П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

„14" березня 2019 року місто Маріуполь Донецької області

Єдиний унікальний номер 263/163/18

Номер провадження 22-ц/804/859/19

Донецький апеляційний суд у складі:

головуючого: Зайцевої С.А.

суддів: Пономарьової О.М., Ткаченко Т.Б.

за участю секретаря: Єфремової О.В

учасники справи :

позивач - АТ КБ «ПриватБанк»

відповідач - ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Маріуполі Донецької області в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на рішення Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 29 грудня 2018 року головуючого судді Ковтуненко В.О. із складанням повного тексту судового рішення 29 грудня 2018 року по цивільній справі про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

В С Т А Н О В И В :

У січні 2018 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк», правонаступником якого є акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з позовом, уточненим в ході його розгляду, до ОСОБА_1, мотивуючи позовні вимоги тим, що за кредитним договором № 223487-CRED від 22 квітня 2008 року відповідачем ОСОБА_1 отримано кредит в розмірі 10 000 доларів США на термін до 21 квітня 2010 року зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором. Відповідач порушив умови договору та за період з 28 грудня 2012 року по 28 грудня 2017 року виникла заборгованість в розмірі 8 266,17 доларів США. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору і як вбачається з розрахунку заборгованості, порушення умов договору по повернення кредитних коштів, сплати відсотків зі сторони ОСОБА_1 мало місце ще до настання дати сплати останніх щомісячних платежів. Посилаючись на умови пункту 4.10 договору, зазначали, що розрахунок відсотків здійснюється до повного погашення заборгованості за кредитом, на суму залишку заборгованості за кредитом. Оскільки отримані кредитні кошти до теперішнього часу не повернуті, кредитний договір не є розірваним чи припиненим, з огляду на п. 4.10 договору ,відсутні підстави для припинення нарахування відсотків на суму простроченої заборгованості по кредиту як плату за весь час користування кредитними коштами, оскільки розрахунок заборгованості здійснюється до повного погашення заборгованості за кредитом, на суму залишку заборгованості за кредитом.

Посилалися на те, що у випадку неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором та наявності простроченої заборгованості по кредиту, зобов'язання сплатити відсотки за час фактичного користування кредитними коштами у позичальника виникає щомісячно, тим самим позовна давність за вимогами кредитора про повернення процентів за користування кредитом, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Сума заборгованості по процентам нарахована на прострочену заборгованість за кредитом за період, відповідний 5-ти річному терміну позовної давності згідно п. 6.8. договору з 28 грудня 2012 року по 28 грудня 2017 року.

Просили стягнути з ОСОБА_1 заборгованість по відсоткам за кредитним договором №223487-CRED від 22 квітня 2008 року, нарахованих на прострочену заборгованість по кредиту за період з 28 грудня 2012 року по 28 грудня 2017 року в розмірі 8 266,17 доларів США, що за курсом 27,94 відповідно до службового розпорядження НБУ від 29 травня 2018 року складає 230 956,79 грн., та стягнути на їх користь судові витрати.

Рішенням Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 29 грудня 2018 року в задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - відмовлено.

В апеляційній скарзі АТ КБ «ПриватБанк» просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким задовольнити позов в повному обсязі. В обґрунтування доводів скарги зазначає, що у випадку неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором та наявності простроченої заборгованості по кредиту, зобов'язання сплатити відсотки за час фактичного користування кредитними коштами у позичальника виникає щомісячно, тим самим, позовна давність за вимогами кредитора про повернення процентів за користування кредитом, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу., пунктом 6.8. договору строк позовної давності збільшений до п'яти років. Також, вказує, якщо суд не згоден із розрахунком заборгованості, суд повинен надати свій розрахунок. Оскільки, судом першої інстанції цього не зроблено, вважають, що суд ухилився від своїх прямих обов'язків. Зауважують, що позивач звернувся із позовом в межах строку позовної давності та по справі були надані всі належні докази. Згідно з п.4.10 договору нарахування відсотків повинно здійснюватися до повного погашення заборгованості за кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом.

