КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 травня 2019 року

м. Київ

справа № 753/1534/16-ц

провадження № 22-ц/824/6538/2019

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - суддіЛапчевської О.Ф.,
суддівБолотова Є.В., Іванченка М.М.,
за участю секретаря судового засідання учасники справи: представник позивача Потапьонок К.В. , ОСОБА_2 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» - Команчук Ніни Сергіївни на рішення Дарницького районного суду міста Києва від 28 лютого 2016 року

у справі за позовом ОСОБА_3 до публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк», товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект», приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кобелєвої Алли Михайлівни, третя особа: ОСОБА_4 про визнання неправомірними дій та скасування рішенні приватного нотаріуса про державну реєстрацію права власності та їх обтяжень на однокімнатну квартиру, витребування з чужого незаконного володіння та визнання права власності на майно, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся з урахуванням уточнених позовних вимог з вимогами про визнання неправомірними дії приватного нотаріуса КМНО Кобелєвої А.М. щодо реєстрації речових прав на нерухоме майно, однокімнатну квартиру АДРЕСА_1 , скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 25270734 від 14.10.2015 року, витребування із чужого володіння та визнання права власності. /т. 1 а.с. 10, т. 2 а.с. 73-79/

Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 28.02.2016 року позовні вимоги задоволено. Визнано неправомірними дії приватного нотаріуса КМНО Кобелєвої А.М. щодо реєстрації речових прав на нерухоме майно, однокімнатну квартиру АДРЕСА_1 , скасовано рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 25270734 від 14.10.2015 року, витребувано із чужого володіння та визнано право власності на квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_3 / т. 3 а.с. 13-21/

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 12.07.2017 року апеляційну скаргу представника ТОВ «Кей-Колект» - Команчук Н.С. задоволено частково. Рішення Дарницького районного суду міста Києва від 28.02.2016 року скасовано та ухвалено нове, яким провадження в частині позову ОСОБА_3 до приватного нотаріуса КМНО Кобелєвої А.М. про визнання дій неправомірними і скасування рішення про державну реєстрацію права власності та їх обтяжень закрито. У частині позову ОСОБА_3 до ТОВ «Кей-Колект» і ПАТ «Укрсиббанк» про витребування майна із чужого володіння та визнання права власності відмовлено. /т. 3 а.с. 168-173/

ОСОБА_3 подала касаційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду ухвалою від 23.01.2019 року передав справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду. /т. 4 а.с. 64-66/

Постановою Великої Палати Верховного Суду від 13.03.2019 року касаційну скаргу ОСОБА_3 задоволено частково. Рішення Апеляційного суду м. Києва від 12.07.2017 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. /т. 4 а.с. 80-86/

Свою позицію суд касаційної інстанції обґрунтував тим, що цей спір не є публічно-правовим та підлягає розгляду за правилами цивільного судочинства, апеляційний суд дійшов передчасного висновку про можливість розгляду позовних вимог ОСОБА_3 про витребування майна із чужого незаконного володіння та визнання за нею права власності на майно окремо від позовних вимог про визнання неправомірними дій щодо державної реєстрації права власності на це майно за іншою особою, скасування рішення про державну реєстрацію права власності та обтяжень.

При новому розгляді, судом апеляційної інстанції встановлене наступне.

Так, в апеляційній скарзі, представника ТОВ «Кей-Колект» - Команчук Н.С. посилалась на те, що оскаржене судове рішення ґрунтується на безпідставних твердженнях і припущеннях щодо незаконності дій ТОВ «Кей-Колект», як суб`єкта владних повноважень, щодо реєстрації права власності за ним, оцінка законних дій якої входить до юрисдикції адміністративних судів України, а отже наявні всі підстави для скасування оскаржуваного рішення та закриття провадження у справі, оскільки дана справа підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства. Крім того, наявність судового рішення про стягнення заборгованості не може бути підставою визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та визнання права власності за позивачкою. Вказувала, що твердження суду першої інстанції щодо не вчинення ТОВ «Кей-Колект» нотаріальної дії з нерухомим майном свідчить про те, що нотаріус не був наділений повноваженнями виконання функцій державного реєстратора прав на нерухоме майно, а твердження щодо порушення нотаріусом порядку проведення державної реєстрації не могло судом братись до уваги, оскільки дії приватного нотаріуса, як суб`єкта владних повноважень, належить розглядати в порядку адміністративного судочинства. Вважає, що наявність арешту не було перешкодою для проведення державної реєстрації суб`єктом владних повноважень, у зв`язку із чим просила скасувати рішення Дарницького районного суду міста Києва від 28.02.2016 року та закрити провадження у справі.

