ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 554/7015/17 Номер провадження 22-ц/814/1684/19Головуючий у 1-й інстанції Савченко Л. І. Доповідач ап. інст. Кривчун Т. О.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 червня 2019 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого: судді Кривчун Т.О.

Суддів: Бондаревської С.М., Кузнєцової О.Ю.

розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк"

на рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 01 квітня 2019 року

у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Суд, заслухавши доповідь судді-доповідача, -

В С Т А Н О В И В :

У вересні 2017 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулося до місцевого суду з вказаним позовом до відповідача, посилаючись на те, що, відповідно до договору б/н від 22.09.2006 року ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 6175,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Зазначають, що, щодо зміни кредитного ліміту Банк керується п.3.2, п.3.3 Умов та Правил надання банківських послуг, де зазначено, що Клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням Банку, і Клієнт дає право в будь-який момент змінити кредитний ліміт, відтак, підписання даного договору є згодою позичальника на прийняття будь-якого розміру Кредитного ліміту, встановленого Банком. Вважають, що відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана нею заява разом з Умовами, Правилами та Тарифами Банку, які викладені на банківському сайті, складає між ним та ОСОБА_1 договір приєднання, що підтверджується підписом у заяві.

Зауважують, що АТ КБ «Приватбанк» виконало свої зобов`язання за Договором та угодою у повному обсязі, надавши відповідачу кредит, а відповідач ухиляється від виконання своїх зобов`язань, у зв`язку з чим станом на 31.07.2017 року за ним виникла заборгованість у загальному розмірі 24607,42 грн., яку прохають стягнути у повному обсязі з ОСОБА_1 , вирішити питання судових витрат.

Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 01 квітня 2019 року у задоволенні позову Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості станом на 31.07.2017 року у розмірі 24607,42 грн. за кредитним договором №б/н від 22 вересня 2006 року, яка складається з 2385,86 грн. заборгованості за кредитом, 20573,59 грн. заборгованості по процентам за користування кредитом, 500,00 грн. штрафу (фіксована сума), 1147,97 грн. штрафу (процентна складова), а також судових витрат у вигляді судового збору у розмірі 1600,00 грн., відмовлено.

З вказаним рішенням не погодився позивач, який, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, подав на нього апеляційну скаргу, в якій просить рішення місцевого суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» задовольнити в повному обсязі, вирішити питання судових витрат.

В обґрунтування доводів скарги зазначають, що заявою від 22.09.2006 року відповідач висловила свою згоду про оформлення договору та особистим підписом засвідчила, що ознайомлена та згодна з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами Банку.

Вважають, що кредитний договір повністю відповідає вимогам ч.2 ст.208, ч.1 ст.207 ЦК України, доказів оскарження його відповідачем матеріали справи не містять, відтак, він є чинним та підлягає до виконання сторонами.

Вказують, що відсутність підпису боржника на відповідних тарифах, умовах та правилах не свідчить про не укладення договору, позаяк суть договору приєднання і полягає в тому, що його умови визначаються однією стороною одноособово та викладаються у певних формулярах або інших стандартах, а інша сторона може лише приєднатися до таких умов, висловивши певним чином згоду на них. Відтак, вважають, що відповідач, підписуючи анкету-заяву від 22.09.2006 року, користуючись кредитними коштами та здійснюючи погашення заборгованості, висловила свою згоду з формою договору та його умовами.

У поданому відзиві на апеляційну скаргу представник відповідачак вказує на необґрунтованість апеляційної скарги та, в свою чергу на законність рішення місцевого суду, а тому просить залишити його в силі.

Зауважує про відсутність підстав для прийняття апеляційної скарги Банку до розгляду, оскільки вона підписана не уповноваженою особою, а саме представником, на підставі довіреності, що суперечить вимогам закону.