Відзив ОСОБА_1 на апеляційну скаргу мотивований обґрунтованістю та законністю судового рішення . Відповідач просив апеляційну скаргу залишити без задоволення,рішення суду першої інстанції залишити без змін. Крім того, вказує, що апелянт посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального права та невиконання судом обов*язку про зазначення в рішенні свого розрахунку заборгованості за кредитним договором. При цьому ,обґрунтовуючи апеляційну скаргу,апелянт посилається на ті ж самі обставини,які були зазначені в позовній заяві,а також у відповіді позивача на відзив відповідача. Тобто,позиція апелянта зведена до переоцінки доказів та обставин. Правова позиція позивача про наявність у АТ КБ «ПриватБанк» права нарахування процентів за користування кредитними коштами після закінчення строку договору до повного повернення кредитних коштів не відповідає ні умовам кредитного договору, ні нормам матеріального права, ні постановам Верховного Суду та Великої палати Верховного суду. Кредитним договором сторонами визначені: - термін закінчення кредитування - не пізніше 21 квітня 2010 року ; - термін щомісячного виконання зобов'язання - відповідно графіку погашення у визначених в ньому місячних платежів на погашення тіла кредиту та нарахованих процентів за користування кредитом та конкретних дат внесення кожного платежу на картковий рахунок, остаточний платіж - 21 квітня 2010 року (додаток № 1) або не пізніше 28 числа кожного місяця при сплаті простроченої заборгованості. Таким чином, розмір періодичних платежів після спливу терміну кредитування кредитним договором не передбачений. Стосовно твердження позивача про те, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє боржника та поручителя від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання, як це зазначено в постанові Верховного Суду України від 23 вересня 2015 року по справі № 1-1206цс15, на яку посилається позивач, слід врахувати правову позицію Великої Палати Верховного суду, стосовно цього питання, яка викладена в постанові від 04 липня 2018 року по справі № 310/11534/13-ц, де Велика Палата прийшла до висновку про відступлення від правових висновків, зроблених в постанові по справі № 6-1206цс15. Посилання позивача на п. 4.10 кредитного договору, як на підставу нарахування процентів за користування кредитом поза межами строку кредитування, є неспроможними. Із змісту п. 4.10 договору, вбачається, що він регламентує порядок нарахування процентів по кредиту в рамках графіку погашення кредиту і процентів, який є невід'ємною частиною договору. Але графік погашення кредиту і процентів (додаток № 1) стосується періоду з 20 травня 2008 року по 21 квітня 2010 року, остаточною датою, на яку розповсюджується цей пункт, визначена саме дата закінчення строку кредитування - 21 квітня 2010 року. Крім того, сплив терміну кредитування 21 квітня 2010 року, означав, що починаючи з 22 квітня 2010 року, у позичальника ОСОБА_1 виник обов'язок незалежно від пред'явлення вимоги АТ КБ «ПриватБанк» повернути всю заборгованість за договором, а не вносити її періодичними платежами, оскільки останні були розраховані у межах строку кредитування. По справі встановлено, що остаточна сума тіла кредиту 3 385,92 доларів США, була стягнута в судовому порядку рішенням Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 31 травня 2012 року, зміненого рішенням апеляційного суду Донецької області від 15 серпня 2012 року, строк кредитування сплинув 21 квітня 2010 року.

У судове засідання апеляційного суду представник АТ КБ «ПриватБанк», ОСОБА_1 та її представник адвокат Хотюшина В.Г. не з*явилися,належним чином були повідомлені про дату,час і місце розгляду справи (а.с.228-230). Представник АТ КБ «ПриватБанк» ,що діє за довіреністю Шишелова Н.В. та відповідач ОСОБА_1 надали заяви про можливість розгляду справи у їхню відсутність (а.с.231,243).

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

У зв*язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи ,фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось (ч.2 ст.247 ЦПК України).

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали цивільної справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Відповідно до ст.375 ЦПК України апеляційний суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено дослідженими доказами , що 22 квітня 2008 року між сторонами був укладений кредитний договір № 223487-CRED (надалі - кредитний договір), відповідно до якого відповідачем ОСОБА_1 отримано кредит в розмірі 10 000 доларів США на термін до 21 квітня 2010 року зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором.

