Постанова

Іменем України

16 жовтня 2019 року

м. Київ

справа № 317/3341/17

провадження № 61-15756св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Олійник А. С. (суддя - доповідач), Погрібного С. О., Яремка В. В.,

учасники справи:

заявник - ОСОБА_1 ,

заінтересована особа: ОСОБА_2 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Запорізького районного суду Запорізької області від 07 листопада 2017 року у складі судді Ачкасова О. М. та постанову Апеляційного суду Запорізької області від 01 лютого 2018 року у складі колегії суддів: Онищенка Е. А., Бєлки В. Ю., Воробйової І. А.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У жовтні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про встановлення факту спільного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Просила встановити факт постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Заява мотивована тим, що після смерті її матері ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , відкрилася спадщина на земельну ділянку площею 2,1044 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Поповецької сільської ради Барського району Вінницької області.

Короткий зміст судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Ухвалою Запорізького районного суду Запорізької області від 07 листопада 2017 року, залишеною без змін постановою Апеляційного суду Запорізької області від 01 лютого 2018 року, у відкритті провадження відмовлено.

Відмовляючи у відкритті провадження за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення, суд першої інстанції виходив із наявності спору про право.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У березні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до Верховного Суду України з касаційною скаргою на судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій, просила їх скасувати, справу направити до суду першої інстанції для розгляду справи по суті.

Рух справи у суді касаційної інстанції

11 квітня 2018 року ухвалою Верховного Суду відкрито касаційне провадження у справі.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що судами першої та апеляційної інстанцій не з`ясовано обставини, що мають значення для справи, не наведено обґрунтованих висновків щодо наявного спору про право, не зазначено предмет спору та осіб, між якими виник спір щодо нього.

Суди дійшли помилкового висновку про наявність спору про право та безпідставно відмовили у відкриття провадження у справі за заявою про встановлення факту, що має юридичне значення.

Аргументи інших учасників справи

Відзив на касаційну скаргу не надходив.

Позиція Верховного Суду

Відповідно до статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Вивчивши матеріали цивільної справи, зміст оскаржуваних судових рішень, обговоривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги без задоволення з огляду на таке.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини першої статті 234 ЦПК України 2004 року (у редакції, чинній на час звернення до суду із заявою) окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Згідно з частиною четвертою статті 256 ЦПК України 2004 року суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи - залишає заяву без розгляду.

Верховний Суд зазначає, що у порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо їх встановлення не пов`язується із наступним вирішенням спору про право.

Суди встановили, що улистопаді 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з уточненою заявою, з якої встановлено, що заінтересованою особою є інша спадкоємиця - ОСОБА_2 - сестра заявниці.

Встановивши, що заявник у заяві просить встановити факт проживання однією сім`єю зі спадкодавцем, встановлення якого їй необхідно для вирішення надалі питання щодо права на спадкове майно, що свідчить про наявність спору про право, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, дійшов обґрунтованого висновку про неможливість розгляду заявлених ОСОБА_1 в порядку окремого провадження вимог про встановлення юридичних фактів, у зв`язку із чим правильно, на підставі частини четвертої статті 256 ЦПК України відмовив у відкритті провадження.

Доводи касаційної скарги не спростовують висновків судів першої та апеляційної інстанції про наявність спору про право.

Висновки Верховного Суду за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

З огляду на викладене, Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, а оскаржуваних судових рішень - без змін.

Частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки в цьому випадку оскаржувані судові рішення підлягають залишенню без змін, розподіл судових витрат Верховний Суд не здійснює.

Керуючись статтями 400, 401, 409, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Запорізького районного суду Запорізької області від 07 листопада 2017 року та постанову Апеляційного суду Запорізької області від 01 лютого 2018 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: А. С. Олійник

С. О. Погрібний

В. В. Яремко