ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

16 жовтня 2019 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 750/5444/19

Головуючий у першій інстанції - Логвіна Т. В.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/1332/19

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого-судді: Мамонової О.Є.,

суддів: Бобрової І.О., Висоцької Н.В.,

із секретарем: Зіньковець О.О.,

сторони:

позивач: ОСОБА_1 ,

відповідач: Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк», Публічне акціонерне товариство «Омега Банк»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні з повідомленням учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» на ухвалу Деснянського районного суду м. Чернігова від 09 вересня 2019 року про забезпечення позову в справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», Публічного акціонерного товариства «Омега Банк» про визнання недійсним іпотечного договору та договору купівлі-продажу прав вимоги, скасування реєстрації іпотеки та заборони на нерухоме майно, -

У С Т А Н О В И В:

Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 09 вересня 2019 року заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову задоволено. Заборонено вчинення будь-яких реєстраційних дій в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відносно квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_1 .

В апеляційній скарзі ПАТ «Дельта Банк» просить вказану ухвалу суду першої інстанції скасувати та відмовити в повному обсязі в задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову, посилаючись на недотримання вимог закону та порушення норм процесуального права.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що факт перебування ПАТ «Дельта Банк» у стані припинення є загальновідомим, однак судом ці обставини залишено поза увагою.

Заявник зазначає, що положення ч. 4, 6 ст. 150 ЦПК України містять пряму заборону для вжиття заходів забезпечення позову, які б перешкоджали ФГВФО здійснювати надані йому державою повноваження по тимчасовій адміністрації чи ліквідації банків, у зв`язку з чим ухвала суду про заборону вчиняти будь-які дії в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно є такою, що прямо суперечить нормі процесуального закону.

У разі застосування заходів забезпечення позову до ПАТ «Дельта Банк» будуть порушені права ФГВФО при ліквідації неплатоспроможного банку, оскільки саме в межах процедури ліквідації ФГВФО здійснюються заходи щодо реалізації майна та активів неплатоспроможного банку шляхом проведення відкритих електронних торгів (аукціону).

Заявник наголошує, що в оскаржуваній ухвалі безпідставно зазначено про співмірність виду забезпечення із заявленими позовними вимогами, оскаржувана ухвала не містить мотивів щодо наявності правового зв`язку між заявленими вимогами та заходами до забезпечення позову, зокрема в частині заборони вчиняти реєстраційні дії щодо нерухомого майна.

За твердженням заявника районний суд не зазначив, які докази можуть вказувати на наявність обставин, з котрими пов`язується застосування заходів забезпечення позову, та у чому саме вбачається неможливість чи утруднення виконання судового рішення в разі задоволення позову, тим більш при наявності діючого мораторію на вчинення реєстраційних дій на підставі іпотечного застереження за кредитами, які отримувалися в іноземній валюті. Реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду взагалі відсутня, що свідчить про неадекватність заходів до забезпечення позову заявленим позовним вимогам.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення представника ОСОБА_1 - адвоката Прокоф`єва Б.І., який просив залишити оскаржувану ухвалу суду без змін, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а ухвала суду першої інстанції - без змін, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом у справі встановлено, що у травні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ПАТ «Дельта Банк», ПАТ «Омега Банк», в якому просила:

1) визнати недійсним Іпотечний договір від 11.06.2008, укладений між ВАТ «Сведбанк» та ОСОБА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Красногором О.В., зареєстрований в реєстрі за № 5493;

2) визнати недійсним договір купівлі-продажу прав вимоги від 25.05.2012, укладений між ПАТ «Сведбанк» та ПАТ «Дельта Банк», посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевченко Д.Г., зареєстрований в реєстрі за № 1306, 1307 в частині відступлення права вимоги за кредитним договором № 2402/0608/71-059 від 11.06.2008, укладеним між ВАТ «Сведбанк» та ОСОБА_1 та іпотечним договором від 11.06.2008, укладеним між ВАТ «Сведбанк» та ОСОБА_1 ;

3) скасувати державну реєстрацію іпотеки щодо квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що була зареєстрована приватним нотаріусом Кондратюк В.С. 27.12.2012, номер запису про іпотеку 7370982;

4) скасувати державну реєстрацію обтяжень, а саме заборону на нерухоме майно щодо квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що була зареєстрована приватним нотаріусом Красногором О.В. 11.06.2008, номер запису про обтяження 7370868.