В кредитному договорі зазначені наступні умови: п. 1.1. В рамках Програми мікрокредитування, при наявність вільних грошових коштів, банк зобов'язується надати позичальнику строковий кредит в розмірі суми, оговорений п. 1.3 цього договору, засобом перерахування кредитних коштів на картрахунок НОМЕР_1, відкритий Приватбанком для позичальника відповідно до договору №223487-СRED від 22.04.2008 р. в дату укладення цього договору, на строк і на умовах, передбачених договором, а позичальник зобов'язується повернути одержаний кредит і сплатити проценти в передбачені договором строки, а також виконати інші зобов'язання відповідно договору в повному обсязі. п. 1.3 Сума кредиту 10 000 доларів США.

п. 1.4. Строк повернення кредиту, процентів і винагороди відповідно графіку погашення кредиту і процентів ( додаток № 1 ), але не пізніше 21 квітня 2010 року. п. 4.1. За користування кредитом в період з дати зарахування коштів на картрахунок в розмірі суми, зазначеній в п. 1.3 договору, до дату погашення кредиту відповідно п.п. 1.4, 2.2.3, 2.3.3, 2.3.6, 2.3.9, 2.4.1, 4.11, а також додатку 1, позичальник сплачує проценти в розмірі 17 %. п.4.3. При порушенні позичальником зобов'язань по погашенню кредиту, передбачених п.п. 1.4, 2.2.3, 2.2.16, 2.3.3., 2.4.1.,4.11 цього договору, позичальник сплачує банку проценти за користування кредитом в розмірі 48 % річних від суми залишку непогашеної заборгованості.п. 4.4 Сплата процентів за користування кредитом, передбачених п. 4.3. договору, здійснюється не пізніше 28 числа кожного місяця, наступного за місяцем, в котрому виникло прострочення , починаючи з дати підписання договору. п. 4.10. Нарахування процентів ( в тому числі передбачених п. 4.4. договору) по кредиту здійснюється на дату уплати процентів, відповідно графіку погашення кредиту і процентів, який є невід'ємним додатком до цього договору. При цьому проценти розраховуються на непогашену частину кредиту за фактичну кількість днів користування кредитними ресурсами, з урахуванням кількості днів на рік - 360 днів. День уплати у часовий інтервал розрахунку процентів не включається.

п. 7.1 Договір вступає в силу з моменту підписання обома сторонами і діє в об'ємі перерахованих коштів до повного виконання зобов'язань сторонами по цьому договору.

На виконання договору ОСОБА_1 був відкритий картрахунок № НОМЕР_2, та видана відповідна картка строком дії до січня 2010 року.

Суд зазначив,що кредитним договором були визначені: термін закінчення кредитування - не пізніше 21 квітня 2010 року, термін щомісячного виконання зобов'язання - відповідно графіку погашення у визначених в ньому місячних платежів на погашення тіла кредиту та нарахованих процентів за користування кредитом та конкретних дат внесення кожного платежу на карточних рахунок, остаточний платіж - 21 квітня 2010 року (додаток № 1) або не пізніше 28 числа кожного місяця при сплаті простроченої заборгованості.Розмір періодичних платежів після спливу терміну кредитування договором не передбачений. За умовами договору сторони погодили щомісячну сплату відсотків за кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом до 21 квітня 2010 року включно.Умови нарахування та стягнення процентів за користування кредитом, регламентовані розділом 4 кредитного договору № 223487-CRED від 22 квітня 2008 року.

Суд правильно оцінив наданий позивачем розрахунок заборгованості ,поданий до позову, виписки з рахунку та встановив ,що нарахування суми процентів здійснювалось за ставкою 48%, що є необґрунтованим, оскільки кредитним договором врегульоване питання щодо процентної ставки в межах строку дії цього договору, тобто до 21 квітня 2010 року. Вказаним кредитним договором не передбачено застосування ставки нарахування процентів за користування кредитом в розмірі 48% після закінчення строку його дії.

Додатком № 1 від 22 квітня 2008 року до цього договору передбачений графік погашення кредиту і процентів (надалі -графік), який визначений сторонами як невід*ємна частина кредитного договору (п. 8.1. договору).

