Дата документу 05.06.2019 Справа № 334/7021/16-ц
Запорізький Апеляційний суд
ЄУН 334/7021/16Головуючий у 1-й інстанції Гнатюк О.М..
Пр. № 22-ц/807/1218/19Суддя-доповідач Гончар М.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 червня 2019 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді (судді-доповідача) Гончар М.С.

суддів Кочеткової І.В., Маловічко С.В.,

за участі секретаря Кулабухової І.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 07 листопада 2018 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про встановлення порядку користування квартирою

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду із вищезазначеним позовом (а.с. 2-5), який в подальшому змінив (а.с. 44) та в якому просив:

- встановити для співвласників порядок користування трикімнатною квартирою, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ,

= виділивши йому у користування приміщення № 6 - ізольовану житлову кімнату площею 14,6 кв. м,

= виділити ОСОБА_1 приміщення № 7 та № 8 - дві суміжні кімнати площею 16,6 кв. м та 10,4 кв. м в зазначеній квартирі,

= у загальному користуванні співвласників залишити усі інші приміщення квартири.

В обґрунтування свого позову позивач зазначав, що йому на праві власності належить 1/3 частина квартири АДРЕСА_1 , на підставі свідоцтва про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів, зареєстровано в реєстрі за № 30 від 21.01.2010 року.

Інші 2/3 частки вищевказаної квартири належать на праві власності ОСОБА_1 , на підставі договору дарування від 04.07.2016 року, що зареєстрований в реєстрі за №428 та посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Кириченко К.В., що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 69416203 від 30.09.2016 року.

Таким чином, сторонам по справі належить вказана квартира на праві спільної часткової власності.

Загальна площа квартири АДРЕСА_1 становить 66,19 кв. м, житлова - 41,6 кв. м Квартира складається з трьох кімнат розмірами: 14,6 кв. м, 16,6 кв. м, 10,4 кв. м, що підтверджується копією паспорту.

Згідно розрахунку ідеальних часток позивачу в квартирі належить 13,87 кв. м житлової площі, а відповідачу - 27,73 кв. м.

Ухвалою суду першої інстанції (суддя Дубина Л.А. а.с. 16) провадження у цій справі відкрито.

В автоматизованому порядку суддею Гнатюк О.М. замінена суддя Дубина Л.А. (а.с. 53-54) у зв`язку із закінченням повноважень останньої.

Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 07 листопада 2018 року (а.с. 80-81) позовні вимоги ОСОБА_2 у цій справі задоволено.

Встановлено порядок користування квартирою АДРЕСА_1 , виділено у користування ОСОБА_2 приміщення № 6 - ізольовану кімнату площею 14,6 кв. м, ОСОБА_1 . приміщення № 7 та № 8 - дві суміжні житлові кімнати площею 16,6 кв. м та 10,4 кв. м.

Інші приміщення залишено в загальному користуванні.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 понесені судові витрати в розмірі 551,21 грн.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права судом першої інстанції при його ухваленні, відповідач ОСОБА_1 у своїй апеляційній скарзі (а.с. 96-99) просила рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити постанову, якою позов ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Указом Президента України «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах» від 29.12.2017 року №452/2017 ліквідовано зокрема: Апеляційний суд Запорізької області та утворено Запорізький апеляційний суд в апеляційному окрузі, що включає Запорізьку область з місцезнаходженням у місті Запоріжжі.

Указом Президента України № 297/2018 від 28.09.2018 «Про переведення суддів» судді Апеляційного суду Запорізької області переведені до Запорізького апеляційного суду, який почав роботу з 05 жовтня 2018 року.

В автоматизованому порядку для розгляду цієї справи визначено колегію суддів Запорізького апеляційного суду: головуючого суддю (суддю-доповідача) Гончар М.С., суддів Кочеткову І.В. та Маловічко С.В. (а.с. 103).

Ухвалою апеляційного суду апеляційне провадження за вищезазначеною апеляційною скаргою відкрито (а.с. 110), справу призначено до апеляційного розгляду (а.с. 118).

Позивач ОСОБА_2 в особі представника Котелевського К.В. подав апеляційному суду відзив на вищезазначену апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 у цій справі (а.с. 126-130).

В силу вимог ст. 371 ч. 1 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції має бути розглянута протягом шістдесяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження.

