ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

іменем України

20 березня 2019 року

м. Харків

справа № 642/19/18

провадження № 22ц/7818/195/19

Харківський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Котелевець А.В.,

суддів - Піддубного Р.М., Тичкової О.Ю.,

за участю секретаря - Огар І.В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1,

відповідач - приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Купровська Яна Миколаївна,

третя особа - ОСОБА_3,

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Харкові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Ленінсьокого районного суду м. Харкова від 03 квітня 2018 року у складі судді Ольховського Є.Б.,

у с т а н о в и в:

В січні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, у якому просив:

- визнати протиправним та скасувати рішення приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Купровської Яни Миколаївни про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 33598138 від 27 січня 2017 року, на підставі якого внесено запис про право власності на квартиру АДРЕСА_1, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна: НОМЕР_1, за ОСОБА_3;

- визнати протиправними дії приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Купровської Я.М., які виразились у внесенні запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно на підставі рішення, індексний номер: 33598138 від 27 січня 2017 року;

- скасувати запис про право власності на вказану квартиру.

Позовна заява мотивована тим, що 01 жовтня 2010 року укладено Договір позики, відповідно до умов якого ОСОБА_3 передала йому у власність, а він прийняв валютні цінності у вигляді та в натурі на суму 13 180 доларів США 00 центів з зобов'язанням повернути їх не пізніше 01 жовтня 2012 року згідно з графіком. Договір посвідчено приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Малаховою Г.І. за реєстровим № 3437.

В цей же день з метою забезпечення виконання зобов'язань за Договором позики укладено Договір іпотеки, за умовами якого він передав в іпотеку квартиру АДРЕСА_1. Договір іпотеки посвідчено приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Малаховою Г.І. за реєстровим № 3439.

Заочним рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 01 червня 2013 року позов ОСОБА_3 задоволено. На її користь з нього стягнуто 748 567 грн. 58 коп. Рішенням Апеляційного суду Харківської області від 12 січня 2016 року це рішення було змінено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 233 715 грн. 32 коп. та судовий збір в розмірі 2 337 грн. 15 коп. На виконання рішення Апеляційного суду грошові кошти в указаному розмірі він передав ОСОБА_3 12 лютого 2016 року.

З Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 27 січня 2017 року йому стало відомо, що власником вказаного житлового приміщення є ОСОБА_3, а підставою для внесення відповідного запису до реєстру стало рішення приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Купровської Я.М. від 27 січня 2017 року про державну реєстрацію прав та їх обтяжень.

Посилаючись на те, що реєстрація права власності на спірне нерухоме майно здійснена приватним нотаріусом без достатніх правових підстав та з порушенням вимог Закону України від 05 червня 2003 року № 898-1У «Про іпотеку» (далі - Закон № 898-1У), з огляду на сплату боргу в повному обсязі за рішенням суду, просив позов задовольнити.

06 лютого 2018 року ОСОБА_3 подала відзив на позовну заяву, в якому просила відмовити в задоволенні позовних вимог.

Відзив мотивовано безпідставністю позовних вимог.

Рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 03 квітня 2018 року в задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що ОСОБА_1 взятих на себе зобов'язань за Договором позики від 01 жовтня 2010 року належним чином не виконав, у зв'язку з чим 25 січня 2017 року ОСОБА_3 звернулась до приватного нотаріуса з заявою про державну реєстрацію за нею права власності на предмет іпотеки. При цьому судом першої інстанції було враховано, що суму боргу за договором позики ОСОБА_1 повернув лише 12 лютого 2017 року. Крім того, рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 09 червня 2016 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 27 квітня 2017 року, з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 стягнуто 331 507 грн. 34 коп. (проценти за користування коштами за період з 11 квітня 2013 року по 27 січня 2016 року в сумі 138 165 грн. 48 коп., три відсотки річних від простроченої суми в розмірі 27 588 грн. 19 коп., неустойка за період з 27 січня 2015 року по 27 січ6ня 2016 року в сумі 165 753 грн. 67 коп.).