Графіком визначені відповідні дати погашення кредиту і уплати процентів на період з 20 травня 2008 року. Кінцевою датою погашення кредиту і процентів зазначено 21 квітня 2010 року.

Графіком встановлена щомісячна сума взносу в розмірі 495,33 грн., яка була визначена як складова суми кредиту (тілу) к погашенню та нарахованих процентів.

АТ КБ «ПриватБанк» надана суду копія виписки до основної картки НОМЕР_3 (надалі - Виписка) за період з 01 січня 2008 року по 29 квітня 2018 року, яка містить відомості щодо тіла кредиту, нарахування процентів за користування кредитними коштами.

Суд зауважив,що відповідачем ОСОБА_1 умови, передбачені графіком, виконувались в період з 20 травня 2008 року по 20 листопада 2008 року, що вбачається з виписки, де зазначено про сплату щомісячного взносу 495,33 доларів США., в загальній сумі 495,33 х 7 міс. = 3467,31 доларів США, в тому числі на погашення тіла кредиту 2575,84 доларів США. Про добровільне погашення тілу кредиту у сумі 2575,84 доларів США було зазначено відповідачем в заявах по суті справи, та не оспорювалось позивачем.

Рішенням Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 10 лютого 2010 року по справі № 2-595/10 було стягнуто 8 106,50 дол. США солідарно з відповідача ОСОБА_1 і поручителя ОСОБА_5 Судом встановлено, що згідно з розрахунку заборгованості, відповідачкою ОСОБА_1 не погашена заборгованість перед банком, яка станом на 13 травня 2009 року складає 8 106,50 доларів США з розрахунку: 7424,16 доларів США - заборгованість за кредитом, 682,34 доларів США - заборгованість по процентам за користування кредитом.

Рішення суду від 10 лютого 2010 року було виконане відповідачем ОСОБА_6 в повному обсязі через виконавчу службу 07 червня 2011 року.

Факт виконання вказаного рішення суду та сплату відповідачем ОСОБА_1 8106,50 доларів США, встановлений рішенням апеляційного суду Донецької області від 15 серпня 2012 року по цивільній справі №0519/3011/12, провадження 22ц/0591/1310/2012.

Вказаним рішенням апеляційного суду також встановлено, що із вказаної суми АТ КБ «ПриватБанк» 3284 доларів США були спрямовані на погашення процентів, а 4038,24 доларів США були спрямовані на погашення основної суми боргу (тіла кредиту). Спрямування 4038,24 доларів США на погашення тіла кредиту підтверджується відповідним записом від 08 червня 2011 року у виписці банку, та встановлено рішенням апеляційного суду Донецької області від 15 серпня 2012 року.

Рішенням апеляційного суду Донецької області від 15 серпня 2012 року по цивільній справі № 0519/3011/12, провадження 22ц/0591/1310/2012, за результатами перегляду рішення Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 31 травня 2012 року, за позовом АТ КБ «ПриватБанк», з яким банк звернувся до суду у березні 2012 року, було стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_5 на користь банку - заборгованість за основною сумою боргу 3385,92 доларів США (тіло кредиту), заборгованість по процентам 3923,64 доларів США. штраф в розмірі 2918,18 грн.

Станом на час звернення банку з позовом в березні 2012 року, заборгованість по тілу кредиту складала 10 000 - 2575,84 - 4038,24 = 3385,92 доларів США.

Саме вказана сума 3385,92 доларів США (станом на 22 листопада 2011 року), була стягнута в судовому порядку рішенням апеляційного суду від 15 серпня 2012 року. На виконання рішення був виданий 25 серпня 2012 року виконавчий лист № 22ц/0591/1310, з яким АТ КБ «ПриватБанк» звернувся до Жовтневого відділу державної виконавчої служби Маріупольського міського управління юстиції, за результатом звернення постановою державного виконавця від 13 вересня 2012 року ВП № 34313657 було відкрито виконавче провадження.

Відповідно до наданих виконавчою службою відомостей станом на 05 березня 2018 року державним виконавцем 13 травня 2014 року було здійснено повернення виконавчого документу стягувачеві на підставі п. 4 ч. 4 ст. 47 - перешкоджає провадженню або здійсненню авансування, підстава: стягувач відмовився авансувати витрати на проведення виконавчих дій, стан виконавчого провадження - завершено.

