Провадження № 22-ц/4808/684/19
Головуючий у 1 інстанції Татарінова О. А.
Суддя-доповідач Девляшевський
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 червня 2019 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

судді-доповідача Девляшевського В.А.,

суддів: Бойчука І.В., Фединяка В.Д.,

секретаря Бойчука Л.М.,

з участю: представника апелянта - Іванишина В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про захист прав споживачів та відновлення послуг водопостачання, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 на рішення Івано-Франківського міського суду, ухвалене суддею Татаріновою О.А. 05 квітня 2019 року, повний текст якого складено 05 квітня 2019 року,

в с т а н о в и в:

У жовтні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 з позовом про захист прав споживачів та відновлення послуг водопостачання. Позовні вимоги були обґрунтовані тим, що з 20 липня 2018 року до домоволодіння по АДРЕСА_1 без офіційного попередження, було припинено водопостачання. З інформації, наданої головою Маріямпільської сільської ради, їй стало відомо, що причиною припинення водопостачання є заміна металічної зношеної труби на пластикову мешканкою сусіднього будинку ОСОБА_3 . Однак, зазначала позивач, така інформація є недостовірною, оскільки відповідачем ОСОБА_2 , з яким вона уклала договір про надання послуг з водопостачання холодною водою від 01 червня 2012 року, за погодженням з Маріямпільською сільською радою було проведено нове приєднання помешкання ОСОБА_3 . з порушенням вимог Правил користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення в населених пунктах України. А тому, на думку позивача, таке приєднання є самовільним та незаконним. Посилаючись на те, що відповідач ОСОБА_2 зобов`язаний був забезпечити безперебійне надання послуг існуючим споживачам, ОСОБА_1 вважала, що її права, як споживача, порушені та просила зобов`язати ОСОБА_2 відновити водопостачання до житлового будинку по АДРЕСА_1 , стягнути з ОСОБА_2 на її користь 88,50 грн пені та судові витрати по справі.

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 05 квітня 2019 року в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись із даним рішенням суду, представник ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, у якій посилається на порушення судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права. Зокрема, зазначає представник апелянта, судом першої інстанції не враховано того, що відповідач жодного разу не був присутній в судовому засіданні, не надав відзиву на позов ОСОБА_1 , яким би заперечував чи визнавав її позовні вимоги. Натомість, зазначає представник позивача, відповідач ОСОБА_2 вводить суд в оману, стверджуючи, що жодного договору про надання послуг з водопостачання між сторонами не укладалось. Зазначена відповідачем інформація спростовується долученим до справи та дослідженим в судовому засіданні оригіналом Договору від 01.06.2012 року, із змісту якого вбачається, що об`єктами водопостачання холодної води є будинки по АДРЕСА_2 та по АДРЕСА_1 . Крім того, вказує представник ОСОБА_1 , судом першої інстанції було залишено поза увагою наявність розрахункових книжок про оплату за водопостачання до будинків по АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 із квитанціями про оплату даних послуги за весь період з 2012 року, що свідчить про наявність договірних відносин відповідача ОСОБА_2 із споживачами зазначених вище будинків. Представник позивача звертає увагу суду на те, що договір про надання послуг з водопостачання є чинним, оскільки позивачу ОСОБА_1 ніхто не направляв пропозиції про його розірвання. Також представник ОСОБА_1 звертає увагу суду на те, що договором дарування квартири від 16 квітня 2015 року ОСОБА_1 , за яким вона подарувала своєму сину ОСОБА_4 квартиру АДРЕСА_1 , не перебачено вибуття її з квартири. Навпаки, вказує представник апелянта, за дорученням сина ОСОБА_1 продовжує доглядати за даним будинком, обробляє присадибну ділянку, сплачує комунальні послуги, в тому числі й за водопостачання, що свідчить про наявність між сторонами договірних відносин. Посилаючись на необґрунтованість рішення суду, представник апелянта просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити в повному обсязі.

Відзиву відповідача на апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 на адресу апеляційного суду не надходило.

Відповідач ОСОБА_2 в судові засідання не з`явився з невідомих причин, хоч судові повідомлення йому були вручені завчасно. Отже, є правові підстави для розгляду справи за відсутності відповідача.

