ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4685/19 Справа № 211/4959/18 Суддя у 1-й інстанції - Сарат Н. О. Суддя у 2-й інстанції - Бондар Я. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 червня 2019 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді: Бондар Я.М.,

суддів: Барильської А.П., Зубакової В.П.,

сторони:

позивач: ОСОБА_1

відповідач: ОСОБА_2

розглянувши у спрощеному позовному провадженні, у порядку ч.13 ст.7, ч.1 ст.369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 на рішення Довгинцівського районного суду м.Кривого Рогу від 29 січня 2019 року, яке постановлено суддею Сарат Н.О. у м.Кривому Розі (відомості про складення повного тексту судового рішення відсутні), -

ВСТАНОВИВ:

12 жовтня 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини.

В обґрунтування позову позивач зазначила, що вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем ОСОБА_2 з 20.09.2014 року, та рішенням Довгинцівського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 31.10.2016 шлюб між ними розірвано. Від шлюбу вони мають неповнолітнього сина: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який знаходиться на її утриманні. Між тим, вона та відповідач не досягли згоди щодо розміру аліментів, які він має сплачувати на утримання неповнолітнього сина. Добровільно відповідач аліменти не сплачує та матеріальної допомоги на утримання сина не надає. Починаючи з серпня 2016 року відповідач припинив надавати їй допомогу на утримання сина. Позивачка вказує, що вона намагалась вживати заходів, щодо одержання від відповідача аліментів та намагалася звернутися до суду.

Просила стягнути з ОСОБА_2 на її користь аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з серпня 2016 року до повноліття дитини.

Рішенням Довгинцівського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 29 січня позовні вимоги ОСОБА_1 задоволені частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 , аліменти на утримання неповнолітнього сина: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини від всіх видів доходів, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з 12 жовтня 2018 року до досягнення дитиною повноліття, на користь матері ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання за адресою: АДРЕСА_2 .

Стягнуто з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 до спеціального фонду Державного бюджету України судовий збір у розмірі 704 (сімсот чотири) гривні 80 коп.

Позивач ОСОБА_1 , не погоджуючись з ухваленим рішенням подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, ставить питання про скасування судового рішення та ухвалення нового, яким у повному обсязі задовольнити її позовні вимоги в частині початку стягнення аліментів з 01 серпня 2016 року.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, позивач вказує на те, що після припинення з відповідачем шлюбних відносин у серпні 2016 року, останній ніякої допомоги на утримання сина їй не надавав, хоча весь час працював та неодноразово обіцяв, що буде добровільно надавати їй матеріальну допомогу на утримання сина. Позивач зазначає, що у зв`язку із тим, що відповідач та і не надав їй жодної матеріальної допомоги на утримання їх сина у лютому 2018 року вона звернулася до адвоката Іоаніді Д.С. за наданням правової допомоги шляхом подання заяви про стягнення аліментів, який подав позов до суду у липні 2018 року з проханням стягнути з відповідача аліменти у розмірі Ѕ частини від всіх видів доходів відповідача. У вересні 2018 року вона уточнила свої вимоги і просила стягнути аліменти на утримання сина у розмірі ј частини від всіх видів доходів відповідача та просила здійснити судовий розгляд за її відсутності. Апелянт наголошує на тому, що на початку жовтня 2018 року в суді її змусили написати заяву про залишення позову без розгляду, не повідомивши її про те, що аліменти за минулий час не будуть стягнуті. Позивач, посилаючись на ч.2 ст.191 СК України, вказує на те, що аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач доведе, що вживав заходи щодо одержання з відповідача аліментів, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. При цьому, позивач наголошує на тому, що відповідач не з`являвся до судових засідань та свою обіцянку сплачувати аліменти не виконав, тому вона вважає, що суд повинен був стягнути аліменти з серпня 2016 року коли сторони припинили шлюбні відносини і відповідач не виконував свій обов`язок щодо утримання сина.

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч.13 ст.7, ч.1 ст.369 ЦПК України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, за наявними у справі матеріалами, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 є батьками неповнолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_3 , виданого 26 серпня 2015 року Довгинцівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Криворізького міського управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис № 688 ( а.с. 5 - копія свідоцтва про народження).

31 жовтня 2016 року шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 розірвано, що підтверджується рішенням Довгинцівського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 31.10.2016 року ( а.с. 6 - копія рішення).

17 вересня 2018 року позивач ОСОБА_1 звернулась до Довгинцівського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області з позовної заявою про стягнення аліментів на утримання дитини: ОСОБА_4 (а.с.7 - копія позовної заяви).

Ухвалою суду від 02.10.2018 року позовну заяву за заявою ОСОБА_1 залишено без розгляду, яка не оскаржена, набрала законної сили 17.10.2018 року ( а.с. 33 - копія ухвали).

Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, керувався статтями 180, 181, 182 ч.2 ст.191 СК України, й виходив з того, що позивачем належними та допустимими доказами, не доведено факту вжиття заходів щодо одержання аліментів з відповідача за період з серпня 2016 року до подачі даного позову до суду, у зв`язку із чим у цій частині позовні вимоги не можуть бути задоволені.

Колегія суддів повністю погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей, передбачений ч.2 ст.51 Конституції України є одним з головних конституційних обов`язків. Такий обов`язок послідовно визначений в сімейному законодавстві.

Згідно ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Частинами 1-3 ст.181 СК України передбачено, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними; за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі; за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Відповідно доч.1ст.182 Сімейного Кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, інші обставини, що мають істотне значення.

При визначенні розміру аліментів суд враховує рівність сторін щодо участі в утриманні дітей, розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно до ч.2 статті 182 Сімейного Кодексу України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. В силу ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.82 ЦПК. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Так, з матеріалів справи видно, що з уточненим позовом про стягнення аліментів на утримання дитини, позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду першої інстанції 17 вересня 2018 року, що підтверджено копією зазначеної позовної заяви (а.с.7), копія первісного позову з датою подачі його до суду позивачем не надана.

З ухвали Довгинцівського районного суду м.Кривого Рогу від 02.10.2018 року у цивільній справі № 211/3153/18 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини, видно, що позивач ОСОБА_1 безпосередньо звернулась до суду з заявою про залишення позову без розгляду ( а.с. 33).

Зазначена ухвала не оскаржена та набрала законної сиди 17 жовтня 2018 року (а.с.33).

Обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька. Тому цей обов`язк є особистим індивідуальним, а не солідарним. Тобто обов`язок утримувати дитину належить не тільки відповідачу, а й позивачу, як матері дитини.

Установивши, що малолітня дитина проживає разом із матір`ю і перебуває на її утримані, а батьки в добровільному порядку не домовились про участь в утриманні сина, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для стягнення аліментів та обґрунтовано стягнув їх, починаючи від дня пред`явлення позову.

Частиною першою статті 191 СК України встановлено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. .

Відмовляючи у задоволенні позову в частині стягнення з відповідача на користь позивача аліментів за минулий час, але не більше як за три роки за період з 1 серпня 2016, суд виходив з того, що позивач не вживала заходів для отримання аліментів в добровільному порядку.

З таким висновком суду першої інстанції погоджується і суд апеляційної інстанції.

Так, відповідно до ч.2 ст.191 СК України аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років.

Стягнення аліментів за час, що передує пред`явленню позову, є можливим у порядку виключення лише за наявності наступних умов: до моменту звернення з позовом до суду аліменти не стягувались; особа, яка вимагає аліментів, приймала заходи щодо одержання аліментів, але вони не були одержані у результаті ухилення особи, зобов`язаної сплачувати аліменти (відповідача), від їх сплати.

Заходи, що вживав позивач щодо одержання аліментів можуть бути різноманітними, наприклад, він звертався до батьків відповідача з проханням вплинути на нього, щоб той платив аліменти на дитину або направляв йому листи з такої вимогою чи на адресу його місця роботи тощо). Ухилення може виражатися у тому, що зобов`язана особа - відповідач ухилялась від укладення договору про сплату аліментів на утримання дитини, приховувала своє місцезнаходження або свій заробіток (доходи) та інші подібні дії.

Таким чином, ухилення від сплати аліментів є винною протиправною поведінкою, тобто це свідоме невиконання своїх обов`язків в умовах, коли позивач звертався до відповідача особисто або через суд з вимогою про сплату грошової суми, необхідної для утримання дитини.

У такому випадку суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років. Десятирічний строк, протягом якого можливим є стягнення аліментів за минулий час, являється присічним (преклюзивним). Стягнення аліментів за межами цього строку незалежно від причин їх неотримання є неможливим.

Присудження аліментів за минулий час являється правом, а не обов`язком суду, з позовом до якого звернувся позивач. Суд, виходячи із конкретних обставин справи, проаналізувавши усі надані докази, може присудити аліменти на утримання дитини за минулий час, у межах десятирічного строку, або відмовити у задоволенні таких позовних вимог.

За висновками місцевого суду, з якими погоджується й апеляційний суд, позивач не довела, що вживала заходів для отримання аліментів в добровільному порядку, тому доводи позивача колегія суддів відхиляє.

За викладених обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, ухваленим з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстав для його скасування немає.

Доводи апеляційної скарги не спростовують обґрунтованості рішення суду і підстав для його скасування з мотивів, наведених у скарзі, не встановлено.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381-384, 390 ЦПК України, Дніпровський апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Довгинцівського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 29 січня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Повний текст судового рішення 04 червня 2019

Головуючий

Судді