Проте, розгляд цієї справи, призначений апеляційним судом на 03 квітня 2019 року не відбувся та був відкладений (а.с. 149) в порядку задоволення заяви відповідача ОСОБА_1 про його відкладення через хворобу, копія лікарняного додавалась (а.с. 136-137).

У судове засідання 05 червня 2019 року належним чином повідомлені апеляційним судом про час і місце розгляду цієї справи (а.с. 162-163) позивач ОСОБА_2 та відповідач ОСОБА_1 повторно не з`явились, про причини своєї неявки апеляційний суд не сповістили, клопотань про відкладення розгляду цієї справи апеляційному суду не подавали.

В силу вимог ст. 372 ч. 2 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи апеляційним судом.

При вищевикладених обставинах, апеляційний суд визнав неповажними причини неявки у дане судове засідання сторін у цій справі - позивача ОСОБА_2 та відповідача ОСОБА_1 і на підставі ст. 372 ч. 2 ЦПК України ухвалив розглядати дану справу апеляційним судом у даному судовому засіданні за відсутністю останніх за присутністю їх представників - адвокатів: Котелевського К.В. (а.с. 138) та Аворник Л.В. (а.с. 147-148).

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення:

- представників сторін, які у тому числі на запитання апеляційного суду зазначали, що врегулювання спору мировим шляхом неможливо,

- та зокрема представника позивача, який на запитання апеляційного суду зазначав, що вихід на балкон з кухні можливо зробити погодження для цього з відповідними установами не потрібні, але відповідачу це непотрібно, оскільки, сторони у цій справі є співвласниками квартири, але чужими між собою людьми, позивач придбав свою частину квартири на торгах; на теперішній час відповідач ОСОБА_1 та члени її сім`ї користуються всією квартирою в цілому, позивач ОСОБА_2 в квартирі не проживає, користуватись останньою не має можливості без визначення порядку користування цією квартирою за рішенням суду, оскільки домовленості з відповідачем з приводу цього не досягнуто; ОСОБА_2 хоче лише відкрити на себе окремий особовий рахунок для оплати житлово-комунальних послуг; ОСОБА_2 не збирається встановлювати замків на дверях ізольованої кімнати, що буде виділена йому в окреме користування за рішенням суду першої інстанції у цій справі, та не буде перешкоджати доступу ОСОБА_1 на балкон, вихід на який у квартирі є лише з ізольованої кімнати, але який залишений оскаржуємим рішенням суду першої інстанції у цій справі в загальному користуванні сторін у цій справі, які співвласників вищезазначеної квартири; відхід від пропорційності виділеної жилої площі квартири в окреме користування позивача ідеальній частці у власності останнього у квартирі є незначним, не порушує і не припиняє права власності відповідача ОСОБА_1 на останню; визначений за оскаржуємим рішенням суду у цій справі порядок користування квартирою забезпечить права позивача і не порушить прав відповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга відповідача ОСОБА_1 не підлягає задоволенню з таких підстав.

В силу вимог ст. 367 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За змістом ст. 381 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги приймає постанову за правилами ст. 35 і глави 9 розділу ІІІ цього Кодексу з особливостями, зазначеними у ст. 382 цього Кодексу.

Встановлено, що суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги позивача у повному обсязі у цій справі, керувався ст. ст. 317, 319, 321, 358, 383, 391 ЦК України, ст. ст. 9, 10, 12, 18, 76-79, 89, 258, 259, 263-265, 268, 354 ЦПК України та виходив із обґрунтованості та доведеності позовних вимог позивача у цій справі.

Апеляційний суд погоджується із таким висновком суду першої інстанції, вважає його правильним, а рішення суду першої інстанції - таким, що ухвалено з додержанням вимог закону, є обґрунтованим та законним.

Ст. 263 ЦПК України містить вимоги щодо законності і обґрунтованості судового рішення, а ст. 264 ЦПК України - питання, які вирішує суд під час ухвалення рішення суду.

Рішення суду першої інстанції вимогам ст. ст. 263-264 ЦПК України у цій справі відповідає.

Судом першої інстанції було правильно встановлено, що позивачу ОСОБА_2 на праві власності належить 1/3 частина квартири АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів, зареєстровано в реєстрі за №30 від 21.01.2010 року, що підтверджується Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 25159629 від 28.01.2010 року (а.с. 6).

Інші 2/3 частки вищевказаної квартири належать на праві власності ОСОБА_1 , на підставі договору дарування від 04.07.2016 року, що зареєстрований в реєстрі за № 428 та посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Запорізької області Кириченко К.В., що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 69416203 від 30.09.2016 року.

Вказана квартира належить сторонам у справі на праві спільної часткової власності.

Спірна квартира відповідно до технічного паспорту становить загальну площу - 66,19 кв. м, житлову - 41,6 кв. м. Квартира складається з трьох кімнат розмірами: 14,6 кв. м, 16,6 кв. м, 10,4 кв. м, коридору - 9,6 кв. м, ванної кімнати - 2,2 кв. м, туалету - 2,12 кв. м, комори - 0,4 кв. м, кухні - 9,6 кв. м, балкону - 2,19 кв. м (а.с.8-9).

Кімната розміром 14,6 кв. м є ізольованою, має окремий вихід. Кімнати розміром 16,6 кв. м та 10,4 кв. м є суміжними.

Допитана в суді першої інстанції свідок ОСОБА_5 пояснила, що вона є головою правління ОСББ «Лобановського 28». Щодо вказаної квартири вона не знайома з позивачем. Заборгованості з комунальних послуг за власниками квартири немає. Щодо встановленого порядку користування квартирою їй вказані обставини невідомі.

Свідок ОСОБА_6 , допитаний в суді першої інстанції, пояснив, що є чоловіком відповідача. У зазначеній квартирі він проживає разом із дружиною, донькою та своїми батьками. ОСОБА_2 у зазначеній квартирі ніколи не проживав. Частка квартири ним була отримана у власність незаконно. На цей час порядок користування квартирою склався таким чином, що неможливо позивачу виділити будь-яку кімнату для проживання.

Згідно із довідкою ОСББ «Лобановського,28», виданою ОСОБА_1 , (а.с. 35) за адресою зареєстровані чоловік ОСОБА_6 , дочка ОСОБА_7 , свекров ОСОБА_8 , свекор ОСОБА_9

15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України від 03.10.2017 року №2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів».

Згідно із п.п. 9 п. 1 Розділу ХІІ «Перехідні положення» ЦПК України, справи у судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК Україн суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Наполягаючи на задоволенні позову, позивач у суді першої інстанції зазначав, що з відповідачем склались неприязні стосунки, через які він не має змоги проживати в квартирі, та користуватись належною йому часткою. В добровільному порядку визначити порядок користування жилими кімнатами спірної квартири та підсобними приміщеннями відповідач відмовляється.

Зміст права власності, яке полягає у праві володіння, користування та розпорядження своїм майном визначено у ст. 317 ЦК України.

Ст. 321 ЦК України закріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбачений ст. 41 Конституції України. Він означає, що право власності є недоторканим, власник може бути позбавлений або обмежений у його здійсненні лише відповідно і в порядку, встановлених законом.

Поняття спільної часткової власності викладено в ч. 1 ст. 356 ЦК України як власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності. Отже, право спільної часткової власності - це право двох або більше осіб за своїм розсудом володіти, користуватися і розпоряджатися належним їм у певних частках майном, яке складає єдине ціле.

Кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою в праві власності на спільне майно у цілому.

Ці частки є ідеальними й визначаються відповідними відсотками від цілого чи у дробному виразі.

Таким чином, установлення співвласниками порядку користування квартирою з виділенням в окреме користування конкретних приміщень не припиняє право спільної часткової власності, тому що такі частини не перетворюються в об`єкт самостійної власності кожного з них.

Відповідно до вимог ст. 383 ЦК України передбачено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Щодо тверджень сторони відповідача про існування судового рішення з приводу встановлення порядку користування квартирою суд першої інстанції правильно зазначав наступне.

Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 31 жовтня 2014 року задоволено позов ОСОБА_2 до ОСОБА_9 , ОСОБА_8 про встановлення порядку користування квартирою АДРЕСА_1 .

Рішенням Апеляційного суду Запорізької області від 09 грудня 2014 року (а.с.36) в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 було відмовлено.

З тексту рішень вбачається, що позивач звертався до суду за захистом своїх прав з позовом до інших осіб - ОСОБА_9 (свекор відповідача) та ОСОБА_8 (свекров відповідача) з позовними вимогами, які різняться від тих, що заявлені у цій справі.

Згідно із ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності.