В судовому засіданні представник ОСОБА_1 - адвокат Іванишин В.І. апеляційну скаргу з вищенаведених мотивів підтримав. Додатково зазначив, що укладений між сторонами договір про надання послуг з водопостачання холодної води до будинків по АДРЕСА_1 та по АДРЕСА_2 не був розірваний та виконувався позивачем до моменту припинення водопостачання. А тому, на його думку, ОСОБА_1 є належним позивачем у даній справі. Представник апелянта також вказав, що власник будинку АДРЕСА_1 - ОСОБА_4 , який являється сином позивача, звертався до відповідача ОСОБА_2 з пропозицією укласти договір про надання водопостачання на своє ім`я, однак відповідач зазначену пропозицію відхилив, вказавши, що договір з його матір`ю є дійсним. Рішення суду вважає незаконним і необґрунтованим, а тому просить його скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову в повному обсязі.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача ОСОБА_1 , перевіривши матеріали справи, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

Критерії оцінки правомірності оскаржуваного судового рішення визначені в статті 263 ЦПК України, відповідно до яких судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Зазначеним вимогам судове рішення в даній справі не відповідає.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , суд першої інстанції прийшов до висновку, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами факту порушення її прав, оскільки на момент звернення до суду позивач не являлась ані власником, ані користувачем квартири, до якої було припинено водопостачання. Крім того, суд першої інстанції вважав, що сам факт укладення в 2012 році договору про надання послуг з водопостачання холодної води не є підставою для задоволення позову, оскільки не свідчить про право позивача на користування такою послугою на законних підставах. Однак, на думку апеляційного суду, до такого висновку суд дійшов без врахування дійсних обставин справи.

Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, їх права та обов`язки визначені Законом України «Про житлово-комунальні послуги», а також прийнятими відповідно до нього нормативно-правовими актами, зокрема «Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води та водовідведення», затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг; виконавець комунальної послуги - суб`єкт господарювання, що надає комунальну послугу споживачу відповідно до умов договору; індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги.

Відносини між суб`єктом господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальних послуг, і фізичною та юридичною особою, яка отримує або має намір отримувати послуги з постачання холодної води і водовідведення, порядок обліку і оплати цих послуг регулюються «Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води та водовідведення», затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630 (далі - Правила).

Цими Правилами встановлені права та обов`язки виконавця послуг.

Судом першої інстанції встановлено і з матеріалів справи вбачається, що квартира АДРЕСА_1 на підставі договору дарування належить громадянину ОСОБА_4 , який являється сином позивача ОСОБА_1 (а.с. 103).

Також встановлено, що 01 червня 2012 року між позивачем ОСОБА_1 , як споживачем, та відповідачем ОСОБА_2 , як постачальником, було укладено договір про надання послуг з водопостачання холодної води до квартир по АДРЕСА_2 та АДРЕСА_1 (а.с.6-7). При цьому, ОСОБА_1 регулярно здійснювала розрахунки за надані послуги до 20.07.2018 року, що підтверджується відповідними копіями розрахункових книжок та квитанцій (а.с. 90-93). Апеляційний суд зауважує, що даний договір в судовому порядку жодною із сторін не оспорювався. Відсутні також в матеріалах справи відомості щодо його розірвання або припинення. А тому, на думку апеляційного суду, підстав вважати його недійсним немає.

Згідно п.1 вказаного Договору підприємець ОСОБА_2 (Постачальник за Договором) зобов`язується надати Споживачеві - власнику приватного будинку (квартири) та членам його сім`ї, а також особам, які проживають в будинку послуги з водопостачання, а Споживач зобов`язується своєчасно здійснювати оплату послуг на умовах цього Договору.

Таким чином, аналізуючи вищезазначені норми законодавства та умови укладеного між сторонами договору про надання послуг з водопостачання холодної води від 01 червня 2012 року, споживачем послуг з надання холодного водопостачання до вказаної квартири є позивач ОСОБА_1 , яка після відчуження будинку продовжувала користуватись послугою водопостачання, а виконавцем у даному випадку відповідно є ФОП ОСОБА_2

Крім того, статус відповідача ОСОБА_2 в якості виконавця підтверджується інформаційним листом Маріямпільської сільської ради Галицького району від 06 серпня 2018 року, зі змісту якого вбачається, що сільський водопровід рішенням XІ сесії шостого скликання від 17.02.2012 року передано в оренду підприємцю ОСОБА_2 (а.с.14).

За наведених обставин, висновок суду першої інстанції про недоведеність позивачем ОСОБА_1 факту порушення її прав на користування послугою водопостачання з підстав відсутності у неї права власності на квартиру є помилковим та таким, що не відповідає дійсним обставинам справи.

Не враховано також судом першої інстанції і того, що ні Законом України «Про житлово-комунальні послуги», ні іншими нормативно-правовими актами не передбачено, що споживач комунальної послуги обов`язково повинен бути власником приміщення. Це може бути, як власник, так і особа, яка за згодою власника користується приміщенням та має укладений відповідний договір про надання комунальної послуги.