Відповідно до Указу Президента України від 29.12.2017 р. ліквідовано Апеляційний суд м. Києва та Апеляційний суд Київської області і утворено Київський апеляційний суд в апеляційному окрузі, що включає Київську область і місто Київ, з місцезнаходженням у місті Києві.

Відповідно до статті 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» рішенням зборів суддів Київського апеляційного суду від 2 жовтня 2018 року № 3 днем початку роботи Київського апеляційного суду визначено 3 жовтня 2018 року.

Таким чином, розгляд справ та матеріалів, що знаходились у провадженні Апеляційного суду м. Києва та Апеляційного суду Київської області, з урахуванням нового автоматичного розподілу справи, здійснюється Київським апеляційний судом.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивача, який з`явився у судове засідання, перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, матеріали справи в межах апеляційного оскарження, вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а судове рішення залишенню без змін на підставі наступного.

Судом встановлено, що 31.01.2007 року між АКІБ «УкрСиббанком», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_3 укладено договір про надання споживчого кредиту №0. /т. 1 а.с. 93-96/

Відповідно до умов вказаного кредитного договору, банк зобов`язався надати позичальнику кредит (грошові кошти) в іноземній валюті в сумі 85000,00 доларів США, а позичальник зобов`язався прийняти, належним чином використати та повернути наданий кредит у повному обсязі до 31 січня 2028 року, згідно з графіком погашення кредиту та сплатити за користування кредитом проценти у розмірі 11,8% річних.

31.01.2007 року в забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_3 за кредитним договором, між АКІБ «УкрСиббанком» та ОСОБА_4 , було укладено договір поруки №80995. /т. 1 а.с. 114/

31.01.2007 року ОСОБА_3 , згідно договору купівлі-продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Марченко О.І. та зареєстрованого в реєстрі за № з-68, придбала квартиру АДРЕСА_1 . /т. 1 а.с. 115/

31.01.2007 року з метою забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_3 за кредитним договором № 0 від 31.01.2007 року, було укладено договір іпотеки № 45967, та передано банку однокімнатну квартиру АДРЕСА_1 . /т. 1 а.с. 12-15/

Відповідно до умов договору іпотеки, сторони досягли згоди про можливість звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання. Позасудове врегулювання здійснюється відповідно до застереження про задоволення вимог Іпотекодержателя, що містяться в цьому договорі. Іпотекожержатель самостійно визначає один із наступних способів звернення стягнення на предмет іпотеки: передачу Іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку встановленому статтею 37 ЗУ «Про іпотеку»; право Іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу, у порядку встановленому статтею 38 ЗУ «Про іпотеку».

У разі настання обставин, зазначених в п. 4.1 цього договору іпотеки, іпотекожержатель надсилає рекомендованим листом іпотекодавцю повідомлення про застосування застереження про задоволення вимог іпотекодержателя. В повідомленні про яке йдеться в п. 5.2, іпотекожержатель зазначає, який із способів обрано задоволення вимог іпотекожержателем для задоволення своїх вимог.

Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 21.06.2010 року у справі №2-696-1/10, частково задоволено позов ПАТ «УкрСиббанк» до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , згідно якого стягнуто солідарно з відповідачів заборгованість за договором про надання споживчого кредиту № від 31.01.2007 року в сумі 90 776 доларів США, 96 центів.

Рішенням Апеляційного суду міста Києва від 16.02.2011 року, змінено рішення Печерського районного суду міста Києва від 21.06.2010 року та стягнуто з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь ПАТ «УкрСиббанк» 720 769,06 грн.

Вказане судове рішення набрало законної сили і його виконання було передано до ВДВС Дарницького РУЮ у місті Києві, а в подальшому - передано до ВДВС Печерського РУЮ у місті Києві на підставі постанови державного виконавця Трухановського О.Д. від 15.10.2015 року, винесеної на підставі виконавчого листа №2-696-1/10 від 19.07.2011 року, який видано Печерським районним судом міста Києва. /т. 2 а.с. 12/

В ході розгляду справи встановлено, що позивачкою не виконувалось належним чином рішення суду, внаслідок чого утворилась заборгованість.

10.10.2013 року ПАТ «Укрсиббанк» звернулось до ВДВС Дарницького РУЮ в м. Києві з питання примусового виконання судового рішення про стягнення з ОСОБА_3 заборгованості в загальній сумі 720 769,06 грн.

06.02.2015 року ТОВ « Кей Колект» звернулось до Печерського районного суду м. Києва з заявою про заміну сторони виконавчого провадження. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 22.12.2016 року у справі №757/3387/15-ц вказану заяву залишено без задоволення.

