КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
справа №755/5791/17 головуючий у суді І інстанції: Арапіна Н.Є.
провадження №22-ц/824/4857/2019 головуючий у суді ІІ інстанції: Сушко Л.П.
ПОСТАНОВА

Іменем України

19 березня 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах: головуючого судді Сушко Л.П., суддів Мельника Я.С., Сержанюка А.С., розглянувши у приміщенні Київського апеляційного суду у порядку письмового провадження матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Фінанс» на рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 19 грудня 2018 року у складі судді Арапіної Н.Є. у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Фінанс» до ОСОБА_4 про відшкодування втраченої вигоди,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2017 року позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Фінанс» (далі - ТОВ «Вердикт Фінанс») звернувся до суду із позовом, обґрунтовуючи його тим, що 09 жовтня 2007 року між АТ «Таврика» та ОСОБА_4 укладено договір іпотеки квартири, відповідно до умов якого ОСОБА_4 передала в іпотеку квартиру АДРЕСА_1. 26 жовтня 2016 року між ПАТ «Банк «Таврика» та ТОВ «Вердикт Фінанс» було укладено договір про відступлення права вимоги за договорами іпотеки. 21 грудня 2016 року ТОВ «Вердикт Фінанс» зареєстрував право власності на квартиру АДРЕСА_1 на підставі договору іпотеки від 09 жовтня 2007 року та рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень. Однак ОСОБА_4 чинить перешкоди у користуванні квартирою, оскільки з моменту набуття ТОВ «Вердикт Фінанс» права власності ОСОБА_4 продовжує проживати у спірній квартирі. Тому з урахуванням середньої вартості оренди двокімнатної квартири у розмірі 12000,00 грн. та строку проживання ОСОБА_4 у спірній квартирі - 4 місяці, упущена вигода становить 48000,00 гривень.

Тому, позивач просив суд стягнути з ОСОБА_4 на користь ТОВ «Вердикт Фінанс» 48000,00 грн. упущеної вигоди; вирішити питання про розподіл судових витрат між сторонами.

Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 19 грудня 2018 року у задоволенні позовних вимог ТОВ «Вердикт Фінанс» відмовлено.

Не погодившись із вказаним рішенням суду, позивач ТОВ «Вердикт Фінанс» подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись порушення судом першої інстанції норм процесуального права, і неправильне застосування судом норм матеріального права, просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. ТОВ «Вердикт Фінанс» вважає, що судом першої інстанції не було досліджено наявності у діях відповідача складу цивільного правопорушення, що є передумовою для покладення на особу відповідальності у вигляді відшкодування збитків.

ОСОБА_4 надала суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу, у якому вказала, що позивачем не доведено, що він міг і повинен був отримати доходи, і тільки неправомірні дії відповідача стали єдиною причиною, яка позбавила його можливості отримати прибуток.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.

Вирішуючи даний спір, і відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції обґрунтовував свої висновки тим, що у вигляді упущеної вигоди відшкодовуються тільки ті збитки у розмірі доходів, які б могли бути реально отримані. Пред'явлення вимоги про відшкодування неодержаних доходів (упущеної вигоди) покладає на кредитора обов'язок довести, що ці доходи (вигода) не є абстрактними, а дійсно були б ним отримані. Суд першої інстанції вважав, що позивач повинен довести також, що він міг і повинен був отримати визначені доходи, і тільки неправомірні дії відповідача стали єдиною і достатньою причиною, яка позбавила його можливості отримати прибуток. Однак, позивачем не надано належних та допустимих доказів реальної можливості отримання доходів, чим не виконано вимоги ст.12 ЦПК України, відповідно до якої кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, і тому суд першої інстанції дійшов висновку про відмову у задоволенні позову.

Такі висновки суду відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Відповідно до частин 1-5 статі 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

За змістом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу у разі їх порушення, невизнання чи оспорювання. Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

Відповідно до ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, зокрема, є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Відповідно до ч. 4 ст. 23 ЦК України при визначенні неодержаних доходів (упущеної вигоди) враховуються заходи, вжиті кредитором щодо їх одержання.

Судом установлено, що 09 жовтня 2007 року між АТ «Таврика» та ОСОБА_4 укладено договір іпотеки квартири, відповідно до умов якого в забезпечення повного і своєчасного виконання боргових зобов'язань по договору про кредитну лінію №663-Ф від 09 жовтня 2007 року, ОСОБА_4 передала в іпотеку квартиру АДРЕСА_1 (а.с.5-9).

