04.10.2019 Провадження № 2/331/1058/2019
04.10.2019 року м. Запоріжжя
Суддя Жовтневого районного суду м. Запоріжжя Антоненко М.В., при секретарі судового засідання Андрієнко С.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Департамент реєстраційних послуг Запорізької міської ради про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -
26.04.2019 року представник позивача ОСОБА_1 адвокат Ясир Д.І. звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа: Департамент реєстраційних послуг Запорізької міської ради про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.
В обґрунтування позову зазначено, що ОСОБА_1 була зареєстрована у квартирі АДРЕСА_1 як дружина ОСОБА_3 , який проживав та був зареєстрований у зазначеній квартирі разом зі своїми батьками ще до 2001 року.
Після смерті чоловіка ОСОБА_1 фактично стала наймачем квартири АДРЕСА_1 , згідно ст.106 ЖК України.
Таким чином. ОСОБА_1 є наймачем зазначеної квартири, за адресою АДРЕСА_2 .
Разом з тим у зазначеній квартирі з 23.05.1996 року була зареєстрована ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Але з моменту проведення реєстрації, відповідач фактично не проживає у зазначеній квартирі.
Так за весь час проживання ОСОБА_1 у зазначеній квартирі вона жодного разу не бачила ОСОБА_2 та до 2010 року навіть не знала про її існування
Будь-які особисті речі ОСОБА_2 у зазначеній квартирі відсутні та ніколи не знаходились.
Фактичне місце проживання відповідача невідоме, будь-які засоби зв`язку з нею невідомі.
Незважаючи на те, що ОСОБА_2 взагалі ніколи не проживала у зазначеній квартирі, вона продовжує перебувати на реєстраційному обліку у зазначеній квартирі.
Вирішити питання зняття з реєстрації у добровільному порядку не уявляється можливим через відсутність будь-яких контактів з нею.
Факт не проживання відповідача у квартирі за адресою АДРЕСА_2 підтверджується актами обстеження від 11.04.2019 року.
Отже відповідач ніколи не проживав у зазначеній квартирі, участі у сплаті комунальних послуг не приймає, будь-які особисті речі відповідача у квартирі відсутні.
Однак добровільно зніматися з реєстраційного обліку відповідач не бажає.
Знаходження відповідача на реєстраційному обліку у вказаній квартирі викликає зайві витрати позивача, а саме проводяться нарахування квартплати та комунальних послуг, що ущемляє права позивача як наймача квартири. Також знаходження відповідача на реєстраційному обліку унеможливлює приватизацію зазначеної квартири.
Відповідно до ст. 71 Житлового кодексу України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.
Як було зазначено відповідач ОСОБА_2 відсутня у квартирі за адресою АДРЕСА_2 щонайменш з 2003 року, а фактично взагалі ніколи не проживала за цією адресою.
При цьому підстави для збереження за відповідачем житлового приміщення понад 6 місяців (передбачені ч. 3 ст.71 ЖК України) відсутні.
Відповідно до ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку
На думку сторони позивача жодні правові підстави для користування відповідачем зазначеною квартирою відсутні.
Звернення до суду із даною позовного заявою про позбавлення права користування житловим приміщенням - є однією із форм захисту наймача своїх прав.
Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації проживання здійснюється протягом 7 днів на підставі заяви особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть.
Таким чином вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про її право користування житловим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства.
Таким чином знаходження відповідача на реєстраційному обліку у вказаній квартирі перешкоджає позивачу вільно реалізовувати своє право володіння та користування квартирою.
Подальша формальна реєстрація ОСОБА_2 в зазначеній квартирі є порушенням прав наймача, а також Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні».
Відповідно до ст. 396 ЦК України особа, яка має речове право на чуже майно, має право на захист цього права, у тому числі і від власника, відповідно до положень глави 29 цього Кодексу.
Згідно ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Крім того відповідно до ст.6 Закону України «Про вільне пересування й вільний вибір місця проживання в Україні» при зміні місця проживання особа повинна сповістити про це письмово органи реєстрації. На підставі ст.7 зазначеного Закону органи реєстрації повинні зняти цю особу з реєстрації зокрема на підставі рішення суду про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.