25.07.2019 ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про забезпечення даного позову шляхом заборони вчиняти будь-які реєстраційні дії в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відносно квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_1

Заяву обґрунтовувала тим, що, незважаючи на наявність судових рішень про відмову в задоволенні позову ПАТ «Дельта Банк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки, ПАТ «Дельта Банк», яке викупило право вимоги у ПАТ «Сведбанк» (на даний час - ПАТ «Омега Банк»), звернулося до ОСОБА_1 із листом-вимогою про погашення заборгованості по кредитному договору, в якому зазначає, що у разі непогашення заборгованості протягом 60 днів, ним буде розпочато процедуру звернення стягнення на предмет іпотеки в позасудовому порядку, а саме на підставі іпотечної обумовленості, яка дає право іпотекодержателю в рахунок заборгованості переоформити на себе право власності на іпотечне майно, в даному випадку на вищевказану квартиру. Крім того, з відповіді Управління адміністративних послуг Чернігівської міської ради вбачається, що відповідач звернувся до останнього із заявою про державну реєстрацію права власності на належну позивачці спірну квартиру в порядку, передбаченому ст. 37 Закону України «Про іпотеку».

З матеріалів справи вбачається, що 11.06.2008 між ВАТ «Сведбанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 2402/0608/71-059, за умовами якого банк зобов`язався надати позивачці грошові кошти у вигляді кредиту в сумі 100 000 доларів США строком по 10.06.2033 включно зі сплатою за користування кредитом 11,9% річних (а.с. 8-10).

На забезпечення належного виконання основного зобов`язання за кредитним договором від 11.06.2008 № 2402/0608/71-059, 11.06.2008 між ВАТ «Сведбанк» та ОСОБА_1 укладено іпотечний договір, за умовами якого позивачка (іпотекодавець) передала в іпотеку банку (іпотекодержателю) належне їй на праві власності майно: квартиру АДРЕСА_1 (а.с. 11-12).

Відповідно до п. 11 вказаного іпотечного договору іпотекодержатель набуває право звернути стягнення на предмет іпотеки в разі невиконання іпотекодавцем основного зобов`язання повністю або частково, у т.ч. якщо іпотекодавець не поверне іпотекодержателю суму кредиту, проценти за користування кредитом, пеню, іншу заборгованість, не сплатить платежі та штрафи, що передбачені та/або випливають з основного зобов`язання, а також в інших випадках, передбачених основним зобов`язанням та цим договором, у тому числі у випадку одноразового прострочення основного зобов`язання (як основного боргу, так і процентів за ним).

Умовами п. 12 іпотечного договору передбачено, що за вибором іпотекодержателя застосовується один з наведених способів звернення стягнення на предмет іпотеки та задоволення вимог іпотекодержателя: за рішенням суду (пп. 12.1); у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса (пп. 12.2); згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя, яким вважається застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, викладене в пп. 12.3.1. (задоволення вимог шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому ст. 37 Закону України «Про іпотеку») та пп. 12.3.2. (продаж іпотекодержателем від свого імені предмету іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому ст. 38 Закону України «Про іпотеку») цього пункту договору (пункт 12.3).

Виходячи з умов іпотечного договору, у разі невиконання позичальником основного зобов`язання іпотекодержатель набуває право звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом набуття права власності на нерухоме майно в позасудовому порядку.

25.05.2012 між ПАТ «Сведбанк» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, за яким ПАТ «Сведбанк» відступило ПАТ «Дельта Банк» права вимоги кредитними та забезпечувальними договорами, зокрема, за кредитним договором № 2402/0608/71-059 від 11.06.2008, укладеним з ОСОБА_1 (а.с. 13-20).

У липні 2015 року ПАТ «Дельта Банк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому просило:

1) в рахунок погашення заборгованості в сумі 1 759 272,34 грн, з яких: тіло кредиту - 1 629 491,23 грн, відсотки - 1 030 088,53 грн, пеня - 25 289,14 грн, сума за ставкою 3% від простроченої заборгованості по тілу - 780,08 грн, сума за ставкою 3% від простроченої заборгованості по процентам - 623,36 грн, за кредитним договором № 2402/0608/71-059 від 11.06.2008 звернути стягнення на предмет іпотеки з ОСОБА_1 , а саме: квартиру АДРЕСА_1 ;

2) визнати за ПАТ «Дельта Банк» право власності на квартиру АДРЕСА_1 . (а.с. 21-23).

Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 22.05.2017 у задоволенні позову ПАТ «Дельта Банк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки відмовлено (справа № 750/7602/15-ц) (а.с. 24-25).

Рішенням Апеляційного суду Чернігівської області від 07.07.2017 рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 22.05.2017 змінено, виключено з його мотивувальної частини пункт 3. В іншій частині рішення суду залишено без змін. (а.с. 26-30)

22.03.2019 ПАТ «Дельта Банк» направило ОСОБА_1 лист-вимогу за № 02.4.1/419/19 про сплату заборгованості за кредитним договором №2402/0608/71-059 від 11.06.2008, яка станом на 05.03.2019 становить 3 018 687,47 грн, та в разі незадоволення цих вимог банк розпочне процедуру звернення стягнення на передане в іпотеку нерухоме майно шляхом звернення стягнення на іпотечне (заставне) майно (в тому числі, шляхом позасудового врегулювання спору) або шляхом звернення до суду з вимогою про примусове стягнення вказаного боргу (а.с. 44, 84).

У відповідь на звернення ОСОБА_1 Управління адміністративних послуг Чернігівської міської ради листом від 23.07.2019 № 3574 повідомило, що станом на 23.07.2019 зареєстровано заяву типу «Заява про державну реєстрацію права власності від 10.07.2019 в порядку ст. 37 Закону України «Про іпотеку», заявником за заявою виступає ПАТ «Дельта Банк» (а.с. 85).

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, що вжиття заходів забезпечення позову не зумовлює фактичного вирішення спору по суті, а спрямовані лише на збереження існуючого становища до розгляду справи по суті; враховуючи суть позовних вимог, заява про забезпеченню позову є обґрунтованою і співмірною із заявленими позивачем вимогами, а тому підлягає задоволенню.

З такими висновками суду першої інстанції погоджується апеляційний суд, оскільки вони ґрунтуються на матеріалах справи та відповідають вимогам закону.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Тобто, однією із причин, у зв`язку з якими потрібно забезпечити позов, може бути припущення особи щодо обставин, що несуть загрозу невиконання або утруднення виконання можливого рішення.

При цьому закон не вимагає надання будь-яких доказів існування можливості утруднення чи неможливості виконання рішення суду, а лише вимагає подання відповідної заяви про це у вигляді, передбаченому ч. 1 ст. 149 ЦПК України.

З точки зору закону, значення цих заходів полягає в тому, що ними захищаються законні інтереси (права) позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли неприйняття заходів може призвести до невиконання судового рішення.

Позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб, забороною вчиняти певні дії (п. 1, 2 ч. 1 ст. 150 ЦПК України).

Згідно ч. 3 ст. 150 ЦПК України заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

У пункті 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22.12.2006 «Про практику застосування судами цивільно-процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» роз`яснено, що при розгляді заяв про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Метою забезпечення позову за оскаржуваною ухвалою є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивачки від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивачки, в тому числі, задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є власницею спірного майна: квартири АДРЕСА_1 , яке було передане в іпотеку, та на даний час позивачкою подано позов про визнання іпотечного договору недійсним, скасування державної реєстрації іпотеки та державної реєстрації обтяжень щодо вказаної квартири. При цьому, ПАТ «Дельта Банк» здійснює активні дії щодо звернення стягнення на спірне іпотечне майно в позасудовому порядку, зокрема, шляхом направлення листа-вимоги позивачці, а також звернулося до державного реєстратора із заявою про державну реєстрацію права власності на квартиру в порядку ст. 37 Закону України «Про іпотеку», і відчуження цього майна відповідачем під час розгляду справи унеможливить виконання рішення у випадку задоволення позову і зробить неефективним судовий захист порушених прав позивачки.

Враховуючи предмет поданого ОСОБА_1 позову, вимоги чинного законодавства та встановлені обставини справи, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що вжиття заходів забезпечення позову спрямовані лише на збереження існуючого становища до розгляду справи по суті, а заява про забезпеченню позову є обґрунтованою і співмірною із заявленими позивачкою вимогами.

Колегія суддів не бере до уваги доводи апеляційної скарги про неврахування судом факту перебування ПАТ «Дельта Банк» у стані припинення, оскільки інтереси банку у даній справі представляє адвокат Антонюк І.В., яка діє на підставі довіреності від 15 серпня 2019 року, виданої банком в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації у ПАТ «Дельта Банк» Кадирова В.В.

