ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
Справа № 682/1967/17
Провадження № 22-ц/4820/1452/19
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 жовтня 2019 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд у складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

П`єнти І.В. (суддя-доповідач), Корніюк А.П., Талалай О.І.

секретар судового засідання Садік Н.Д.

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 682/1967/17 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 13 червня 2019 року (суддя Шевчук В.В.) про відмову у задоволенні скарги ОСОБА_1 на дії державного виконавця Славутського міськрайонного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області щодо нарахування заборгованості по сплаті аліментів.

Заслухавши доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, суд

в с т а н о в и в:

У червні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на дії державного виконавця Славутського міськрайонного ВДВС ГТУЮ у Хмельницькій області щодо нарахування заборгованості по сплаті аліментів за 2018 рік в розмірі 2819 грн. 27 коп.

Посилався на те, що на примусовому виконанні в Славутському міськрайонному відділі ДВС ГТУЮ в Хмельницькій області перебуває виконавчий лист про стягнення з нього на користь ОСОБА_2 аліментів на її утримання до досягнення нею 23 річного віку в розмірі 1/5 частини всіх заробітку (доходів) щомісячно на період її навчання.

З вимоги державного виконавця від 19.05.2019 він дізнався про нарахування заборгованості зі сплати аліментів на суму 2819,27 грн. із задекларованого ним доходу на суму 14096 грн., що є вартістю придбаних заявникові квитків в Данію.

Заявник вважає такі дії державного виконавця незаконними, оскільки з такого виду доходу, як вартість придбаних для подорожі квитків, не може проводитись стягнення аліментів. Крім того, як зазначає заявник, кошти в сумі 14096 грн. він на руки не отримував.

Ухвалою Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 13 червня 2019 року у задоволенні скарги ОСОБА_1 на дії державного виконавця Славутського міськрайонного відділу ДВС ГТУЮ у Хмельницькій області щодо нарахування заборгованості по сплаті аліментів відмовлено.

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу суду скасувати та ухвалити нове судове рішення про визнання дій державного виконавця Славутського міськрайонного відділу ДВС ГТУЮ у Хмельницькій області щодо нарахування заборгованості по сплаті аліментів в розмірі 2819,27 грн. незаконними та скасувати їх. Посилається на порушення судом норм матеріального права та неповне відображення обставин, які мають істотне значення для справи. Вказує, що в матеріалах справи міститься прямий доказ довідка про те, що його дохід, на який нараховано оскаржувану заборгованість, є вартістю квитків та страхування подорожуючих, який був сплачений ТОВ «Спектр-Агротехніка» та на руки заявнику не видавався. На думку апелянта, судом не враховано належні докази, що в свою чергу призвело до неправильного вирішення справи.

ОСОБА_2 подала заперечення на апеляційну скаргу, в яких просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_1 та залишити ухвалу Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 13 червня 2019 року без змін, посилаючись на правильність висновків суду першої інстанції щодо правомірності дій державного виконавця при нарахуванні заборгованості по аліментах.

В засідання апеляційного суду учасники справи не з`явилися, про розгляд справи повідомлені належним чином.

У зв`язку з чим, відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.

Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Статтею 447 ЦК України визначено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Суд першої інстанції правильно встановив та виходив з того, що на примусовому виконанні у Славутському міськрайонному відділі ДВС Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області перебуває виконавче провадження № 55483918 щодо виконавчого листа № 682/1967/17, виданого Славутським міськрайонним судом 02.01.2018, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на її утримання в розмірі 1/5 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно до досягнення нею 23 річного віку.

02.05.2019 до Славутського міськрайонного відділу ДВС від Славутського управління ГУ ДФС у Хмельницькій області надійшла копія податкової декларації про майновий стан і доходи ОСОБА_1 за 2018 рік, з якої вбачається, що ОСОБА_1 отримав в тому числі дохід в розмірі 14096 грн. 35 коп., при цьому, сума утриманого податку становить 2537 грн. 34 коп., військового збору 211 грн. 45 коп. (а.с. 14-15).

В Державному реєстрі фізичних осіб платників податків сума в розмірі 14096 грн. 35 коп. визначена як додаткове благо (а.с. 7).

19.05.2019 на адресу боржника було направлено вимогу державного виконавця про сплату заборгованості по аліментах в розмірі 2819 грн. 27 коп. (1/5 частини від доходу 14096 грн. 35 коп.) (а.с. 3).

Відмовляючи в задоволенні скарги суд першої інстанції виходив з того, що скаржником ОСОБА_1 не доведено факт неправомірності дій державного виконавця при проведенні розрахунку по заборгованості зі сплати аліментів.

Колегія суддів погоджується з таким висновком з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» (далі - Закону) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) сукупність дій, визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно - правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 18 Закону, державний виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

За змістом ч. 1 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження», порядок стягнення аліментів визначається законом. Виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімально гарантованого розміру, передбаченого Сімейним кодексом України.

Відповідно до ст. 195 Сімейного кодексу України, заборгованість за аліментами, присудженими у частці від заробітку (доходу), визначається виходячи з фактичного заробітку (доходу), який платник аліментів одержував за час, протягом якого не провадилося їх стягнення, незалежно від того, одержано такий заробіток (дохід) в Україні чи за кордоном.

Частиною шостою статті 71 Закону України «Про виконавче провадження передбачено, що у разі стягнення аліментів як частки заробітку (доходу) боржника на підприємстві, в установі, організації, фізичної особи, фізичної особи - підприємця відрахування здійснюються з фактичного заробітку (доходу) на підставі постанови виконавця.

Виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості зі сплати аліментів щомісяця та у випадках, передбачених частиною четвертою статті 71 Закону, повідомляти про розрахунок заборгованості стягувача і боржника.

Розрахунок заборгованості обчислюється в автоматизованій системі виконавчого провадження на підставі відомостей, отриманих із: звіту про здійснені відрахування та виплати; квитанцій (або їх копій) про перерахування аліментів, наданих стягувачем чи боржником; заяв та (або) розписок стягувача; інформацію про середню заробітну плату працівника для цієї місцевості; інших документів, що відображають отримання боржником доходу або сплату ним аліментів.

Відповідно до роз`яснень, що викладені в п. 26 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» від 07.02.2014 № 6 із змінами, судам необхідно враховувати, що розмір заборгованості за виконавчим документом про стягнення аліментів державний виконавець повинен визначати, керуючись вимогами статті 74 Закону про виконавче провадження, відповідними нормами сімейного законодавства, а також постановою Кабінету Міністрів України від 26 лютого 1993 року № 146 «Про перелік видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб». При цьому він не може вирішувати питання про повне або часткове звільнення від сплати заборгованості.

Так, за правилами п. п. 19 п. 1 та п. 13 постанови Кабінету Міністрів України від 26 лютого 1993 року № 146 «Про перелік видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб» утримання аліментів з працівників провадиться з усіх видів заробітку і додаткової винагороди як за основною роботою, так і за роботою за сумісництвом, в тому числі з інших видів заробітку; при цьому утримання аліментів провадиться з суми заробітку (доходу), що належить особі, яка сплачує аліменти, після утримання з цього заробітку (доходу) податків.

Розрахунок заборгованості зі сплати аліментів складається державним виконавцем на підставі документів, що відображають отримання боржником доходу та сплату ним аліментів. При надходженні додаткових відомостей про отримання боржником доходів державний виконавець проводить новий розрахунок заборгованості по аліментах.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів приходить до висновку, що державним виконавцем Славутського міськрайонного ВДВС ГТУЮ у Хмельницькій області Павлюк О.В. правомірно нараховано заборгованість по аліментах в сумі 2819, 27 грн., виходячи із поданої скаржником декларації про його майновий стан і доходи за 2018 рік, в якій він особисто в графі «інші доходи» зазначив дохід у розмірі 14096,35 грн.

Посилання апелянта на неврахування судом першої інстанції Переліку видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26 лютого 1993 року № 146, який не передбачає такого виду доходу для сплати аліментів, як вартість квитків, колегією суддів не приймаються до уваги з огляду на наступне.

