КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
провадження №22-ц/824/6565/2019 головуючий у суді ІІ інстанції: Сушко Л.П.
ПОСТАНОВА

Іменем України

28 травня 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

Головуючого судді: Сушко Л.П.,

суддів: Сержанюка А.С., Сліпченка О.І.,

секретар судового засідання: Пітенко І.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 19 лютого 2019 року, ухвалене у складі судді Савицького О.А., у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Альфа Банк», третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Чуловський Володимир Анатолійович про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2018 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до Публічного акціонерного товариства «Альфа Банк» (далі - ПАТ «Альфа Банк»), обґрунтовуючи його тим, що виконавчий напис було вчинено з порушенням вимог статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» та вимог Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, і Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться в безспірному порядку, оскільки заборгованість за кредитним договором не є безспірною.

Тому, позивач просила суд визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис вчинений 17 січня 2016 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським Володимиром Анатолійовичем, і зареєстрований в реєстрі за №774, про стягнення заборгованості за кредитним договором №800001778 від 11 вересня 2007 року.

Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 19 лютого 2019 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Не погодившись із вказаним рішенням суду, позивач ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права, і порушення судом норм процесуального права, просила рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити. Вважає, що висновок суду про безспірність заборгованості боржника спростовує наявність спору щодо розміру заборгованості за кредитним договором.

ПАТ «Альфа Банк», приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Чуловський В.А. відзивів на апеляційну скаргу не надали.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, суд вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.

Вирішуючи даний спір, і відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції обґрунтовував свої висновки тим, що виконавчий напис вчинено приватним нотаріусом на підставі оригіналу кредитного договору, розрахунку заборгованості за кредитним договором, виписки по особовому рахунку та засвідченої стягувачем копії письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов`язання, що була надіслана боржнику, а також копії розрахункового документа про надання послуг поштового зв`язку та опису вкладення, що підтверджують надіслання боржнику письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов`язання. Тобто, суд вважав, що для одержання виконавчого напису ПАТ «Альфа Банк» надав приватному нотаріусу всі необхідні документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться в безспірному порядку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172. Також, суд вказав, що докази, які б підтвердили невідповідність поданих нотаріусу документів вимогам закону, надано не було.

Такі висновки суду відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Відповідно до частин 1-5 статі 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 18 ЦК України встановлено, що нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно положень статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Право на оскарження до суду нотаріальної дії особою, прав та інтересів якої стосуються такі дії, передбачене статтею 50 Закону України «Про нотаріат».

Відповідно до положень ст.ст.87, 88 Закону України "Про нотаріат" для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року.

Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису. Однак безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з переліком. Захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає у тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна.

Процедуру вчинення виконавчого напису урегульовано Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року №296/5.

Відповідно до п.1.1 Глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року №296/5, для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів.

Згідно із п.1.2 Глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року №296/5, перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, установлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п.3.1 Глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року №296/5, нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року.

Нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172.

Відповідно до п.1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172 ( у редакції від 12.06.2015 року), для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання.

Належними доказами, які підтверджують наявність чи відсутність заборгованості, а також встановлюють розмір заборгованості, можуть бути виключно первинні документи.

При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку (п.3.5 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року №296/5).

Таким чином, нотаріус здійснює захист цивільних прав стягувача шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом, а перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Крім того, нотаріус під час вчинення виконавчого напису не встановлює права та обов`язки учасників правовідносин, а лише перевіряє наявність необхідних документів.

Як зазначено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі №320/8269/15-ц, Велика Палата вважає, що питання визначення судами безспірності суми заборгованості під час розгляду справ про оскарження законності вчинення нотаріусом виконавчого напису, вже досліджене Верховним Судом України.

Зокрема, у постанові Верховного Суду України від 20 травня 2015 року у справі №6-158цс15 зазначено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком №1172, нотаріус під час вчинення виконавчого напису не встановлює права та обов`язки учасників правовідносин, а лише перевіряє наявність необхідних документів.

У постанові Верховного Суду України від 04 березня 2015 року у справі №6-27цс15 зазначено, що наявність спору про розмір заборгованості у суді на час вчинення виконавчого напису спростовує висновок суду про безспірність заборгованості боржника.

Аналогічні правові висновки містяться й у постановах Верховного Суду України від 11 березня 2015 року у справі №6-141цс14 та від 05 липня 2017 року у справі №6-887цс17.

Так, у постанові Верховного Суду України від 05 липня 2017 року у справі №6-887цс17 міститься правовий висновок про те, що суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком №1172. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України "Про нотаріат" у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість узагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису.

У Вказаній постанові також зазначено, що законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлює суд відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів.

Аналіз вищевказаних норм законодавства у сукупності із матеріалами даної цивільної справи дає суду апеляційної інстанції підстави дійти висновку про те, що сам по собі факт додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем нотаріусу документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з переліком документів, передбачених Порядком №26/5, не може бути підставою для відмови у задоволенні позову про визнання виконавчого напису таким, що не підляягає виконанню, якщо судом буде встановлено, що на момент вчинення нотаріусом цього напису боржник не мав безспірної заборгованості перед стягувачем у тому розмірі, як зазначено у виконавчому написі.

Судом установлено, що 11 вересня 2007 року між ОСОБА_1 та ЗАТ «Альфа-Банк», правонаступником якого є ПАТ «Альфа Банк», було укладено кредитний договір №800001778, відповідно до умов якого ПАТ «Альфа Банк» було надано позичальнику в тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості та платності грошові кошти у сумі 214900,00 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12,75 % річних з кінцевим терміном повернення до 11 вересня 2027 року.

З метою забезпечення виконання зобов`язань позичальника за даним кредитним договором 11 вересня 2007 року між ЗАТ «Альфа-Банк», правонаступником якого є ПАТ «Альфа Банк», та ОСОБА_2 був укладений договір поруки №800001778-П.

ЗАТ «Альфа-Банк», правонаступником якого є ПАТ «Альфа Банк», вимоги за кредитним договором №800001778 від 11 вересня 2007 року виконав у повному обсязі, однак ОСОБА_1 вимог договору належним чином не виконувала, у результаті чого у останньої утворилася заборгованість.

Відповідно до розрахунку заборгованості за кредитним договором, за період з 11 грудня 2014 року по 11 листопада 2015 року залишок заборгованості ОСОБА_1 за кредитом складав - 4440375,46 гривень заборгованість за відсотками за користування кредитом складала - 834732,58 гривень, а всього 5275108,04 гривень.

ПАТ «Альфа-Банк» звернувся до ОСОБА_1 із письмовою вимогою про усунення порушення виконання зобов`язання за кредитним договором №800001778 від 11 вересня 2007 року та необхідністю здійснити оплату заборгованості.

Разом з тим, зазначена вимога ОСОБА_1 була залишена без реагування, заборгованість за кредитним договором №800001778 від 11 вересня 2007 року не погашена.

17 січня 2016 року ПАТ «Альфа-Банк» подав приватному нотаріусу Київського міського нотаріального округу Чуловському В.А. заяву про вчинення виконавчого напису.

17 січня 2016 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В.А. вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за №774, за яким запропоновано стягнути з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Альфа-Банк» заборгованість, що виникла за кредитним договором № 800001778 від 11 вересня 2007 року за період з 11 грудня 2014 року по 11 листопада 2015 року в сумі 5275108,04 гривень, з яких 4440375,46 гривень - заборгованість за кредитом; 834732,58 гривень - заборгованість за відсотками за користування кредитом.

При дослідженні матеріалів нотаріального провадження з вчинення спірного виконавчого напису суд першої інстанції, встановив, що при його вчиненні нотаріус отримав первинні документи щодо отримання позивачем кредитних коштів, на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав заборгованість перед стягувачем, а заборгованість існувала саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі.

Відтак у суду були всі підстави вважати, що розмір заборгованості позивача перед відповідачем є безспірним.

Таким чином, можна вважати безспірною зазначену у виконавчому написі нотаріуса стягнуту з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Альфа Банк» заборгованість за кредитним договором №800001778 від 11 вересня 2007 року, за період з 11 грудня 2014 року по 11 листопада 2015 року залишок заборгованості ОСОБА_1 за кредитом складав - 4440375,46 гривень заборгованість за відсотками за користування кредитом складала - 834732,58 гривень, а всього 5275108,04 гривень.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність підстав для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Суд апеляційної інстанції не убачає порушень норм законодавства при ухваленні оскаржуваного рішення судом першої інстанції.

Доводи апеляційної скарги про наявність спору щодо розміру заборгованості за кредитним договором, відхиляються судом апеляційної інстанції оскільки сам факт пред`явлення ПАТ «Альфа-Банк» позову про стягнення кредитної заборгованості не може свідчити про наявність спору щодо суми заборгованості.

Крім того, відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру судових рішень, рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 15 лютого 2017 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 17 травня 2017 року позов ПАТ «Альфа-Банк» до ОСОБА_2 ,, третя особа ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задоволено; у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ПАТ «Альфа-Банк» третя особа ОСОБА_1 про визнання поруки припиненою - відмовлено (справа №761/11056/15-ц).

Відтак, з огляду на предмет зустрічного позову убачається, що ОСОБА_2 не оскаржував суму заборгованості за кредитним договором №800001778 від 11 вересня 2007 року.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції.

З урахуванням викладеного, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції, рішення суду ухвалене з додержанням норм процесуального права та правильним застосуванням норм матеріального права, і не може бути скасоване з підстав, викладених у апеляційній скарзі.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.374, 375 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 19 лютого 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено "29" травня 2019 року.

Головуючий суддяЛ.П. Сушко А.С. Сержанюк О.І. Сліпченко