Таким чином, питання щодо остаточної суми заборгованості по кредиту (тілу кредиту) в сумі 3385,92 дол. США є вирішеним, фактично тіло кредиту вже було стягнуто на користь позивача в судовому порядку, рішення суду набрало чинності 15 серпня 2012 року.

З розрахунків наданих банком та уточненої позовної заяви вбачається, що позивач після рішення Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 31 травня 2012 року, зміненого рішенням апеляційного суду Донецької області від 15 серпня 2012 року, продовжив нарахування відсотків на тіло кредиту, визначив суму 8 266,17 доларів США як залишок простроченої заборгованості за наданим кредитом за період з 28 грудня 2012 року по 28 грудня 2017 року, яку позивач визначив як суму заборгованості по процентам.

За змістом статті 526, частини першої статті 530, статті 610 та частини першої статті 612 ЦК України для належного виконання зобов'язання необхідно дотримувати визначені у договорі строки (терміни), зокрема щодо сплати процентів, а прострочення виконання зобов'язання є його порушенням.

Відповідно до частини першої статті 1048 та частини першої статті 1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред'явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов'язання.

У постанові від 28 березня 2018 року Велика Палата ВС зазначила, що відповідно до ч. 1 ст. 1048 та ч. 1 ст. 1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування (строку, на який позичальник отримав кредит) чи у разі пред'явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України. Права та інтереси позивача у цих правовідносинах забезпечені ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов'язання.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції, з огляду на висновки Верховного Суду про застосування відповідних норм права, вірно дійшов до висновку щодо відсутності правових підстав для стягнення з ОСОБА_1 відсотків за кредитним договором у період з 28 грудня 2012 року по 28 грудня 2017 року , оскільки строк дії кредитного договору сплив 21 квітня 2010 року , а вимоги п.4.1,4.10 кредитного договору можуть застосовуватися в період дії договору.

Суд першої інстанції правильно зауважив,що посилання позивача на п. 4.10 кредитного договору, як на підставу нарахування процентів за користування кредитом поза межами строку кредитування, є неспроможним.

Із змісту пункту 4.10 договору вбачається, що він регламентує порядок нарахування процентів по кредиту в рамках графіку погашення кредиту і процентів, який є невід'ємною частиною договору.

Але графік погашення кредиту і процентів ( додаток № 1) стосується періоду з 20 травня 2008 року по 21 квітня 2010 року , остаточною датою, на яку розповсюджується цей пункт, визначена саме дата закінчення строку кредитування - 21 квітня 2010 року .

Крім того, сплив терміну кредитування 21 квітня 2010 року, означав, що починаючи з 22 квітня 2010 року, у позичальника ОСОБА_1 виник обов'язок незалежно від пред'явлення вимоги АТ КБ «ПриватБанк» повернути всю заборгованість за договором, а не вносити її періодичними платежами, оскільки останні були розраховані у межах строку кредитування.

По справі встановлено, що остаточна сума тіла кредиту 3 385,92 доларів США, була стягнута в судовому порядку рішенням Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 31 травня 2012 року, зміненого рішенням апеляційного суду Донецької області від 15 серпня 2012 року, строк кредитування сплинув 21 квітня 2010 року.

Доводи, наведені в обґрунтування апеляційної скарги, не можуть бути підставою для скасування постановленого у справі судового рішення, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи, ґрунтуються на неправильному тлумаченні скаржником норм матеріального та процесуального права і зводяться до переоцінки встановлених судом обставин. Наведені в апеляційній скарзі доводи були предметом дослідження в суді першої інстанції із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, які ґрунтуються на вимогах чинного законодавства, і з якою погоджується суд апеляційної інстанції.

Таким чином,апеляційний суд вважає, що доводи апеляційної скарги не є суттєвими і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 374,375,381,382 ЦПК України, апеляційний суд -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» - залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 29 грудня 2018 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку ст. 389 ЦПК України шляхом подання касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 18 березня 2019 року .

Судді: