може в майбутньому утруднити чи зробити неможливим виконання судового рішення, не надано інформації щодо реєстрації цього транспортного засобу.

В судовому засіданні апеляційної інстанції представник позивача пояснила, що на адвокатський запит такої інформації надано не було, будь-якого клопотання про витребування такої інформації суду не заявлялось.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржувана ухвала суду постановлена з додержанням вимог закону.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 365, 366, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі її представника Горлач Олени Сергіївни - залишити без задоволення.

Ухвалу Фрунзенського районного суду м. Харкова від 02 квітня 2019 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 04 червня 2019 року

Головуючий - І.П. Коваленко

Судді - А.І. Овсяннікова

І.С. Сащенко