26 жовтня 2016 року між ПАТ «Банк «Таврика» та ТОВ «Вердикт Фінанс» було укладено договір про відступлення права вимоги за договорами іпотеки, відповідно до якого первісний кредитор передав, а новий кредитор набув права вимоги до боржника реального та належного виконання обов'язків за договором про кредитну лінію №663-Ф від 09 жовтня 2007 року та договором іпотеки, укладеними між АТ «Таврика» та ОСОБА_4 (а.с.10-14).

Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майно щодо суб'єкта від 28 лютого 2017 року ТОВ «Вердикт Фінанс» зареєструвало право власності на квартиру АДРЕСА_1 на підставі договору іпотеки від 09 жовтня 2007 року та рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №33119502 від 23 грудня 2016 року (а.с.15-17).

Наказом Міністерства юстиції України №1431/5 від 26 квітня 2017 року скасовано рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №33119502 від 23 грудня 2016 року та скасовано рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №33120145 від 23 грудня 2016 року (а.с.70).

Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майно щодо суб'єкта від 20 червня 2017 року ТОВ «Вердикт Фінанс» зареєструвало право власності на квартиру АДРЕСА_1 на підставі договору іпотеки від 09 жовтня 2007 року та рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №353222229 від 23 травня 2017 року (а.с.71-74).

16 серпня 2017 року ТОВ «Центр Аграрних Систем» зареєструвало право власності на квартиру АДРЕСА_1 на підставі акту приймання-передачі нерухомого майна від 15 серпня 2007 року та рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №36681282 від 18 серпня 2018 року (а.с.75-77).

Суд апеляційної інстанції вважає правильним висновок суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні позовних вимог, оскільки відшкодування збитків (упущеної вигоди) є видом цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, дії чи бездіяльності, негативного результату такої поведінки (збитків), причинного зв'язку між протиправною поведінкою та збитками, вини правопорушника.

Суд апеляційної інстанції вважає, що за відсутності хоча б одного із цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає. Відшкодування збитків може бути покладено на відповідача лише за наявності передбачених законом умов, сукупність яких утворює склад правопорушення, яке є підставою для цивільно-правової відповідальності. Так, на позивача покладається обов'язок довести наявність збитків, протиправність поведінки заподіювача збитків і причинний зв'язок такої поведінки із заподіяними збитками.

Таким чином, апеляційний суд доходить висновку про те, що на позивача у даній справі покладений обов'язок довести, що доходи (вигода) не є абстрактними, а дійсно були б ним отримані, а наявність теоретичного обґрунтування можливості отримання доходу ще не є підставою для його стягнення.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції не було досліджено наявності у діях відповідача складу цивільного правопорушення, що є передумовою для покладення на особу відповідальності у вигляді відшкодування збитків, відхиляються судом апеляційної інстанції з огляду на наступне.

Апеляційний суд доходить висновку про те, що вимагаючи відшкодування збитків у виді упущеної вигоди, особа повинна довести, що за звичайних обставин вона мала реальні підстави розраховувати на одержання певного доходу. При цьому важливим елементом доказування наявності неодержаних доходів (упущеної вигоди) є встановлення причинного зв'язку між протиправною поведінкою боржника та збитками потерпілої особи. Слід довести, що протиправна поведінка, дія чи бездіяльність заподіювача є причиною, а збитки, які виникли у потерпілої особи - наслідком такої протиправної поведінки.

Так, суд першої інстанції встановивши фактичні обставини справи, проаналізувавши наявні у матеріалах справи докази, дійшов висновку про відсутність у діях відповідача складу цивільного правопорушення, про що зазначив у оскаржуваному судовому рішенні.

Крім того позивачем не надано доказів того, що він відповідно до цілей створення товариства, воно має право у відповідності з статутом отримувати доходи з оренди майна.

Відповідно до частини першої статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, доводи апеляційних скарг не спростовують правильності висновків суду першої інстанції, рішення суду ухвалене з додержанням норм процесуального права та правильним застосуванням норм матеріального права, і не може бути скасоване з підстав, викладених у апеляційній скарзі.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.374, 375 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Фінанс» залишити без задоволення.

Рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 19 грудня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених ч.3 ст.389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено «19» березня 2019 року.

Головуючий суддяЛ.П. Сушко
СуддіЯ.С. Мельник А.С. Сержанюк