Житомирський апеляційний суд
Категорія 27 Доповідач Талько О. Б.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 червня 2019 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючої Талько О.Б.,

суддів: Коломієць О.С., Шевчук А.М.,

за участю секретаря Кравчук Л.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі цивільну справу №295/14256/15-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки, за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Богунського районного суду м. Житомира від 27 жовтня 2015 року, ухвалене під головуванням судді Перекупки І.Г.,

В С Т А Н О В ИВ :

У вересні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому зазначив, що 8 січня 2014 року уклав із відповідачем договір позики, за умовами якого передав останньому 1000000 грн. Вказані кошти ОСОБА_2 повинен був повернути до 8 лютого 2014.

З метою забезпечення належного виконання умов договору позики відповідач передав йому в іпотеку наступне майно: квартиру АДРЕСА_1 ; земельну ділянку площею 0,1000 га, розташовану в АДРЕСА_1 , призначену для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер НОМЕР_1 ; земельну ділянку площею 0,0757 га, яка розташована за даною адресою та призначена для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер НОМЕР_2 .

Оскільки відповідач не повернув кошти у встановлений договором строк та відмовляється в добровільному порядку сплатити борг, ОСОБА_1 просив в рахунок погашення заборгованості за договором позики звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання за ним права власності на квартиру АДРЕСА_1 ; земельну ділянку площею 0,1000 га, розташовану за вказаною адресою та призначену для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер НОМЕР_1 ;а також на земельну ділянку площею 0,0757 га, яка розташована за даною адресою та призначена для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер НОМЕР_2 .

Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 27 жовтня 2015 року позов задоволено.

В рахунок погашення заборгованості за договором позики від 8 січня 2014 року звернуто стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки від 8 січня 2014 року, шляхом визнання права власності за ОСОБА_1 на квартиру АДРЕСА_1 ; земельну ділянку площею 0,1000 га, розташовану АДРЕСА_1 , та призначену для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер НОМЕР_1 ; а також на земельну ділянку площею 0,0757 га, яка розташована за вказаною адресою та призначена для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер НОМЕР_2 .

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 , посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що на день винесення оскаржуваного рішення в провадженні Богунського районного суду м. Житомира перебувала й досі розглядається справа за її позовом до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу та визнання спільним сумісним майном житлового будинку АДРЕСА_1 , а також земельної ділянки загальною площею 0,1757 га, яка розташована за вказаною адресою.

Зазначене нерухоме майно було придбане та побудоване за спільні кошти її та ОСОБА_2 , з яким вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з квітня 1993 року по травень 1994 року, а в подальшому до травня 2015 року вони проживали однією сім`єю як чоловік та дружина без реєстрації шлюбу. Отже, вона має право на 1/2 частину житлового будинку та земельної ділянки.

Під час вирішення справи щодо звернення стягнення на іпотечне майно ОСОБА_2 не повідомив суд про наявність спору з приводу цього нерухомого майна, внаслідок чого вона не була залучена до участі у справі й не мала можливості захистити свої права.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_1 зазначив, що на час подання апеляційної скарги судом не постановлено жодного рішення про встановлення факту проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_3 однією сім`єю та визнання майна спільною сумісною власністю. Отже, посилання апелянта на ту обставину, що рішенням у даній справі порушуються її права, є безпідставними.

Окрім того, предметом розгляду у справі за позовом ОСОБА_3 є інше майно.

В судовому засіданні представник ОСОБА_3 підтримала апеляційну скаргу, зазначивши, що між відповідачем та апелянтом існує невирішений спір щодо майна, яке передане в іпотеку.

Представники сторін вважають апеляційну скаргу безпідставною, оскільки передане в іпотеку нерухоме майно є відмінним від майна, на 1/2 частину якого претендує апелянт.

Так, зміст позовної заяви ОСОБА_3 свідчить про те, що вона, зокрема, просить визнати спільним сумісним майном будинковолодіння АДРЕСА_1 та земельну ділянку площею 0,1757 га, розташовану за вказаною адресою.

Разом з тим, предметом договору іпотеки було наступне майно: квартира АДРЕСА_1 ; земельна ділянка площею 0,1000 га, розташована за адресою: АДРЕСА_1 , та призначена для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер НОМЕР_1 ; а також на земельна ділянка площею 0,0757 га, яка розташована за вказаною адресою та призначена для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер НОМЕР_2 .

Отже, в даному випадку відсутні підстави вважати, що при зверненні стягнення на іпотечне майно були порушені права ОСОБА_3 .

