РІШЕННЯ

іменем України

Справа № 285/885/19

провадження у справі № 2/0285/520/19

11 червня 2019 року м. Новоград-Волинський

Новоград-Волинський міськрайонний суд Житомирської області в складі:

головуючої судді………………………..Літвин О.О.

секретаря………………………………...Дуянової Г.Г.

з участю сторін:

позивача………………………………....Горбовського В.Л.

представника позивача………………… ОСОБА_1 .

відповідача……………………………… ОСОБА_2 .

адвоката відповідача…………………… ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу

за правилами спрощеного позовного провадження

за позовом ОСОБА_4

до ОСОБА_2

про відшкодування шкоди,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2019 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про відшкодування шкоди, посилаючись на те, що 12.06.2018 сталася дорожньо-транспортна пригода ОСОБА_2 ., керуючи автомобілем Opel Movano, реєстраційний номер НОМЕР_1 (далі автомобіль Opel), порушив правила дорожнього руху та скоїв зіткнення з його автомобілем Citroen Berlingo, реєстраційний номер НОМЕР_2 (далі автомобіль Citroen), який отримав механічні пошкодження.

Вартість відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу склала 79 298,72 грн., 42 571,13 грн. з яких йому відшкодувала страхова компанія відповідача. З останнього просить стягнути різницю між фактичними необхідними витратами на відновлення пошкодженого автомобіля Citroen та страховою виплатою, що складає в сумі 37 023,52 грн. та 17 289 грн. моральної шкоди.

Позивач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали з підстав, зазначених в позові.

Відповідач надіслав суду письмові заперечення на позов, суть яких зводиться до того, що в першу чергу відсутні будь-які докази, які підтверджували б, що позивачем були придбані запасні частини для відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля виключно з-за кордону (нові, без зносу), по-друге вважає, що позивач, отримавши страхове відшкодування за договором цивільно-правової відповідальності, скористався своїм правом третьої особи у договірному зобов`язанні, а тому не має права на відшкодування шкоди у деліктному зобов`язанні. Згідно укладеного договору обов`язкового страхування, укладеного між ним та страховою компанією, встановлена страхова сума є більшою, ніж вказана в позові, тобто перевищення ліміту відсутнє. А тому обов`язок відшкодування завданої ним шкоди за вказаних у позові обставин лежить на страховій компанії, якою застрахована його цивільно-правова відповідальність. У разі доведення позивачем документально підтвердженого розміру фактично сплачених витрат на відновлення пошкодженого транспортного засобу у межах ліміту на страхове відшкодування, спір може розглядатись в такому випадку між позивачем і страховиком. Вважає, що він є неналежним відповідачем у даній справі.

Щодо стягнення моральної шкоди, зазначив, що позивачем не надано жодного належного та допустимого доказу на підтвердження заподіяння йому моральної шкоди, яка полягала б у фізичному болі та стражданнях, які він зазнав у зв`язку з ДТП.

Адвокат відповідача в судовому засіданні підтримала позицію відповідача, викладену в письмовому відзиві.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи і надані докази, суд приходить до наступного висновку.

Правовідносини, що виникли між сторонами, врегульовані положеннями Цивільного кодексу України про відшкодування шкоди, Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі Закон).

Встановлено, що 12.06.2018 ОСОБА_2 , керуючи автомобілем Opel, в м. Новоград-Волинський по вул. Житомирській порушив вимоги Правил дорожнього руху та здійснив зіткнення з автомобілем Citroen під керуванням ОСОБА_4 , в результаті якого автомобіль Citroen отримав механічні пошкодження.

Постановою Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 02.07.2018 ОСОБА_2 був визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, та на нього накладено адміністративне стягнення.

Постанова суду є чинною та набрала законної сили.

Цивільно-правова відповідальність власника наземного транспортного засобу Opel була застрахована в Приватному акціонерному товаристві «Страхова компанія «ПЗУ Україна» (далі Страхова компанія) на підставі договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Ліміт відповідальності на момент події встановлений в сумі 100 000 грн.

Згідно зі звітом №SOS-739від 21.06.2018, зробленим на замовлення Страхової компанії, вартість збитків, заподіяних пошкодженням транспортного засобу Citroen, становить 42 571,13 грн. (без ПДВ), вартість відновлювального ремонту 79 298,72 грн.

28.09.2018 Страховою компанією, на підставі страхового акту від 12.09.2018, було сплачено ОСОБА_4 суму згідно звіту з визначення вартості матеріальних збитків, заподіяних пошкодженням транспортного засобу Citroen, що підтверджується повідомленням про отримання грошового переказу на суму 42 275,20 грн.

Відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування).

До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно із Законом. Таке страхування здійснюється, зокрема, з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників (стаття 3 Закону).

За змістом Закону настання страхового випадку (скоєння ДТП) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відповідно до статті 9 Закону страхова сума це грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування. Страхові виплати за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності обмежуються страховими сумами, які діяли на дату укладення договору та зазначені у договорі страхування.

З огляду на вищенаведене сторонами договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам унаслідок скоєння дорожньо-транспортної пригоди за участю забезпеченого транспортного засобу.

Таким чином, потерпілому як кредитору належить право вимоги в обох видах зобов`язань - деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди, або шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільно-правову відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування, або шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених статтею 1194 ЦК України підстав.

За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник особа, яка завдала шкоди (ст.1166 ЦК України). Якщо шкода була завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, вона відшкодовується винною особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом (ст.ст.1187, 1188 ЦК України). Особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (ст.1194 ЦК України).