З матеріалів справи вбачається, що 13.02.2012 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Кей-Колект» було укладено договір факторингу №2, відповідно до якого, а також договору №1 відступлення прав вимоги за договором іпотеки до ОСОБА_3 за зобов`язаннями по кредитному договору №0 від 31.01.2007 року, та про заборгованість за кредитним договором, відповідно до якого клієнт зобов`язується передати у власність фактору, а фактор - прийняти права вимоги та в їх оплату надати грошові кошти в розпорядження клієнта за оплату та умовах, визначених цим договором. Обсяг (сума) прав вимоги станом на дату укладання цього договору визначена у додатку 1 до цього договору. Одночасно з відступленням права вимоги, до фактора переходять усі права клієнта за усіма договорами забезпечення. /т. 1 а.с. 32-33/

У виписці з додатку 1 до договору факторингу від 13.02.2012 року № 2, засвідченій печаткою ТОВ «Кей-Колект», зазначено кредитний договір. Інших реквізитів та посвідчень сторін виписка не має. /т. 3 а.с. 145/

13.02.2012 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Кей-Колект» було укладено договір відступлення прав вимоги за договорами іпотеки, в тому числі і за договором іпотеки №45967 від 31.01.2007 р. (виписка з додатку № 1 до договору відступлення прав вимоги за договорами іпотеки від 13.02.2012 року). /т. 2 а.с. 84-85/

14.10.2015 року приватним нотаріусом КМНО Кобелєвою А.М. зареєстровано заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (щодо права власності), що надійшла від представника ТОВ «Кей-Колект». /т. 3 а.с. 135/

В цей же день, приватним нотаріусом прийнято рішення №25270734 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, яким проведено державну реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 за ТОВ «Кей-Колект». /т. 3 а.с. 137/

Здійснення приватним нотаріусом КМНО Кобелєвою А.М. державної реєстрації прав та їх обтяжень на нерухоме майно на спірну квартиру за ТОВ «Кей-Колект» підтверджується копією Витягу з Державного реєстру речових прав про реєстрацію права власності №45623017 від 14.10.2015 року. /т. 3 а.с. 136/

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції вірно керувався нормами ст. 378 ЦПК України та ЗУ «Про виконавче провадження», відповідно до яких, відступлення права на стягнення за судовим рішенням іншій особі, здійснюється у порядку правонаступництва - заміни стягувача його правонаступником; ст.1077 ЦК України, згідно якої, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника); ст. 1078 ЦК України, яка передбачає, що предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога); ч. 1 ст. 9 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», відповідно до якої, державним реєстратором є нотаріус як спеціальний суб`єкт, на якого покладаються функції державного реєстратора прав на нерухоме майно; ч. 6 ст. 3 ЗУ «Про іпотеку», згідно якої, у разі порушення боржником основного зобов`язання відповідно до договору іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно зареєстровані після державної реєстрації іпотеки.ч. 1 ст. 24 «Про іпотеку», якою встановлено, що відступлення прав за іпотечним договором здійснюється без необхідності отримання згоди іпотекодавця, якщо інше не встановлено іпотечним договором, і за умови, що одночасно здійснюється відступлення права вимоги за основним зобов`язанням. ст. 1 ЗУ «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», відповідно до якої встановлено заборону примусового стягнення (відчуження без згоди власника) нерухомого житлового майна, яке вважається предметом іпотеки згідно із ст. 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є обєктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (обєкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку.

Встановивши, що зазначена квартира є предметом іпотеки та постійним місцем проживання позивача, її загальна площа складає 36,0 кв. м, а тому підпадає під дію ЗУ «Про мараторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», що свідчить про безпідставність вчинених приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кобелєвою А. М. реєстраційних дій, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги про те, що наявні всі підстави для скасування оскаржуваного рішення та закриття провадження у справі, оскільки дана справа підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, колегією суддів не приймаються до уваги на підставі наступного.

Не погодившись із діями приватного нотаріуса щодо державної реєстрації права власності на зазначену квартиру за ТОВ «Кей-Колект», ОСОБА_3 звернулась до адміністративного суду з позовом про визнання рішень нотаріуса протиправними та їх скасування.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 10.08.2016 року провадження у справі за позовом ОСОБА_3 до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кобелєвої А.М. закрито з тих міркувань, що спірні правовідносини не є публічно-правовими, оскільки випливають з договірних відносин, а тому мають розглядатися в порядку цивільного судочинства. /т. 2 а.с. 173/

У ч. 3 ст. 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України (у редакції, чинній на час розгляду справи судами першої та апеляційної інстанцій) до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб`єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Згідно із ч. 1 ст. 3 КАС України (у редакції, чинній на час розгляду справи судами першої та апеляційної інстанцій) суб`єктом владних повноважень є орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень.

Пункт 1 ч. 2 ст. 17 КАС України (у редакції, чинній на час розгляду справи судами першої та апеляційної інстанцій) визначає, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів або правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 15 ЦПК України (в редакції, чинній на час розгляду справи судами першої та апеляційної інстанцій) суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин.

Якщо порушення своїх прав особа вбачає у наслідках, які спричинені рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень, які вона вважає неправомірними, і ці наслідки призвели до виникнення, зміни чи припинення цивільних правовідносин, мають майновий або пов`язаний з реалізацією її майнових або особистих немайнових інтересів характер, то визнання незаконними (протиправними) таких рішень є способом захисту цивільних прав та інтересів.

Спір між сторонами виник з приводу порушення права власності позивача на квартиру внаслідок дій ТОВ «Кей-Колект» і приватного нотаріуса щодо реєстрації такого права за цим товариством, отже справа підлягає розгляду у порядку цивільного судочинства.

Доводи апеляційної скарги про те, що є безпідставними твердження суду першої інстанції щодо не вчинення ТОВ «Кей-Колект» нотаріальної дії з нерухомим майном свідчить про те, що нотаріус не був наділений повноваженнями виконання функцій державного реєстратора прав на нерухоме майно, колегією суддів не беруться до уваги на підставі наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державним реєстратором є нотаріус як спеціальний суб`єкт, на якого покладаються функції державного реєстратора прав на нерухоме майно.

Пунктом 2 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2013 року №868 передбачено, що нотаріус проводить державну реєстрацію права власності на нерухоме майно або на об`єкт незавершеного будівництва виключно у випадку вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном.

На момент виникнення спірних правовідносин законодавством не було передбачено можливості проведення нотаріусом державної реєстрації речових прав на об`єкт нерухомого майна без вчинення ним нотаріальної дії, пов`язаної із переходом таких прав на об`єкт нерухомості.

Стаття 34 ЗУ «Про нотаріат» встановлює перелік нотаріальних дій, які вчиняють нотаріуси, а саме: посвідчення правочинів (договори, заповіти, довіреності тощо); вжиття заходів щодо охорони спадкового майна; видача свідоцтва про право на спадщину; видача свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя в разі смерті одного з подружжя; видача свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів); видача свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів), якщо прилюдні торги (аукціони) не відбулися; проведення опису майна фізичної особи, яка визнана безвісно відсутньою або місце перебування якої невідоме; видача дублікатів нотаріальних документів, що зберігаються у справах нотаріуса; накладення заборони щодо відчуження нерухомого майна (майнових прав на нерухоме майно), що підлягає державній реєстрації; засвідчення вірності копій (фотокопій) документів і виписок з них; засвідчення справжності підпису на документах; засвідчення вірності перекладу документів з однієї мови на іншу; посвідчення факту, що фізична чи юридична особа є виконавцем заповіту; посвідчення факту, що фізична особа є живою; посвідчення факту перебування фізичної особи в певному місці; посвідчення час пред`явлення документів; передача заяви фізичних та юридичних осіб іншим фізичним та юридичним особам; приймання у депозит грошових сум та цінних паперів; вчинення виконавчих написів; вчинення протестів векселів; вчинення морських протестів; прийняття на зберігання документів.

Крім того, відповідно до наказу Міністерства юстиції України від 02.04.2013 року № 607/5 «Про заходи щодо взаємодії органів державної реєстрації прав та їх посадових осіб», у разі подання до структурних підрозділів територіальних органів Мін`юсту, що забезпечують реалізацію повноважень Укрдержреєстру, заяв щодо державної реєстрації права власності або інших речових прав на нерухоме майно, що виникають на підставі рішень судів, що набрали законної сили, де однією із сторін є юридична особа, та/або інший суб`єкт господарювання, та/або фізична особа - підприємець (крім випадків державної реєстрації права власності на підставі рішень судів у справах про спадкування); на підставі договорів іпотеки, що містять застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, рішення щодо державної реєстрації речових прав на нерухоме майно приймаються державними реєстраторами прав на нерухоме майно Укрдержреєстру відповідно до додатка до цього наказу.

Отже, дії нотаріуса щодо прийняття рішення про державну реєстрацію права власності, яке виникає на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя є протиправними, у зв`язку з відсутністю у нотаріуса повноважень на прийняття рішення про державну реєстрацію права власності без вчинення нотаріальної дії з майном.