Матеріалами справи, зокрема актами про відсутність водопостачання від 20.07.2018, 21.07.2018, 22.07.2018, 23.08.2018, 31.07.2018 підтверджується, що з 20.07.2018 року у зазначеному вище будинку припинилось холодне водопостачання (а.с.8-12). Крім того, даний факт відображено і у інформаційних листах Маріямпільської сільської ради та Галицького відділення поліції, із змісту яких вбачається, що водопостачання припинилося у зв`язку із заміною металічної зношеної труби на пластикову мешканкою сусіднього будинку громадянкою ОСОБА_3 (а.с.14, 16). З цього приводу колегія суддів зауважує, що незалежно від причини припинення водопостачання до згаданого вище будинку відповідальність за невиконання договору про надання послуги несе виконавець.

За змістом п.п.3-4 Правил послуги надаються споживачам безперебійно, виключно за винятком часу перерв. У разі планування перерви в наданні послуг виконавець зобов`язаний повідомити про це споживача через засоби масової інформації, а також письмово не пізніше ніж за 10 днів до її настання (за винятком перерви, що настала внаслідок аварії або дії непереборної сили). У повідомленні зазначаються причина та час перерви в наданні відповідних послуг.

Правилами користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення в населених пунктах України, затвердженими наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства від 27 червня 2008 року № 190, які є обов`язковими для всіх юридичних осіб незалежно від форм власності і підпорядкування, передбачено відключення від водопостачання тільки в разі самовільного приєднання до систем централізованого водопостачання та водовідведення.

Апеляційний суд зауважує, що в матеріалах справи відсутні докази самовільного приєднання ОСОБА_1 до систем централізованого водопостачання та водовідведення. А тому законних підстав для припинення водопостачання до будинку АДРЕСА_1 у ФОП ОСОБА_2 не було.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає, що ФОП ОСОБА_2 , як виконавець послуг з надання водопостачання холодної води до квартири АДРЕСА_1 , зобов`язаний поновити надання такої послуги до квартири, в якій проживає позивач.

Згідно ч.5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» у разі коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення. Сплата виконавцем неустойки (пені), встановленої в разі невиконання, прострочення виконання або іншого неналежного виконання зобов`язання, не звільняє його від виконання зобов`язання в натурі.

Аналіз зазначених норм права та фактичних обставин дає підстави для висновку про те, що за незаконне припинення надання послуги водопостачання до квартири по АДРЕСА_1 протягом 118 днів відповідач ФОП ОСОБА_2 зобов`язаний сплатити на користь ОСОБА_1 пеню у розмірі 88,50 грн, (118 днів прострочення х (25 грн - вартість робіт х 3%)).

Питання судових витрат апеляційний суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України.

Відповідно до ч.8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 за надання правничої допомоги адвоката на підставі акту приймання-передачі послуг від 07 грудня 2018 року за договором про надання правової допомоги від 30 серпня 2018 року сплатила 8 800 грн (а.с. 48-49). Разом з тим, враховуючи принцип співмірності витрат на оплату послуг адвоката, складність, обсяг і характер наданих послуг, апеляційний суд вважає за необхідне стягнути з ФОП ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати за надання правничої допомоги у розмірі 4 400 грн. В цю суму входить: 1 200 грн - проведення попереднього аналізу справи, 1 200 грн - підготовка адвокатом позовної заяви, а також 2 000 грн - участь адвоката у судових засіданнях Івано-Франківського міського суду.

При визначенні суми відшкодування апеляційний суд враховує також критерій реальності витрат (встановлення їх дійсності та необхідності), а також критерій розумності їх розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Такі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна та інші проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір - обґрунтованим.

Судовий збір за подання позовної заяви до суду першої інстанції у розмірі 704,80 грн підлягає стягненню з ФОП ОСОБА_2 в дохід держави, оскільки ОСОБА_1 звільнена від його сплати на підставі ч.3 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів».

За таких обставин рішення суду першої інстанції не може залишатися в силі і підлягає до скасування з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову ОСОБА_1

Керуючись ст. ст. 268, 374, 376, 381, 382, 383 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Івано-Франківського міського суду від 05 квітня 2019 року в даній справі скасувати. Ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Зобов`язати фізичну особу-підприємця ОСОБА_2 відновити водопостачання до житлового будинку АДРЕСА_1 .

Стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 88 (вісімдесят вісім) грн 50 коп пені.

Стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 4 400 (чотири тисячі чотириста) грн витрат за надання правової допомоги.

Стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 в дохід держави 704,80 грн судового збору.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повного її тексту.

Повний текст постанови складено 10 червня 2019 року.

Суддя-доповідач В.А. Девляшевський

Судді: І.В. Бойчук

В.Д. Фединяк