Номер провадження: 22-ц/813/5782/19
Номер справи місцевого суду: 495/3631/19
Головуючий у першій інстанції Шевчук Ю.В.
Доповідач Погорєлова С. О.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.10.2019 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Одеського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: Погорєлової С.О.

суддів: Заїкіна А.П., Таварткіладзе О.М.

за участю секретаря: Томашевської К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 (третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Затоківська селищна рада Білгород-Дністровської міської ради Одеської області) про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою та будівлею, на ухвалу Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області про забезпечення позову, постановлену під головуванням судді Шевчук Ю.В. 26 квітня 2019 року у м. Білгород-Дністровському Одеської області,

встановила:

У квітні 2019 року ОСОБА_2 звернулася до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області з позовом до ОСОБА_1 (третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Затоківська селищна рада Білгород-Дністровської міської ради Одеської області) про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою та будівлею (а.с. 2-7).

Одночасно, ОСОБА_2 звернулася до суду із заявою про вжиття заходів забезпечення позову (а.с. 51-54).

В обгрунтування заяви посилался на те, що позивач є власником земельної ділянки, площею 0,0400 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер: :02:027:0022, на підставі договору дарування від 13.10.2009, посвідченого приватним нотаріусом Білгород-Дністровського міського нотаріального округу Одеської області Щукіною Л.С. за реєстровим № 2057. Також позивач ОСОБА_2 є власником житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується Витягом про Державну реєстрацію прав комунального підприємства «Білгород-Дністровського бюро технічної інвентаризації» від 18 лютого 2011 року за № 29054922.

Відповідач по справі - ОСОБА_1 , проводить будівельні роботи на сусідній із позивачем земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер - :02:027:0180.

В обґрунтування того, що будівництво, яке здійснює відповідач, є, на думку ОСОБА_2 протиправним, останньою надано суду висновок експерта № 007/2019 будівельно-технічного експертного дослідження, в якому встановленні численні порушення щодо дотримання державних будівельних норм при проведенні будівельних робіт на земельній ділянці, належній відповідачу.

Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 26 квітня 2019 року заяву ОСОБА_2 про забезпечення позову задоволено. Заборонено ОСОБА_1 та будь-яким іншим особам (фізичним та юридичним) проводити будь-які будівельні роботи на земельній ділянці загальною площею 0.0296 га, кадастровий номер :02:027:0180, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 67-70).

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 просить ухвалу суду скасувати, посилаючись на порушення судом норм матеріального права. Так, на думку апелянта, суд першої інстанції не врахував, що: належний позивачу житловий будинок побудований самочинно, без розробки проекту, погодженого із відповідними службами, без надання дозволу та отримання декларації; доказів будівництва ОСОБА_1 на належній позивачу земельній ділянці суду не надано, і таке будівництво здійснюється відповідачем на належній останній земельній ділянці та на підставі розробленого та погодженого будівельного проекту та паспорту будівництва(а.с. 79-82).

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга представника ОСОБА_1 підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

З матеріалів справи вбачається, що між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 дійсно виник спір з приводу проведених останньою будівельних робіт, які, як заявляє позивач, створюють їй незручності в користуванні та володінні належною їй земельною ділянкою та розташованому на ній житловому будинку.

Водночас ОСОБА_1 , реалізуючи право власності на належну їй земельну ділянку, продовжуючи будівельні роботи спірної будівлі, що знаходиться на ній, може створити заявнику ОСОБА_2 ризики у вигляді перешкоди у користуванні належним їй будинком чи його пошкодження, що утруднить або зможе зробити неможливим виконання рішення суду.

Також судом першої інстанції, у якості доказів необхідності забезпечення позову, було оглянуто фото будівництва, що здійснюється відповідачем, з яких вбачається, що остання дійсно здійснює будівельні роботи впритул до домоволодіння позивача. Як вірно вказав у своєму судовому рішенні суд, такі дії ОСОБА_1 свідчать про наявність спору між сторонами, а також про те, що відповідач своїми діями може утруднити виконання можливого виконання рішення суду.

За таких обставин, враховуючи пов`язаність заходів забезпечення позову з його предметом і відповідності виду забезпечення позову позовним вимогам, суд дійшов обгрунтованого висновку, що заява про забезпечення позову підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 3 ст. 149 ЦПК України, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі з метою запобігання потенційним труднощам у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб з метою забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

У відповідності до приписів ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Відповідно до ст. 13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому, Європейський суд з прав людини у рішенні від 29 червня 2006 року у справі «Пантелеєнко проти України» зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що з наведених у заяві про забезпечення позову фактів та обґрунтувань вбачається, що предмет позову та заявлений позивачем захід забезпечення позову у виді заборони ОСОБА_1 та будь-яким іншим особам (фізичним та юридичним) проводити будь-які будівельні роботи, є взаємопов`язаний із предметом спору, а невжиття заходів забезпечення може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист прав позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Позивачем доведено наявність зв`язку між заходом забезпечення позову та предметом позовних вимог, оскільки застосування такого заходу забезпечення позову спроможне забезпечити ефективний захист його порушеного права та поновлення порушених прав та інтересів позивача.

Невжиття заходу до забезпечення позову може призвести до того, що відповідач зможе закінчити будівництво спірного об`єкту, ввести його в експлуатацію, здійснити реєстрацію місця проживання інших фізичних осіб, тощо, що призведе до затягування розгляду справи та обмеження прав позивача на судовий ефективний судовий захист.

При цьому, заборона проводити будь-які будівельні роботи, щодо спірного нерухомого майна до вирішення спору по суті не призведе до обмеження прав відповідача на володіння та користування майном, а слугуватиме заходом запобігання можливих порушень прав позивача.

Приймаючи до уваги наведені норми процесуального законодавства, виходячи з оцінки обґрунтованості доводів позивача щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову з урахуванням розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову, наявності зв`язку між заходом щодо забезпечення позову і предметом позовної вимоги, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про можливість задоволення заяви про забезпечення позову, в межах заявлених позовних вимог, оскільки невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Колегія суддів вважає необгрунтованими доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що належний позивачу житловий будинок побудований самочинно, без розробки проекту, погодженого із відповідними службами, без надання дозволу та отримання декларації, оскільки предметом розгляду даної справи є виключно питання правомірності вжиття заходів забезпечення позову, і суд апеляційної інстанції позбавлений можливості розглядати питання щодо правового статусу житлового будинку, належного позивачу.

Також, апеляційним судом не може бути прийнятий до уваги довід апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що будівництво здійснюється відповідачем на належній останній земельній ділянці та на підставі розробленого та погодженого будівельного проекту та паспорту будівництва, у зв`язку із чим права позивача не є порушеними, оскільки вказане спростовується наявними у матеріалах справи фотознімками будівництва, що проводиться відповідачем, з яких вбачається, що будівельні роботи виконуються впритул до домоволодіння позивача.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

Інші докази та обставини, на які посилається заявник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановлені судом дотримані норми процесуального права.

При зазначених обставинах, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно й всебічно дослідив та надав оцінку обставинам по справі, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, що їх регулює. Ухвалу Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 26 квітня 2019 року постановлено з додержанням норм процесуального права, підстави для її скасування відсутні.

Керуючись ст. 367, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. ст. 375, 381-384, 390 ЦПК України, колегія суддів, -

постановила:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 26 квітня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення до суду касаційної інстанції.

Повний текст судового рішення складений 16 жовтня 2019 року

Головуючий С.О. Погорєлова

Судді А.П. Заїкін

О.М. Таварткіладзе