Вказує, з посиланням на практику суду касаційної інстанції, що Банком не надано судам належних доказів, які б підтверджували, що саме приєднані до справи Умови розумів відповідач, підписуючи заяву позичальника, а також те, що Умови містили такий пункт щодо зміни чи збільшення розміру Кредитного ліміту, зміну розміру процентної ставки. Зазначає, що позивачем не доведено, що саме з цими Правилами та Тарифами, в редакції, доданій до позову, був ознайомлений відповідач в день укладення договору.

Окрім того, наголошує про пропуск позивачем строку позовної давності, оскільки автоматичне списання коштів з рахунку відповідача не свідчить про визнання відповідачем боргових зобов`язань, а також не перериває строку позовної давності.

Суд, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції, дійшов висновку про відхилення апеляційної скарги з таких підстав.

У відповідності до ч.ч.1-5 ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з вимогами ч.1 ст.264 цього Кодексу під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Судом першої інстанції встановлено, що, відповідно до договору б/н від 24.09.2006 року, ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 6175,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

Із заяви від 22.09.2006 року вбачається, що ОСОБА_1 видано Кредитну картку «Універсальна», та саме вказана заява разом з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою і Тарифами складає між нею та банком Договір про надання банківських послуг (а.с.9).

Установлено, що Банком умови кредитного договору виконано в повному обсязі, та надано кредитні кошти в користування позичальнику.

При цьому, згідно розрахунку заборгованості за договором б/н від 22.09.2006 року укладеного між ПриватБанком та ОСОБА_1 , станом на 31.07.2017 року заборгованість за наданим кредитом становить - 2385,86 грн., заборгованість за процентами -20 573,59 грн., в т.ч. несплачені проценти на поточну заборгованість - 129,40 грн., несплачені проценти на прострочену заборгованість - 20444,19 грн., заборгованість по судовим штрафам 1647,97 грн., а всього 24607,42 грн. (а.с.4-8).

Також, з вказаного розрахунку заборгованості вбачається, що розмір процентної ставки змінювався, зокрема, з 01.04.2015 року він становив 43,2% (а.с.4-8).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що Умови та Правила надання банком банківських послуг, Правила користування платіжною карткою та Тарифи, зокрема, й умова про збільшення розміру Кредитного ліміту та зміну розміру відсоткової ставки, не містять підпису позичальника та при цьому банк не надав суду належних доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови розумів відповідач, підписуючи заяву позичальника, а також те, що Умови, Правила та Тарифи містили ту чи іншу спірну умову, зокрема, і щодо збільшеного розміру Кредитного ліміту та зміни розміру відсоткової ставки, у момент підписання заяви позичальника, або в подальшому не змінювались, відтак, надані позивачем Умови, Правила та Тарифи надання банком кредиту не можуть вважатися складовою частиною кредитного договору банку з позичальником.

Такі висновки суду першої інстанції в повній мірі відповідають встановленим по справі обставинам та нормам матеріального права, виходячи з наступного.

Згідно ч.2 ст.639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

Відповідно до статті 629 ЦК України, договір є обов`язковим до його виконання.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно вимог чинного законодавства України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та у встановлений у зобов`язанні строк (термін) його виконання (ст.ст.526, 527, 530 ЦК України).

У відповідності до статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

За приписом статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Матеріалами справи підтверджено та не заперечується сторонами, що АТ КБ «Приватбанк» свої зобов`язання за кредитним договором виконав в повному обсязі, а саме надав ОСОБА_1 кредит у розмірі, встановленому Договором, що підтверджується Заявою відповідача від 22.09.2006 року (а.с.9).

Пунктами 3.2, 3.3 Умови та правила надання банківських послуг, наданих Банком до позовної заяви, визначено, що Клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється по рішенню Банку, і Клієнт дає право Банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт, а також, що підписання Договору являється прямою і безумовною згодою Держателя відносно прийняття будь-якого розміру Кредитного ліміту, встановленого Банком (а.с.10-15).

Проте, місцевим судом було вірно вказано, що надані Умови та правила надання банківських послуг не містять підпису відповідача, відтак, позивачем не доведено, на підставі належних та допустимих доказів, наявних у матеріалах справи, що саме ці Умови розумів відповідач, підписуючи заяву позичальника, а також те, що Умови містили такий пункт щодо зміни розміру Кредитного ліміту, або в подальшому такі Умови, зокрема, щодо збільшення кредитного ліміту, не змінювались.

Також, судом першої інстанції вірно установлено, що п.5.3 Умов, який передбачає можливість односторонньої зміни Банком Тарифів та інших невід`ємних частин договору, підпису відповідача також не містить, а також відсутній підпис на «Правилах користування кредитної карткою» та «Тарифах Банку», які передбачають зміну розміру процентної ставки.

Відтак, місцевий суд прийшов до вірного висновку, що позивачем не доведено, що саме з цими Умовами, Правилами та Тарифами, в редакції, доданій до позову, був ознайомлений відповідач в день укладення договору. При цьому, як вірно визначено, у заяві позичальника від 22 вересня 2006 року, яка була підписана відповідачем, також не міститься домовленості сторін щодо збільшення розміру Кредитного ліміту та зміни розміру відсоткової ставки.

З урахуванням наведеного суд першої інстанції, з посиланням на практику Верховного Суду, правомірно відмовив у задоволенні позовних вимог Банку, оскільки ним не доведено, що саме надані до позовної заяви Умови, Правила та Тарифи були чинними на момент укладення кредитного договору та містили спірні пункти, при цьому, окремого договору про збільшення розміру Кредитного ліміту та зміни розміру відсоткової ставки сторони також не укладали.

Доводи апеляційної скарги стосовно того, що заявою від 22.09.2006 року відповідач висловила свою згоду про оформлення договору та особистим підписом засвідчила, що ознайомлена та згодна з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами Банку, суд апеляційної інстанції до уваги не приймає, оскільки вказана заява та надані до позовної заяви Умови, Правила та Тарифи не містять інформації, з якою їх редакцією ознайомлена та погодилась позичальник, чи містили вони спірні пункти, зокрема, щодо збільшення процентної ставки та кредитного ліміту.

Твердження апелянта про те, що відсутність підпису боржника на відповідних тарифах, умовах та правилах не свідчить про неукладення договору, позаяк суть договору приєднання і полягає в тому, що його умови визначаються однією стороною одноособово та викладаються у певних формулярах або інших стандартах, а інша сторона може лише приєднатися до таких умов, висловивши певним чином згоду на них, є безпідставними за відсутності даних, до якої саме редакції договору (Умови, Правила та Тарифи) приєдналась Голозубова Ю.В., написавши відповідну заяву від 22.09.2006 року.

Посилання в апеляційній скарзі стосовно того, що відповідач, підписуючи заяву від 22.09.2006 року, користуючись кредитними коштами та здійснюючи погашення заборгованості, висловила свою згоду з формою договору та його умовами, є необґрунтованим, оскільки після зміни розміру процентної ставки позичальник не здійснювала погашення заборгованості, відтак, не погоджувалась з її зміною, тобто з Умовами, Правилами та Тарифами, наданими до позовної заяви на підтвердження обґрунтованості позовних вимог.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції також не спростовують та зводяться до незгоди із судовим рішенням без належного обґрунтування нормами права.

Суд першої інстанції повно та об`єктивно встановив фактичні обставини справи і дав їм належну правову оцінку, дослідив надані сторонами докази, на підставі яких дійшов вірного висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

З огляду на те, що рішення суду відповідає вимогам закону, зібраним по справі доказам, обставинам справи, підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, колегія суддів не вбачає.

Відповідно до ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст.367, 374, 375, 382,383 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк",- залишити без задоволення.

Рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 01 квітня 2019 року, - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня її проголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

ГОЛОВУЮЧИЙ : Т.О. Кривчун

СУДДІ: С.М. Бондаревська

О.Ю. Кузнєцова