29 травня 2018 року ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне зьясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права, просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нову постанову про задоволення позову в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не встановив всіх обставин справи та не застосував норму матеріального права, яка підлягала застосуванню до спірних правовідносин. Зазначає, що на момент здійснення державної реєстрації права власності на квартиру АДРЕСА_1 основне зобов'язання боржником було виконано 12 лютого 2016 року шляхом сплати ОСОБА_3. суми боргу, визначеної за рішенням суду, що підтверджується нотаріально посвідченою заявою останньої. Посилання ж суду першої інстанції на рішення про стягнення з ОСОБА_1 3% річних та неустойки є незаконним, оскільки цей обов'язок у позивача виник лише з моменту ухвалення рішення судом апеляційної інстанції, тобто з 27 квітня 2017 року. На даний час в провадженні СВ Холодногірського ВП ГУНП в Харківській області перебуває кримінальне провадження № 0002488 від 07 жовтня 2013 року за частиною 1 статті 190 КК України за заявою ОСОБА_1

22 червня 2018 року ОСОБА_3 подала відзив на апеляційну скаргу, в якому просила залишити рішення суду першої інстанції без змін.

Відзив мотивовано тим, що висновки суду першої інстанції по суті вирішеного спору є правильними, підтверджуються наявними у справі доказами, яким суд дав належну правову оцінку. Доводи апеляційної скарги не спростовують цих висновків і не свідчать про порушення норм матеріального та процесуального права.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційних скарг має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення (пункт 2 частини 1 статті 374 ЦПК України).

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України - в межах доводів і вимог апеляційної скарги - судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Частиною 4 статті 41 Конституції України і статтею 32 ЦК України визначено непорушність права власності.

Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів (частина 1 статті 328 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 190 ЦК України майном як особливим об'єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов'язки.

Відповідно до частини 1 статті 181 ЦК України до нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать земельні ділянки, а також об'єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення.

Частиною першою статті 316 ЦК України передбачено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до статті 321 ЦК України ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Примусове відчуження об'єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості.

Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до статті 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (частина 1 статті 1049 ЦК України).

Відповідно до частини 1 статті 527 ЦК України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.

Судом встановлено, що 01 жовтня 2010 року між ОСОБА_1 як позичальником та ОСОБА_3 як позикодавцем було укладено Договір позики, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Малаховою Г.І., за яким позикодавець передала, а позичальник отримав в борг грошову суму в розмірі 13 180 доларів США 00 центів, яку зобов'язався повернути не пізніше 01 жовтня 2012 року згідно з графіком.

Цього ж дня з метою забезпечення виконання зобов'язань за вказаним договором позики між сторонами було укладено Договір іпотеки, за яким ОСОБА_1 передав в іпотеку ОСОБА_3 квартиру АДРЕСА_1.

Вказана квартира належала на праві власності ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 11 червня 1999 року.

У зв'язку з неналежним виконанням умов Договору позики у позивача перед ОСОБА_3 утворилась заборгованість.

Відповідно до пункту 8 Іпотечного договору від 01 жовтня 2010 року іпотекодержатель має право обирати порядок звернення стягнення на предмет іпотеки. В цьому пункті, зокрема, зазначено, що за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель може задовольнити свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення в повному обсязі згідно Закону України «Про іпотеку», включаючи сплату усіх процентів, відшкодування завданих порушенням зобов'язання, необхідних витрат на утримання предмета іпотеки, а також пов'язаних з продажем предмета іпотеки.

Пунктом 11 Іпотечного договору передбачено, що у випадку невиконання іпотекодавцем письмової вимоги іпотекодержателя про усуненння порушення зобов'язання Договором та/або договором позики у встановлений іпотекодержателем строк, таку вимогу іпотекодержатель може задовольнити за рахунок предмету іпотеки, що є предметом Договору. Це застереження відповідно до Закону вважається договором про задоволення вимог іпотекодержателя та свідчить про одну з наступних обставин: а) набуття права власності на предмет іпотеки іпотекодержателем. Підписанням Договору іпотекодавець засвідчує, він надає іпотекодерждателю згоду на набуття права власності на предмет іпотеки до іпотекодержателя за власним одноосібним письмовим рішенням іпотекодержателя набути предмет іпотеки у власність. Іпотекодавець підписанням Договору засвідчує про наявність будь-яких інших документів, крім Договору та письмового рішення іпотекодержателя набути предмет іпотеки у власність, для реєстрації права власності іпотекодержателя на предмет іпотеки не вимагається. Ці документи є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки. Іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб'єктом оціночної діяльності; б) продажу предмету іпотеки будь-якій особі та будь-яким способом на підставі договору купівлі-продажу у порядку статті 38 Закону України «Про іпотеку», для чого іпотекодавець шляхом підписання цього Договору надає іпотекодерждателю право укласти такий договір за ціною, яка встановлена за згодою між іпотекодавцем та іпотекодержателем на момент укладення Договору або на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності та на умовах, визначених на власний розсуд іпотекодержателя, і здійснити всі необхідні дії.

