печерський районний суд міста києва
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 квітня 2019 року Печерський районний суд міста Києва

у складі: головуючого судді - Писанця В.А.,

при секретарі судових засідань - Ясеновенко К.О.,

за участю: представника позивача - ОСОБА_10,

відповідача - ОСОБА_1 ,

його представника - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , третя особа - Служба у справах дітей Печерської районної у місті Києві державної адміністрації, про визначення місця проживання дітей, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_3 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_1 , уточнивши його вимоги просила визначити місце проживання малолітніх дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 разом із нею за адресою: АДРЕСА_1 , а також встановити графік відвідування дітей їхнім батьком ОСОБА_1 , кожної суботи з 15 год. 00 хв. до 17 год. 00 хв. їхнього сина ОСОБА_4 , кожної неділі з 15 год. 00 хв. до 17 год. 00 хв. їхніх доньок ОСОБА_6 та ОСОБА_5 , мотивуючи свої вимоги тим, що після розірвання шлюбу між сторонами діти проживають разом із позивачем, а відповідач без її погодження та попередження може забрати їх на невизначений термін та перебувати із ними в невідомих позивачу місцях, що призводить до її душевного хвилювання як матері.

Вислухавши представника позивача, яка в судовому засіданні позовні вимоги з урахуванням уточнень підтримала та просила задовольнити, а також відповідача та його представника, які проти задоволення позову заперечували, а представник третьої особи у свої заяві просив здійснювати розгляд справи за його відсутності, з огляду на що суд, дослідивши матеріали, наявні у справі, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків.

Судом встановлено, що 04 серпня 2007 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 укладено шлюб (а.с. 8).

Від шлюбу в сторін народилося троє дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копіями свідоцтв про їх народження (а.с. 9-10).

Діти на даний час проживають разом із матір`ю в однокімнатній квартирі АДРЕСА_1 .

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом № 1433 та № 1013, а також згідно з витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (індексний номер витягу 11075788) та витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 35430716 вказану квартиру ОСОБА_3 отримала в порядку спадкування, після смерті ОСОБА_7 та ОСОБА_8 (а.с. 14-16)

Згідно паспортних даних ОСОБА_3 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується копією її паспорту (а.с. 13).

З листа органу опіки та піклування Печерської районної в місті Києві державної адміністрації від 22 січня 2018 року № 105/01-118/В-12 вбачається, що на засіданні комісії з питань захисту прав дитини Печерської районної в місті Києві державної адміністрації ОСОБА_1 , який є батьком малолітніх дітей, факт їх проживання разом із матір`ю не оспорювався. Він також зазначив, що не має наміру розлучати дітей з матір`ю, а лише хоче приймати участь у вихованні дітей. Разом з цим, орган опіки та піклування зазначив про відсутність правових підстав для підготовки висновку щодо врегулювання спору, адже такий спір між сторонами був відсутній (а.с. 35-36).

Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 29 січня 2018 року розірвано шлюб, укладений між ОСОБА_9 та ОСОБА_1 , зареєстрований 04 серпня 2007 року у виконкомі Гребінківської селищної ради Васильківського району Київської області, актовий запис № 20 (а.с. 43-44).

Стосовно вимог та доводів позову щодо визначення місця проживання дитини разом із матір`ю, слід зазначити наступне.

У відповідності до ч. 3 ст. 51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Згідно із ч. 7 ст. 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до ч.ч. 2, 8, 9, 10 ст. 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками.

Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Згідно зі ст. 8 Закону «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів.

У відповідності до ст.ст. 18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, держави-учасниці докладають усіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання й розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання й розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального й соціального розвитку дитини.

У п. 1 ст. 9 Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно із судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону та процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною чи не піклуються про неї або коли батьки проживають роздільно й необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, виконують їх державні чи приватні установи, що займаються питаннями соціального забезпечення, суди, адміністративні чи законодавчі органи, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини, що передбачає ч. 1 ст. 3 Конвенції.

Відповідно до ч. 4 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла 10 років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.

У ст. 2 Протоколу № 4 до Конвенції «Про захист прав людина і основоположних свобод» передбачено, що кожна, яка законно перебуває на території будь-якої держави, в межах цієї території має право на вільне пересування та свободу вибору місця проживання. Кожна людина має право залишати будь-яку країну, включаючи свою власну. Здійснення цих прав не підлягає жодним обмеженням, за винятком тих, які запроваджуються згідно із законом і необхідні в демократичному суспільстві в інтересах національної або громадської безпеки, з метою підтримання громадського порядку, запобігання злочинам, для захисту здоров`я або моралі чи з метою захисту прав і свобод інших людей.

Згідно зі ст. 141 СК України мати й батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини.

Відповідно до ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно.

Той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь в її вихованні й має право на особисте спілкування з нею.

Той з батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь в її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

У ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Крім прав батьків щодо дітей, діти теж мають рівні права та обов`язки щодо батьків, що передбачено ст. 142 СК України, у тому числі й на рівне виховання батьками. У справі «Хант проти України» сказано, що права дитини мають перевагу над правами батьків.

Так, 11 липня 2017 року Європейський суд з прав людини виніс рішення у справі «М.С. проти України», в якому йдеться про визначення «інтересів дитини», їх місця у взаємовідносинах між батьками.

При цьому Європейський суд з прав людини зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини в кожній конкретній справі необхідно враховувати 2 аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, в інтересах дитини є забезпечення її розвитку в безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагодійним.

На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, щодо підтримки ідеї про те, що в усіх рішеннях, які стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення.

Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку, що рівність прав батьків випливає з прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток і належне виховання, у першу чергу повинні бути визначені інтереси дитини у ситуації спору, а вже тільки потім права батьків.

Відповідно до ч. 1 ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Відмовляючи позивачу в задоволенні позову в частині вимог щодо визначення місця проживання дітей з матір`ю, суд виходить з норм ч. 1 ст. 161 СК України та приписів принципу 6 Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, та обмежується констатуванням того, що не встановлено під час розгляду справи тих обставин, за яких би сторони не дійшли згоди щодо визначення місця проживання їх малолітніх дітей, оскільки, відповідачем не оспорюється факт їх проживання разом із матір`ю.

Стосовно вимог та доводів позову щодо встановлення ОСОБА_1 графіку спілкування з дітьми слід зазначити наступне.

У ст. 158 СК України передбачено, що за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї.

Відповідно до ст. 159 СК України якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, другий із батьків має право звернутись до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо) місце та час їхнього спілкування. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами.

Таким чином, виходячи з зазначених приписів закону один з батьків хто проживає окремо, може звернутись до суду за захистом свого порушеного права на участь у спілкуванні та вихованні дитини, в тому разі якщо інший з батьків з ким проживає дитина чинить перешкоди у спілкуванні з нею та її вихованні. З огляду на те, що відповідачем не пред`явлено зустрічного позову щодо визначення порядку його участі у спілкуванні з дітьми та того, що під час розгляду справи не встановлено тих обставин, за яких би відповідачу чинились перешкоди у спілкуванні з його дітьми суд, приходить до переконання, що в цій частині вимог позову також слід відмовити.

На підставі викладеного та керуючись ст. 29 ЦК України, ст.ст. 141, 142, 150, 157-159, 161, 171 СК України, ст.ст. 2, 10, 76-81, 263-265, 273 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Відмовити ОСОБА_3 у задоволенні її позову до ОСОБА_1 , третя особа - Служба у справах дітей Печерської районної у місті Києві державної адміністрації, про визначення місця проживання дітей.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення буде складено 14 червня 2019 року.

Суддя В. А. Писанець