Так, ч. 1 ст. 70 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що розмір відрахувань із заробітної плати та інших доходів боржника вираховується із суми, що залишається після утримання податків, зборів та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Законодавством встановлено стягнення аліментів та нарахування заборгованості за аліментами, присудженими у частці від заробітку (доходу), виходячи з фактичного заробітку (доходу), який платник аліментів одержував за час, протягом якого не провадилося їх стягнення, а не з чистого доходу який є об`єктом оподаткування.

Відповідно до статті 81 СК України перелік видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб, затверджується Кабінетом Міністрів України.

Аналіз положень СК України, зокрема положень ст. 81, ч. 3 ст. 181, ч. 2 ст. 182, ст. 183 СК України свідчить про те, що законодавець ототожнює поняття «заробітку» та «доходу», передбачаючи можливість стягнення на користь дитини мінімального рекомендованого розміру аліментів з обох джерел отримання грошових коштів. Аналогічна ситуація відображена і в положеннях ЦК України, який також ототожнює поняття «заробітку» та «доходу».

Таким чином, законодавець гарантує можливість захисту прав та фактичного задоволення інтересів найменш захищених категорій осіб.

Постановою Кабінету Міністрів України від 26 лютого 1993 року № 146 затверджено Перелік видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб.

Разом з тим, з урахуванням системного способу тлумачення вищевказаний Перелік видів доходів, які враховуються при визначені розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб є підзаконним нормативно-правовим актом, а тому тлумачення його положень має здійснюватися з урахуванням дійсного змісту норм закону, на розвиток та виконання якого він прийнятий (розширювальне тлумачення норм права).

Водночас положення ст. 81 СК України та ч. 3 ст. 181 СК України вказують на необхідність визначення розміру аліментів від частки доходу платника, а не його заробітку. Звуження ж змісту норм закону за допомогою положень підзаконних нормативно-правових актів є неприпустимим.

При цьому зміст положень Переліку видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб включає до поняття «заробітку» також і виплати, які заробітною платою не є, зокрема доходи від підприємницької діяльності, кооперативів, тощо, що свідчить про більш широке тлумачення змісту поняття «заробіток», ніж виплати, які виплачуються в межах трудових правовідносин.

Крім того, у п. 13 Переліку видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб вказується, що утримання аліментів провадиться з суми заробітку (доходу), що належить особі, яка сплачує аліменти, після утримання з цього заробітку (доходу) податків. Вживання терміну «дохід» у дужках після поняття «заробіток» може розумітися як визнання цих понять синонімами в контексті приписів цього Переліку видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб.

Отже, Перелік видів доходів, які враховуються при визначені розміру аліментів, не є вичерпним.

Саме таку правову позицію висловив Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду в постанові від 05 вересня 2019 року (справа № 760/4569/18-ц) відступивши від висновку, викладеному у постанові від 07 травня 2018 року у справі № 640/537/14-ц (провадження № 61-15685св18), ухваленої Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду, згідно з яким Перелік видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб, є вичерпним.

Враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, вірно застосував норми матеріального права та оцінивши згідно з вимогами ст. 89 ЦПК України надані учасниками справи докази, дійшов обґрунтованого висновку про те, що нарахування аліментів з отриманих скаржником доходів, у тому числі з інших видів заробітку, відповідає нормам діючого законодавства України та по суті узгоджується з Переліком видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб, який не є вичерпним.

Інші доводи апеляційної скарги не містять посилання на докази, які б спростовували висновки суду і впливали на їх законність.

Судове рішення суду ґрунтується на повно і всебічно досліджених обставинах справи та ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 13 червня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 16 жовтня 2019 року.

Суддя-доповідач /підпис/ І.В. П`єнта

Судді: /підпис/ А.П. Корніюк

/підпис/ О.І. Талалай

Згідно з оригіналом: суддя апеляційного суду І.В. П`єнта

________________________________________________________________________________________________

Головуючий у першій інстанції Шевчук В.В. Провадження № 22-ц/4820/1452/18

Доповідач П`єнта І.В. Категорія № ухвала