У постанові Верховного Суду України від 17 лютого 2016 року у справі № 6-1500цс15 зроблено висновок, що ст. 358 ЦК України свідчить про те, що первинне значення у врегулюванні відносин між співвласниками має домовленість. Очевидним є те, що рішення суду не може підмінити собою їх домовленість. Водночас, при виникненні конфліктної ситуації, яка унеможливлює добровільне встановлення порядку користування спільним майном між співвласниками, такий порядок користування може встановити суд. При здійсненні права власності співвласниками щодо спільного майна потрібно враховувати правову природу такої власності, адже співвласникам належить так звана ідеальна частка у праві власності на спільне майно, яка є абстрактним вираженням співвідношення в обсязі прав співвласників спільної власності. Отже, кожному з них належить не частка у спільному майні, а частка у праві власності на це майно. Потрібно розмежовувати порядок поділу спільної власності з метою припинення такого її режиму і порядок встановлення користування спільним майном. Оскільки спірні правовідносини не стосуються розподілу майна для припинення права спільної часткової власності і такий правовий режим зберігається, суд виділяє в користування сторонам спору в натурі частки, адекватні розміру їх часток у праві власності на спільне майно. При цьому допускається можливість відійти в незначних обсягах від відповідності реальних часток ідеальним у зв`язку з неможливістю забезпечити їх точну відповідність. Таке рішення не змінює розміру часток співвласників у праві власності на спільне майно, не порушує їх прав як власників.

При вищевикладених обставинах, аналізуючи зібрані у справі докази, кожний окремо та всі в сукупності, встановивши, що співвласники не досягли згоди щодо порядку користування спільним майном, запропонований позивачем порядок користування квартирою відповідає інтересам всіх її співвласників та не змінює розміру їх часток у праві власності на житло, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, про те що є можливим встановити порядок користування житловими приміщеннями в квартирі АДРЕСА_1 , виділивши у користування ОСОБА_2 - ізольовану житлову кімнату площею 14,6 кв. м, а ОСОБА_1 . - дві суміжні житлові кімнати площею 16,6 кв. м . та 10,4 кв. м, інші приміщення, у тому числі балкон слід залишити в загальному користуванні сторін у цій справі, як співвласників квартири.

Доводи апеляційної скарги відповідача ОСОБА_1 є такими, що не спростовують правильно встановлених судом першої інстанції фактичних обставин цієї справи та правильних висновків суду першої інстанції у цій справі, а лише відображають позицію відповідача у цій справі, яку вона та її представник вважають єдино вірною.

Суд першої інстанції розглянув дану справу з додержанням вимог ЦПК України, тобто в межах заявлених позивачем позовних вимог та на підставі доказів сторін, яким надав відповідну оцінку з дотриманням вимог ст. 89 ЦПК України.

За змістом якої: «Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів; жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили; суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності; суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів)».

Крім того, на виконання вимог ст. 12 ч. 5 ЦПК України суд першої інстанції сприяв повному та всебічному з`ясуванню обставин цієї справи: заслуховував пояснення сторін, свідків, досліджував наявні у цій справі докази сторін тощо.

Визначений за рішенням суду у цій справі в межах позовних вимог позивача порядок користування квартирою забезпечує здійснення прав позивача ОСОБА_2 , як співвласника 1/3 частини вищезазначеної квартири, і не порушує прав відповідача ОСОБА_1 , як співвласника інших 2/3 частин вищезазначеної квартири.

Так, жила площа квартири становить 41,6 кв. м, 1/3 частина від цієї площі становить 13,87 кв. м (розрахунок: 41,6/3). Площа ізольованої кімнати, яка виділена в окреме користування у цій справі позивачеві становить 14,6 кв. м, тобто різниця від 13,87 кв. м складає лише 0,73 кв. м (розрахунок: 14,6 - 13,87).

Оскільки, спірні правовідносини не стосуються розподілу майна для припинення права спільної часткової власності і такий правовий режим зберігається, суд виділяє в користування сторонам спору в натурі частки, адекватні розміру їх часток у праві власності на спільне майно. При цьому допускається можливість відійти в незначних обсягах від відповідності реальних часток ідеальним у зв`язку з неможливістю забезпечити їх точну відповідність. Таке рішення не змінює розміру часток співвласників у праві власності на спільне майно, не порушує їх прав як власників.

Усі інші приміщення, які складаються із кухні, ванної кімнати, туалету, коридору, кладовки, балкону, суд першої інстанції залишив в загальному користуванні сторін у цій справі як співвласників вищезазначеної квартири, оскільки ці приміщення були предметом окремих позовних вимог позивача у цій справі, про що прямо зазначено в резолютивній частині оскаржуємого рішення суду першої інстанції у цій справі.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ст. 12 ч. 3 ЦПК України).