Дослідивши матеріали справи та заслухавши пояснення осіб, які з`явились в судове засідання, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

В судовому засіданні встановлено, що 8 січня 2014 року між сторонами укладений договір позики, за умовами якого ОСОБА_1 передав у власність ОСОБА_2 1000000 грн., терміном до 8 лютого 2014 року.

8 січня 2014 року сторони також уклали договір іпотеки, відповідно до якого ОСОБА_2 передав позивачеві в іпотеку належне йому майно, саме: квартиру АДРЕСА_1 ; земельну ділянку площею 0,1000 га, розташовану в АДРЕСА_1 , та призначену для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер НОМЕР_1 ; а також на земельну ділянку площею 0,0757 га, яка розташована за вищевказаною адресою та призначена для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер НОМЕР_2 .

Вказаний договір іпотеки посвідчений приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Заріцькою Є.О. 8 січня 2014 року та зареєстрований в реєстрі за №2.

Долучені до матеріалів справи письмові вимоги ОСОБА_1 про повернення суми позики, які були отримані відповідачем, свідчать про те, що кошти у встановлений договором строк не були сплачені позикодавцеві.

Матеріали справи також свідчать, що у липні 2015 року ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом, в якому зазначила, що з квітня 1993 року по травень 1994 року перебувала у зареєстрованому шлюбі із відповідачем, а в подальшому до травня 2015 року вони проживали однією сім`єю як чоловік та дружина без реєстрації шлюбу. За спільні кошти ними було придбане майно: земельну ділянку площею 0,1757 га, яка розташована в АДРЕСА_1 , та будинковолодіння, яке знаходиться з вказаною адресою.

Таким чином, просила суд встановити факт їхнього проживання однією сім`єю, визнати спільним сумісним майном, зокрема, будинковолодіння АДРЕСА_1 , та земельну ділянку площею 0,1757 га, розташовану за вказаною адресою.

Також просила визнати за нею право власності на 1/2 частину цього майна та вселити її у зазначене будинковолодіння.

Як пояснили представники сторін в судовому засіданні, даний спір не вирішений судом, розгляд справи триває.

Отже, на даний час будинковолодіння АДРЕСА_1 , а також земельна ділянка, загальною площею 0,1757 га, яка розташована за вказаною адресою, є спірними. Оскільки право власності на 1/2 частину цього майна за ОСОБА_3 не визнається відповідачем, вона звернулась за захистом цього права до суду у спосіб, передбачений законом.

При цьому, суд бере до уваги те, що спірним є все будинковолодіння й звернення стягнення на квартиру №1 , яка входить до його складу, стосується прав та інтересів ОСОБА_3 Зазначення останньою у позові однієї земельної ділянки загальною площею не вказує на відмінність предмета позову у даних справах.

Щодо суті позовних вимог суд зазначає наступне.

У ст.33 Закону України " Про іпотеку" зазначено, що в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, установлених статтею 12 цього Закону.

Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Отже, Законом передбачені чітко визначені способи звернення стягнення на предмет іпотеки в разі невиконання чи неналежного виконання забезпеченого іпотекою зобов`язання.

Згідно зі ст.36 Закону України " Про іпотеку" сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем та іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає потекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання в порядку, встановленому ст.37 Закону України " Про іпотеку"; право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу в порядку, встановленому ст.38 цього Закону;

Отже, сторони в договорі чи у відповідному застереженні можуть передбачати як передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в позасудовому порядку, так і надання іпотекодержателю права від свого імені продати предмет іпотеки як за рішенням суду, так і на підставі відповідного застереження в договорі про задоволення вимог іпотекодержателя.

При цьому необхідно враховувати, що що стаття 37 Закону України " Про іпотеку" не передбачає можливість визнання права власності на предмет іпотеки за іпотекодержателем на підставі рішення суду.

Відповідно до даної норми іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, передане в іпотеку, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі.

Отже, визнання за іпотекодержателем права власності на іпотечне майно є виключно позасудовим способом звернення стягнення й для його реалізації необхідні тільки воля та вчинення відповідних дій з боку іпотекодержателя, якщо договором не передбачено іншого порядку.

При цьому позивач не позбавлений можливості звернутися до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки в інший спосіб, який погоджений сторонами в договорі та відповідатиме вимогам чинного законодавства.

Враховуючи вищезазначене, рішення підлягає скасуванню з постановленням нового,- про відмову у задоволенні позову.

Керуючись ст. ст. 259,268,367,368,374,376,381-384 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Богунського районного суду м. Житомира від 27 жовтня 2015 року скасувати та ухвалити нове судове рішення,- про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду України протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуюча Судді:

Повний текст постанови складений 10 червня 2019 року.