На підставі вищевикладеного просить суд усунути перешкоди у здійсненні права користування квартирою за адресою АДРЕСА_2 шляхом визнання ОСОБА_2 , такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме квартирою за адресою АДРЕСА_3 1
Ухвалою судді Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 22 травня 2019 року по справі відкрите провадження, ухвалено справу розглядати за правилами загального позовного провадження з повідомленням сторін. Справу призначено у підготовче судове засідання на 26.07.2019 року на 13 год. 40 хв.
Ухвалою судді Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 26 липня 2019 року справу призначено до судового розгляду на 04.10.2019 року на 10 год. 00 хв.
У судове засідання позивач позивач ОСОБА_1 не з`явилася. Від її представника адвоката Ясир Д.І. надійшла заява про розгляд справи за їх відсутності. На задоволені позову наполягає. Не заперечує проти винесення заочного рішення.
За клопотанням представника позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.
Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з`явилася, про час і місце судового засідання повідомлена належним чином, про причину неявки суд не повідомила.
Згідно зі ст. 280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином, повідомлений про дату, час і місце судового засідання і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Від третьої особи Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради також надійшла заява про розгляд справи за їх відсутності.
У зв`язку із неявкою в судове засідання сторін, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процес за допомогою звукозаписуючого пристрою не здійснювалося.
Дослідивши письмові докази, суд приходить до наступних висновків.
Відповідно до положень ст. 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.
Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.
Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.
Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справ або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 була зареєстрована у квартирі АДРЕСА_1 як дружина ОСОБА_3 , який проживав та був зареєстрований у зазначеній квартирі разом зі своїми батьками ще до 2001 року, що підтверджується довідкою Запорізького обласного спеціалізованого ремонтно-будівельного підприємства протипожежних робіт № 394 від 05.12.2002 року та домовою книгою зареєстрованих громадян в будинку АДРЕСА_3 (а.с. 6-11).
Після смерті чоловіка ОСОБА_3 , ОСОБА_1 фактично стала наймачем квартири АДРЕСА_1 , згідно ст. 106 ЖК України.
Відповідач - ОСОБА_2 , будучи зареєстрованою у квартирі за адресою: АДРЕСА_2 , не мешкає в ній з 1996 року, не сплачує плату за користування житловим приміщенням і наданими комунальними послугами, не несе інших витрат по утриманню житла та не приймає участь у спільному побуті чим створює позивачу ОСОБА_1 додаткові витрати по сплаті комунальних послуг. Також знаходження відповідача ОСОБА_2 на реєстраційному обліку унеможливлює приватизацію зазначеної квартири (а.с. 13-15).
Факт не проживання ОСОБА_4 у кв. АДРЕСА_1 підтверджується актом про не проживання особи за місцем реєстрації від 11.04.2019 року складеним представниками КП «Наше місто» ЗМР, а саме інженерами 1 категорії ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , майстром ОСОБА_7 у присутності мешканців квартир АДРЕСА_4 , а саме: ОСОБА_8 та ОСОБА_9 (а.с.16-17) та письмовими показами свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_8 , ОСОБА_10 .
Відповідно до ч. 1 ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.
Згідно ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.
Відповідно до роз`яснень, викладених у п. п. 34, 39 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім`ї, попередніми членами його сім`ї, а також членами сім`ї попереднього власника житла.
Згідно частини 1 статті 95 Цивільного процесуального кодексу України письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.
Відповідно до статті 76 Цивільного процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Ці дані встановлюються такими засобами:
1)письмовими, речовими і електронними доказами;
2)висновками експертів;
3)показаннями свідків.
Згідно статті 77 Цивільного процесуального кодексу України,належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.
Відповідно до статті 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Таким чином, суд вважає, що в судовому засіданні дійсно було встановлено факт того, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 не проживає в квартирі АДРЕСА_1 більш ніж 6 місяців без поважної причини, а тому позов є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню.
Керуючись ст. ст. 71, 72 ЖК України, ст. ст. 3, 4, 11-13, 19, 259, 263, 265 ЦПК України, суд
Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Департамент реєстраційних послуг Запорізької міської ради про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, задовольнити.
Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме квартирою АДРЕСА_1 .
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: 1) на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
У відповідності до ті. п. 15.5 п. 15 ч. 1 Розділу. ХШ «Перехідні Положення» ЦГІК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Суддя: М.В. Антоненко