Підстави для звільнення від доказування відповідача ОСОБА_1 , передбачені ст. 82 ЦПК України, у цій справі відсутні.

Відповідач ОСОБА_1 та її представник не надали суду першої інстанції належних, допустимих доказів того, що можливо встановити інший порядок користування квартирою та що вищезазначений порядок користування квартирою, визначений судом першої інстанції у цій справі в межах позовних вимог позивача, порушує права відповідача ОСОБА_1 .

Відповідач ОСОБА_1 будь-яких зустрічних позовних вимог у цій справі не заявляла.

Помилковими є посилання сторони відповідача на те, що рішення Апеляційного суду Запорізької області від 09 грудня 2014 року в іншій цивільній справі № 22-ц/778/5390/14 (а.с.36-37) за позовом ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні квартирою та встановлення порядку користування, за участю інших відповідачів - ОСОБА_9 та ОСОБА_8 , в межах інших позовних вимог без урахування приміщень загального користування, має преюдиційний характер для суду у цій справі, або що є підстави для закриття провадження у цій справі.

Права членів сім`ї ОСОБА_1 , які проживають у вказаній квартирі, але взагалі не є співвласниками цієї квартири, є похідними від прав ОСОБА_1 , як співвласника лише 2/3 частин цієї квартири.

Якщо вищезазначеним порядком користування квартирою, не порушуються права ОСОБА_1 , як співвласника, то й права членів сім`ї останньої також не порушуються.

В разі, якщо у ОСОБА_1 у подальшому виникнуть перепони з боку ОСОБА_2 у користуванні приміщеннями загального користування: балконом тощо, остання не позбавлена права вирішувати це питання шляхом подачі відповідного позову до суду з приводу усунення цих перешкод окремо від цієї справи тощо.

Відповідач ОСОБА_1 та її представник не спростували у цій справі законність набуття та чинність на час розгляду цієї справи судом права власності ОСОБА_2 на 1/3 частину вищезазначеної квартири.

Апеляційний суд на виконання вимог ЦПК України сприяв повному та всебічному апеляційному перегляду законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції у цій справі в межах доводів апеляційної скарги відповідача ОСОБА_1

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасник справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ст. 367 ч. 2 ЦПК України).

В силу вимог ст. 367 ч. 3 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Проте докази, передбачені ст. 367 ч. 3 ЦПК України, у цій справі відсутні, і зокрема стороною відповідача апеляційному суду не надані.

Згідно із ст. 376 ч. 3 ЦПК України передбачені порушення норм процесуального судом першої інстанції, які є обов`язковою підставою для скасування або зміни рішення.

В силу вимог ст. 376 ч. 2 ЦПК України лише порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи, можуть бути підставою для скасування або зміни рішення.

Встановлено, що у цій справі відсутні порушення судом першої інстанції норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування чи зміни рішення, а також відсутні порушення норм процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення цієї справи по суті.

При вищевикладених обставинах, доводи апеляційної скарги відповідач ОСОБА_1 не ґрунтуються на законі та доказах, наявних у матеріалах цієї справи, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, ухваленим з додержанням вимог ЦПК України.

Крім того, судом першої інстанції правильно, з додержанням вимог ст. 141 ЦПК України у цій справі було вирішено питання про розподіл між сторонами понесених судових витрат, пов`язаних із розглядом цієї справи судом першої інстанції.

За таких обставин, апеляційний суд не вбачає передбачених законом підстав для скасування рішення суду першої інстанції у цій справі або ж його зміни.

В силу вимог ст. 141 ЦПК України у разі відмови відповідачу ОСОБА_1 у задоволенні її вищезазначеної апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції у цій справі, остання не має права на компенсацію за рахунок позивача ОСОБА_2 будь-яких судових витрат, пов`язаних із розглядом цієї справи апеляційним судом, у тому числі у вигляді судового збору у розмірі 826,80 грн. (а.с. 108), сплаченого нею при подачі вищезазначеної апеляційної скарги до апеляційного суду у цій справі.

Керуючись ст. ст. 7, 12-13, 81-82, 89, 141, 367-369, 371-372, 374-375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 07 листопада 2018 року у цій справі залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте, може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови.

Повний текст постанови апеляційним судом складений 07.06.2019 року.

Головуючий суддяСуддяСуддя
Гончар М.С. Кочеткова І.В.Маловічко С.В.