Доводи апеляційної скарги про те, що положення ч. 4, 6 ст. 150 ЦПК України містять пряму заборону для вжиття заходів забезпечення позову, які б перешкоджали ФГВФО здійснювати надані йому державою повноваження по тимчасовій адміністрації чи ліквідації банків, у зв`язку з чим ухвала суду про заборону вчиняти будь-які дії в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно є такою, що прямо суперечить нормі процесуального закону, є необґрунтованими, враховуючи наступне.

Частинами 4, 6 ст. 150 ЦПК України встановлено, що не допускається забезпечення позову шляхом накладення арешту на заробітну плату, пенсію та стипендію, допомогу по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню, яка виплачується у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю (включаючи догляд за хворою дитиною), вагітністю та пологами, по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, на допомогу, яка виплачується касами взаємодопомоги, благодійними організаціями, а також на вихідну допомогу, допомогу по безробіттю, на майно або грошові кошти неплатоспроможного банку, а також на майно або грошові кошти Фонду гарантування вкладів фізичних осіб. Ця вимога не поширюється на позови про стягнення аліментів, про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи, про відшкодування збитків, заподіяних злочином.

Не допускається забезпечення позову шляхом зупинення тимчасової адміністрації або ліквідації банку, заборони або встановлення обов`язку вчиняти певні дії Фонду гарантування вкладів фізичних осіб при здійсненні тимчасової адміністрації чи ліквідації банку.

Відповідно до ч. 4, 5 ст. 50 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» інвентаризація майна банку та формування ліквідаційної маси мають бути завершені у строк до шести місяців з дня прийняття рішення про ліквідацію банку та відкликання банківської ліцензії. Результати інвентаризації та формування ліквідаційної маси відображаються в акті, який підлягає затвердженню виконавчою дирекцією Фонду.

Іпотечні активи, що перебувають в управлінні банку або є забезпеченням виконання зобов`язань за сертифікатами з фіксованою дохідністю, емітентом яких є банк, а також кошти на рахунку фонду фінансування будівництва або майно фонду операцій з нерухомістю, в тому числі кошти на його рахунку, що перебувають в управлінні банку, не включаються до ліквідаційної маси банку. Розпорядження цими активами здійснюється відповідно до законів України «Про іпотечне кредитування, операції з консолідованим іпотечним боргом та іпотечні сертифікати» та «Про фінансово-кредитні механізми і управління майном при будівництві житла та операціях з нерухомістю».

Таким чином, оскільки оскаржуваною ухвалою районного суду арешт на майно або грошові кошти неплатоспроможного банку не накладався, а належна позивачці спірна квартира, як іпотечний актив банку, що є забезпеченням виконання зобов`язань, не може бути включена до ліквідаційної маси банку відповідно до приписів ст. 50 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», посилання заявника на перешкоджання ФГВФО та порушення прав останнього при здійсненні наданих йому державою повноважень по ліквідації неплатоспроможного банку, є безґрунтовними.

Заявником хибно в апеляційній скарзі наголошується на чинності діючого мораторію на вчинення реєстраційних дій на підставі іпотечного застереження за кредитами, які отримувалися в іноземній валюті.

Так, згідно з пп. 1 п. 1 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» протягом дії цього Закону не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за передбачених цим пунктом умов.

Тобто зазначеним законом передбачена заборона примусового відчуження іпотечного майна, що не є тотожним поняттю заборони вчинення реєстраційних дій.

Не є слушними доводи заявника про те, що реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду взагалі відсутня, що свідчить про неадекватність заходів до забезпечення позову заявленим позовним вимогам, з огляду на направлений банком позивачці лист-вимогу з попередженням про звернення стягнення на іпотечне майно в позасудовому порядку та подану відповідачем до державного реєстратора заяву про державну реєстрацію права власності в порядку ст. 37 Закону України «Про іпотеку».

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів вважає, що обраний захід забезпечення позову не завдасть непоправної шкоди відповідачу, є достатнім і доцільним.

Таким чином, оскаржувана ухвала постановлена з дотриманням норм процесуального права, у зв`язку з чим, згідно ст. 375 ЦПК України, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а ухвалу Деснянського районного суду м. Чернігова від 09 вересня 2019 року залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-384, 390 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» - залишити без задоволення.

Ухвалу Деснянського районного суду м. Чернігова від 09 вересня 2019 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 21 жовтня 2019 року.

Головуючий Судді: