ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 527/2392/17 Номер провадження 22-ц/814/1296/19Головуючий у 1-й інстанції Олефір А.О. Доповідач ап. інст. Триголов В. М.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 травня 2019 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справах:

головуючого: Триголова В.М.,

суддів: Дорош А.І., Лобов О.А.,

секретар: Ряднина І.В.,

з участю адвоката Ігнатенка І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Полтава цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Глобинського районного суду Полтавської області від 20 лютого 2019 року

у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування витрат,-

В С Т А Н О В И Л А :

У листопаді 2017 року ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування витрат. Вимоги позовної заяви обґрунтовані тим, що 28 жовтня 2011 року між ним та відповідачем була досягнуга домовленість про продаж будинку та земельних ділянок в АДРЕСА_1 , які належали відповідачу за 55000,00 грн. Вказана сума грошових коштів ним була сплачена, відповідач передав йому всі правовстановлюючі документи на будинок та зобов`язувався здійснити нотаріальне посвідчення договору купівлі-продажу після підготовки документів. Станом на жовтень 2011 року будинок був не придатний для проживання, тому позивачем було зроблено істотні поліпшення в будинку, здійснено капітальний ремонт, зроблено прибудову, про що достеменно було відомо відповідачу. В 2015 році на адресу його сім`ї від представника відповдіача почали надходити погрози з вимаганням сплатити за будинок 12000,00 доларів США, а після відмови сума зросла до 25000 доларів США. В подальшому представником ОСОБА_1 було подано позов до суду про виселення позивача та його родини. 02 серпня 2017 року Семенівським районним судом Полтавської області було винесено рішення, яким встановлено, що договір купівлі-продажу будинку, який би за своєю формою та змістом відповідав вимогам закону, між сторонами фактично укладено не було, та з огляду на доведену передачу спірних 55000,00 грн., вказану суму стягнуто на користь позивача. Позивач з жовтня 2011 року здійснював ремонт, облаштування, тощо спірного домогосподарства, внаслідок чого збільшилась вартість будинку (приріст ринкової вартості) з жовтня 2011 року (момент передавання будинку позивачеві) до грудня 2015 року (місяць, що передує зверненню позивача із позовом).

З урахуванням уточнень до позовної заяви від 21.12.2017 року та посилаючись на те, що згідно висновку експертного оціночно-будівельного дослідження № 113-17 від 19 грудня 2017 року ринкова вартість домоволодіння розташованого в АДРЕСА_1 , з жовтня 2011 року до жовтня 2017 року збільшилась на 398631,00 грн., позивач просив суд, стягнути з відповідача на його користь витрати на приріст ринкової вартості житлового будинку АДРЕСА_1 в сумі 398631,00 грн., судові витрати по сплаті судового збору, а також витрати на правову допомогу.

Рішенням Глобинського районного суду Полтавської області від 20 лютого 2019 року позов ОСОБА_2 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 користь ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 311325, 00 грн. в рахунок відшкодування витрат, пов`язаних зі збільшенням вартості будинку за адресою: АДРЕСА_1.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 сплачений судовий збір в розмірі 1517,23 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 1592,02 грн.

Рішення оскаржено ОСОБА_1 , скаржник вважає рішення незаконним, необгрунтованим та таким, що винесено внаслідок неповного з`ясування обставин, які мають значення для справи з порушенням норм матеріального та процесуального права. В апеляційній скарзі просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 повністю.

Відповідач у скарзі зазначає, що твердження позивача про повну непридатність будинку для проживання є безпідставними, оскільки відповідачем до жовтня 2011 року було здійснено більшість капітальних ремонтних робіт, що підтверджуються показами свідка ОСОБА_3 , які судом було невірно оцінені. Окрім того, здійснення відповідачем цих робіт не було враховано при визначенні початкової ціни будинку, що призвело до невірного визначення прирісту вартості майна. Також судом не було взято до уваги, що при виселенні з будинку ОСОБА_2 . вилучена та демонтована значна кількість речей (перелік наведено), що також суттєво впливає на вартість домоволодіння і що не було враховано у висновку експерта. Позивач, здійснивши самовільну добудову, не запитавши ОСОБА_1 , як власника будинку, порушив його права та унеможливив реалізацію домоволодіння в майбутньому.

ОСОБА_1 в скарзі наголошує на невірному тлумаченні судом показів свідків, а також їх зацікавленістю. Окремо зазначає, що судом не враховано різницю у вартості будинку з урахуванням знецінення національної валюти.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 просить її залишити без задоволення, а рішення Глобинського районного суду Полтавської області від 20 лютого 2019 року - залишити без змін.

Заперечуючи проти доводів скаржника щодо вилучення з будинку речей при виселенні, ОСОБА_2 зазначає, що з моменту видворення з домоволодіння жодних звернень або заяв від ОСОБА_1 про демонтування, вилучення майна з будинку, не надходило.

Також звертає увагу на те, що викладені обставини справи не підлягають доказуванню, оскільки уже були встановлені рішенням Семенівського районного суду Полтавської області від 02.08.2017 року при розгляді позову про дійсність укладеного між сторонами правочину та понесених при цьому збитків.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, приходить до висновку, що скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 є власником жилого будинку з господарськими будівлми, а також земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 (т.1 а.с. 5-7).

Рішенням Семенівського районного суду Полтавської області від 02 серпня 2017 року (справа № 527/91/16-ц), яке набрало законної сили, встановлено, що ОСОБА_2 із жовтня 2011 року здійснював ремонт, облаштування, добудування тощо спірного домогосподарства. Будь-яких заперечень щодо цього з боку відповідача не було. Позивач за згоди відповідача вчиняв відповідні дії та вселився у будинок. Про це свідчить також передавання ключів, документів щодо будинку та земельних ділянок, будинкової книги тощо. Отже позивач є добросовісним володільцем спірного будинку.

Позивач з родиною проживали у спірному будинку до квітня 2018 року, що не заперечувалось самим відповідачем.

Відповідачем надано суду Звіт з незалежної оцінки майна від 02.05.2018 року, відповідно до якого оціночна вартість об`єкта оцінки за адресою: АДРЕСА_1 на дату оцінки складає 150800 грн. (а.с.156-182).

Позивачем на підтвердження здійснених витрат надано суду висновок експертного оціночно-будівельного дослідження № 113-17 від 19 грудня 2017 року, відповідно до якого ринкова вартість домоволодіння, розташованого в АДРЕСА_1 з жовтня 2011 року до жовтня 2017 року збільшилась на 398631,00 грн. (а.с.51-67).

На виконання ухвали суду, експертом надано висновок судової будівельно-технічної експертизи № П-32 від 26.03.2018 року, відповідно до якого ринкова вартість домоволодіння по АДРЕСА_1 станом на жовтень 2011 року становить 55646 грн., ринкова вартість домоволодіння по АДРЕСА_1 станом на жовтень 2017 року становить 367271 грн. На 311325 гривень збільшилась вартість домоволодіння по АДРЕСА_1 за період з жовтня 2011 року по жовтень 2017 року (а.с.104-111).

Згідно з ч. 1 ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Відповідно до частини третьої статті 390 ЦК України добросовісний або недобросовісний набувач (володілець) має право вимагати від власника майна відшкодування необхідних витрат на утримання, збереження майна, здійснених ним з часу, з якого власникові належить право на повернення майна або передання доходів.

Згідно із частиною четвертою статті 390 ЦК України якщо поліпшення не можуть бути відокремлені від майна, добросовісний набувач (володілець) має право на відшкодування здійснених витрат у сумі, на яку збільшилася його вартість.

Отже, частина третя зазначеної норми матеріального права регулює права добросовісного або недобросовісного набувача чужого майна на відшкодування витрат, здійснених ним з часу, коли у власника виникло право на повернення цього майна або на отримання доходів від його використання.

Разом з тим положення частини четвертої статті 390 ЦК України застосовуються до правовідносин, при яких добросовісному набувачу (володільцю) належить право на поліпшення набутого ним майна та залишення за собою результатів такого поліпшення за умови можливості їх відокремлення або право на відшкодування сум, на які збільшилась вартість поліпшеного майна, за неможливості їх відокремлення.

Застосування зазначених норм матеріального права суттєво різниться залежно від визначення підстав та сум, які підлягають відшкодуванню. Зокрема за положеннями частини третьої підлягають відшкодуванню фактичні витрати, здійснені добросовісним або недобросовісним набувачем, які необхідно було зробити задля збереження майна або на його утримання з часу, коли власнику належало право зокрема на повернення майна.

На відміну від норми частини третьої статті 390 ЦК України, за положеннями частини четвертої цієї статті добросовісному набувачу або володільцю належить право отримати відокремлювані поліпшення майна або право на відшкодування невідокремлюваних поліпшень пропорційно збільшенню вартості майна унаслідок цих поліпшень.

Тому, визначаючи суму відшкодування, яка підлягає стягненню з добросовісного володільця на користь власника майна, суд має виходити з суми, на яку збільшилась вартість будинку, або часу, з якого майно підлягало поверненню та вартості необхідних витрат на його утримання та збереження, які вимушений здійснити добросовісний володілець починаючи з цього часу.

Таку правову позицію містить постанова Верховного Суду України № 6-389цс16.

Виходячи з наведеного та враховуючи, що ОСОБА_2 був добросовісним володільцем спірного будинку, в період часу з жовтня 2011 року по жовтень 2017 року ним було здійснено поліпшення у будинковолодінні, які не можуть бути відокремлені від майна, то місцевий суд прийшов до вірного висновку, що витрати пов`язані із збільшенням вартості будинку за адресою: АДРЕСА_1 підлягають стягненню на його користь з відповідача.

При цьому, визначаючи розмір витрат, що підлягають стягненню на користь позивача, суд правильно виходив із розрахунку, проведеного в рамках судової будівельно-технічної експертизи № П-32 від 26.03.2018 року.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 не спростовують висновків суду першої інстанції та не знайшли свого підтвердження в ході перегляду справи в апеляційному порядку.

Так, не підлягає доказуванню факт добросовісного володіння ОСОБА_2 будинком у АДРЕСА_1 і здійснення ним ремонтно-будівельних робіт, що стали результатом значного поліпшення майна відповідача, оскільки дані обставини уже були встановлені рішенням Семенівського районного суду Полтавської області від 02 серпня 2017 року та повторному доказуванню не підлягають.

Окрім того, усі роботи та облаштування у спірному будинку здіійснювались ОСОБА_2 з відому відповідача, який протягом 2011-2017 років проти проведення ремонтних робіт не заперечував.

Посилання відповідача на зацікавленість свідків та невірність їх показів нічим не підтверджені. Окремо слід зауважити, що під час давання показів усі свідки попереджаються судом про настання кримінальної відподальності за повідомлення завідомо неправдивих відомостей.

На підставі наведеного та враховуючи, що апеляційна скарга не містить доводів щодо неправильності рішення суду, які б були підставою для його скасування, колегія суддів приходить до висновку, що підстави для скасування чи зміни рішення суду відсутні.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 382, 383 ЦПК України, колегія суддів -,

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Глобинського районного суду Полтавської області від 20 лютого 2019 року- залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня набрання законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного суду.

Головуючий суддя: В.М. Триголов

Судді: А.І. Дорош

О.А. Лобов