Законом України «Про іпотеку» передбачено три способи захисту задоволення забезпечених іпотекою вимог кредитора шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки: судовий (на підставі рішення суду), два позасудові - на підставі виконавчого напису нотаріуса та на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя.

Сам договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, що передбачає передачу іпотекодержателю права власності, є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно.

У частині першій статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно із частиною першою статті 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Статтею 628 ЦК України визначено зміст договору, який становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Отже, сторони, підписавши іпотечний договір, обумовили всі його умови, у тому числі вирішили питання щодо позасудового врегулювання спору.

Матеріали справи свідчать, що заочним рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 01 червня 2013 року позов ОСОБА_3 задоволено. На її користь з ОСОБА_1 стягнуто 748 567 грн. 58 коп. Рішенням Апеляційного суду Харківської області від 12 січня 2016 року це рішення було змінено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 233 715 грн. 32 коп. (основний борг за договором позики в розмірі 105 347 грн. 74 коп.; проценти за користування грошовими коштами в розмірі 20 366 грн. 16 коп.; 3% річних від простроченої суми в розмірі 2 653 грн. 68 коп.; пеня - 105 347 грн. 74 коп.) та судовий збір в розмірі 2 337 грн. 15 коп.

12 лютого 2016 року на виконання рішення суду апеляційної інстанції грошові кошти в указаному розмірі ОСОБА_1 передав ОСОБА_3 в повному обсязі.

Рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 09 червня 2016 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 27 квітня 2017 року, з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 стягнуто 331 507 грн. 34 коп. (проценти за користування коштами за період з 11 квітня 2013 року по 27 січня 2016 року в сумі 138 165 грн. 48 коп., три відсотки річних від простроченої суми в розмірі 27 588 грн. 19 коп., неустойка за період з 27 січня 2015 року по 27 січ6ня 2016 року в сумі 165 753 грн. 67 коп.).

11 жовтня 2016 року ОСОБА_5 направила вимогу ОСОБА_1 про сплату боргу за договором позики, з урахуванням рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 09 червня 2016 року, в розмірі 568 870 грн. 89 коп. та виселення.

27 січня 2017 року ОСОБА_3 зареєструвала право власності на квартиру АДРЕСА_1 на підставі рішення приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Купровської Я.М. від 27 січня 2017 року про державну реєстрацію прав та їх обтяжень.

Оскільки борг за договором позики ОСОБА_1 було сплачено 12 лютого 2016 року в повному обсязі за рішення суду, підстав для здійснення державної реєстрації прав та їх обтяжень, індексний номер 33598138 від 27 січня 2017 року, на підставі якого внесено запис про право власності на квартиру АДРЕСА_1, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна: НОМЕР_1, за ОСОБА_3 у приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Купровської Я.М. не було.

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішення суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права (частина 1 статті 376 ЦПК України).

З огляду на це, висновок суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нової постанови про задоволення позову в повному обсязі.

Керуючись статтями 367, 374 ч. 1 п. 2, 376, 382-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Ленінсьокого районного суду м. Харкова від 03 квітня 2018 року скасувати та ухвалити нову постанову.

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Купровської Яни Миколаївни про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 33598138 від 27 січня 2017 року, на підставі якого внесено запис про право власності на квартиру АДРЕСА_1, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна: НОМЕР_1, за ОСОБА_3.

Визнати протиправними дії приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Купровської Яни Миколаївни, які виразились у внесенні запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно на підставі рішення, індексний номер: 33598138 від 27 січня 2017 року.

Скасувати запис про право власності на квартиру загальною площею 35,5 кв.м, житлова площа 19,6 кв.м, за адресою: АДРЕСА_2, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна: НОМЕР_1, за ОСОБА_3, який був внесений на підставі рішення індексний номер: 33598138 від 27 січня 2017 року.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повне судове рішення складено 25 березня 2019 року.

Головуючий А.В.Котелевець

Судді Р.М.Піддубний

О.Ю.Тичкова