Власник пошкодженого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди транспортного засобу має право на відшкодування у повному обсязі завданої йому майнової шкоди. При цьому, якщо цивільна відповідальність заподіювача шкоди була застрахована, але розміру страхового відшкодування не вистачає для повного відшкодування завданої майнової шкоди, зокрема й у разі встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком, то майнова шкода у вигляді втрати товарної вартості транспортного засобу повинна бути відшкодована особою, яка завдала цю шкоду, у загальному порядку.

У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього.

Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди.

Відтак, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону).

З огляду на вказане суд погоджується з доводами відповідача, який заперечував проти відшкодування вже виплаченого Страховою компанією позивачу страхового відшкодування, оскільки вважав, що саме на третю особу як страховика відповідача покладений відповідний обов`язок у межах суми страхового ліміту.

Страхова компанія, як страховик відповідальності винної у ДТП особи, на підставі пункту 22.1 статті 22 Закону здійснює відшкодування витрат, пов`язаних з відновлювальним ремонтом транспортного засобу у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, а різницю між реальними збитками і виплатою у межах ліміту відповідальності страховика на підставі статті 1194 ЦК України відшкодовує особа, яка завдала збитків.

Враховуючи той факт, що позивач погодився з розміром страхового відшкодування, визначеним Страховою компанією відповідача, що підтверджується фактом отримання ним грошових коштів у визначеній страховиком сумі та відсутністю належних і допустимих доказів незгоди з такою сумою, а чинне законодавство передбачає право потерпілого на звернення до винної у ДТП особи у разі, коли розмір завданої майнової шкоди перевищує ліміт відповідальності страхової компанії, суд приходить до висновку про безпідставність позовних вимог ОСОБА_4 до ОСОБА_2 в частині стягнення матеріальної шкоди в сумі 37 023,52 грн.

Саме така правова позиція висловлена в постановах Верховного Суду України від 27.04.2018, 04.07.2018, 17.04.2019.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Відшкодування моральної шкоди у спірних правовідносинах регулюється ст.ст.23, 1167 ЦК України.

Згідно ст.23 Закону страховик виплачує потерпілому моральну шкоду, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, тобто, лише у випадку заподіяння моральної шкоди, яка визначена п.1 ч.2 ст.23 ЦК України.

Як вбачається із змісту позову позивачем вимога про відшкодування моральної шкоди обґрунтована протиправною поведінкою щодо нього (вчиненням адміністративного правопорушення) та пошкодженням майна, яке перебуває у його власності та користуванні.

Враховуючи те, що вимоги про відшкодування моральної шкоди обґрунтовані не п.1 ч.2 ст.23 ЦК України, відповідальність за спричинення моральної шкоди повинен нести не страховик, а відповідач, який завдав такої шкоди.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди визначається в межах заявлених вимог, залежно від характеру заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань... в кожному конкретному випадку вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань,... істотних вимушених змін у його життєвих та виробничих стосунках.

Судом встановлено, що внаслідок ДТП позивач, як власник та користувач майна, зазнав моральної шкоди, яка виразились у душевних переживаннях в зв`язку з пошкодженням майна, а також протиправною поведінкою заподіювача шкоди, який порушивши вимоги ПДР України, що призвели до пошкодження майна. Через пошкодження автомобіля, неможливість його використання, необхідність ремонту, а також вжиття заходів до захисту порушеного права було порушено його звичний життєвий уклад. Безумовно, позивач внаслідок ДТП, яка викликала у нього негативні емоції, поніс душевні страждання, був порушений його звичайний спосіб життя, для відновлення якого знадобились додаткові матеріальні і душевні зусилля, що призвело до вимушених змін в його житті. На думку суду, повне відшкодування завданих втрат немайнового характеру та їх наслідків неможливе. Їх частина може бути лише умовно згладжена.

Суд вважає позовні вимоги щодо відшкодування моральної шкоди занадто завищеними і, визначаючи її розмір, враховує вимоги розумності, справедливості та виваженості, бере до уваги обставини справи, характер вчиненого правопорушення, яке відноситься до категорії підвищеної суспільної небезпечності, глибину фізичних та душевних страждань позивача, ступінь вини відповідача, який скоїв ДТП грубо порушуючи правила дорожнього руху, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправними діями заподіювача та вини останнього в її заподіянні, і визначає розмір грошового відшкодування моральної шкоди в сумі 5 000 грн., що не буде надмірним в українському суспільстві та є адекватним тим стражданням, яких зазнав позивач.

Таким чином, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, а саме в частині стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди в розмірі 5000 грн., в задоволенні вимоги про стягнення37 023,52 грн. матеріальної шкоди слід відмовити.

При відкритті провадження у справі за клопотанням позивача йому було відстрочено сплату судового збору згідно ч.1 ст.136 ЦПК України. У зв`язку з частковим задоволенням позовних вимог, судовий збір відповідно до ст.141 ЦПК України покладається на обидві сторони пропорційно розміру задоволених вимог: 768,40 грн. на позивача (за вимогу майнового характеру, в задоволенні якої судом було відмовлено) та 768,40 грн. на відповідача (за частково задоволену вимогу немайнового характеру стягнення моральної шкоди) на користь держави.

Керуючись статтями 4, 12, 13, 76-81, 141, 259, 263-265, 354 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , 5 000 (п`ять тисяч) грн. моральної шкоди та в дохід держави судовий збір в сумі 768 (сімсот шістдесят вісім) грн. 40 коп.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на користь держави судовий збір в сумі 768 (сімсот шістдесят вісім) грн. 40 коп.

Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження. Особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Житомирського апеляційного суду протягом 30-ти днів з дня складення повного судового рішення.

У відповідності до п.п.15.5) п.п.15 п. 1 Розділу ХІІІ Перехідних Положень ЦПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через відповідні суди, а саме Новоград-Волинський міськрайонний суд Житомирської області.

Дата складення повного судового рішення 13.06.2019.

Головуючий суддя О.О. Літвин