Також, колегією суддів не приймаються і доводи апеляційної скарги про те, що наявність арешту не було перешкодою для проведення державної реєстрації суб`єктом владних повноважень, на підставі наступного.

Згідно до п. 5 ст. 24 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо заяву про державну реєстрацію прав, пов`язаних з відчуженням нерухомого майна, подано після державної реєстрації обтяжень, встановлених щодо цього майна, крім випадків, встановлених частиною дев`ятою статті 15 цього Закону.

Відповідно до ст. 57 ЗУ «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 року, арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем, зокрема, шляхом винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.

Таким чином, наявність в Реєстрі запису про заборону відчуження майна є перешкодою для здійснення державним реєстратором реєстраційних дій до того часу, поки таке обтяження не буде зняте.

Як вбачається з матеріалів справи, на майно позивача - квартиру АДРЕСА_1 ПН КМНО Марченком О. І. на підставі іпотечного договору №45967 від 31.01.2007 року було накладено заборону на нерухоме майно, відчуження до повного припинення або розірвання договору. /т. 2 а.с. 27/

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, постановою державного виконавця Маріуцою Т.В. , органу ДВС Дарницького району м. Києва від 05.12.2014 року на майно позивача, а саме: квартиру АДРЕСА_1 , накладено арешт та оголошено заборону на його відчудження. Не зважаючи на встановлену заборону, та без вчинення нотаріальної дії з майном, у розумінні ст. 34 ЗУ «Про нотаріат», відповідачем було прийнято рішення про державну реєстрацію права власності на предмет іпотеки за ТОВ «Кей-Колект». /т. 2 а.с. 19/

Відповідно до ч. 3 ст. 3 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація прав у результаті вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном проводиться нотаріусом, яким вчинено таку дію.

Крім того, відповідно до ч. 6 ст. 3 ЗУ «Про іпотеку», у разі порушення боржником основного зобов`язання відповідно до договору іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно зареєстровані після державної реєстрації іпотеки.

У розумінні ч. 1 ст. 7 ЗУ «Про іпотеку», за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання.

Згідно з ч. 1 ст. 24 ЗУ «Про іпотеку», відступлення прав за іпотечним договором здійснюється без необхідності отримання згоди іпотекодавця, якщо інше не встановлено іпотечним договором, і за умови, що одночасно здійснюється відступлення права вимоги за основним зобов`язанням.

У разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Ч. 1 ст. 35 ЗУ «Про іпотеку» передбачено, що у разі порушення основного зобовязання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.

Згідно з ч. 1 ст. 37 ЗУ «Про іпотеку» , іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобовязання.

Відповідачем до матеріалів справи надано повідомлення представника ТОВ «Кей-Колект», про намір звернути стягнення на предмет іпотеки, адресатом якого зазначено ОСОБА_3 , що мешкає у АДРЕСА_1 , де і зареєстрована, а також надано копію поштового повідомлення, яка містить відмітку про його отримання, однак вказане повідомлення позивачу не надсилалась і останньою не отримувалось.

Натомість, до матеріалів справи не надано даного поштового відправлення, у зв`язку з чим, суд вважає документально не підтвердженим факт отримання позивачем від ТОВ «Кей-колект» повідомлення про намір звернути стягнення на предмет іпотеки, що є порушенням п. 46 Порядку № 868, яким передбачено подання нотаріусу заявником саме вимоги та документу, що підтверджує завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя.

Разом з тим, колегія суддів приймає до уваги, що у відповідності до ст. 1 ЗУ «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», встановлено заборону примусового стягнення (відчуження без згоди власника) нерухомого житлового майна, яке вважається предметом іпотеки згідно із ст. 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об`єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об`єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку.

Як вбачається з матеріалів справи, нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є постійним місцем проживання позивача, та його загальна площа складає 36,0 кв.м, що підтверджується паспортними даними про реєстрацію позивача та відповідною копією технічного паспорта на вказану квартиру, а тому зазначений об`єкт нерухомого житлового майна підпадає під дію вказаного Закону та свідчить про безпідставність вчинених відповідачем реєстраційних дій.

Таким чином, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та містяться на формальних міркуваннях.

Відповідно до ч.1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 375, 381, 382 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу представника товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» - Команчук Ніни Сергіївни на рішення Дарницького районного суду міста Києва від 28 лютого 2016 року - залишити без задоволення.

Рішення Дарницького районного суду міста Києва від 28 лютого 2016 року - залишити без змін.

Постанову суду апеляційної інстанції може бути оскаржено у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Головуючий: Судді: