Справа № 420/2052/18
Провадження № 22-ц/810/335/19
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 червня 2019 року Луганський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого Назарової М.В.,

суддів Єрмакова Ю.В., Стахової Н.В.,

за участю секретаря Сінько А.І.

позивача ОСОБА_1 ,

учасники справи: позивач - ОСОБА_1 , відповідач - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Луганського апеляційного суду в м. Сєвєродонецьку в порядку спрощеного провадження,

апеляційну скаргу ОСОБА_2 в особі свого представника - адвоката Солодовнікова Олександра Петровича

на рішення Новопсковського районного суду Луганської області від 25 березня 2019 року, ухваленого Новопсковським районним судом у складі: судді Чалого А.В. в приміщенні того ж суду,

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів,

в с т а н о в и в:

28 листопада 2018 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів, в обґрунтування якого зазначила, що 20 листопада 2004 року між позивачем та відповідачем було зареєстровано шлюб у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Новопсковського районного управління юстиції у Луганській області, про що складено відповідний актовий запис № 72. Від шлюбу мають двох неповнолітніх синів - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Одруження з відповідачем виявилося невдалим. Чоловік не надавав належної матеріальної допомоги сім`ї, не займався належним вихованням та утриманням синів. Сімейні відносини, як і спільне проживання, між ними фактично припинені, в психологічному плані вони несумісні, в сім`ї часто виникали конфлікти, що призвело до втрати один до одного почуття любові та поваги. В даний час збереження шлюбу суперечить її інтересам та інтересам їх синів, які проживають разом з позивачем.

Крім того відповідач добровільно матеріальної допомоги на утримання дітей не надає, жодної участі у додаткових витратах на дітей не приймає. Позивач отримує незначний дохід, працюючи продавцем в магазині, тому їй самій важко утримувати синів, оскільки левова частка її доходу йде на придбання продуктів харчування, ліків та одягу для дітей. Тому з урахуванням вимог ст.ст. 180, 181, 182 СК України та того, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дітей, а відповідач фізично здоровий, працює в Державній прикордонній службі Луганської області, крім регулярної зарплати отримує дохід від надання в оренду земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, інших стягнень з аліментів, непрацездатних дружини, дітей, батьків не має, вважає обґрунтованим розмір аліментів у розмірі по ј заробітку відповідача на кожну дитину.

Тому просила розірвати шлюб між позивачем та відповідачем, зареєстрований 20.11.2004 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Новопсковського районного управління юстиції у Луганській області, актовий запис № 72; після розірвання шлюбу просить залишити прізвище « ОСОБА_1 »;

стягнути з відповідача на користь позивача, аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , щомісячно в розмірі ј всіх видів заробітку (доходів) відповідача до повноліття сина, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з дня звернення до суду з позовною заявою, та сина, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , щомісячно в розмірі ј всіх видів заробітку (доходів) відповідача до повноліття сина, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з дня звернення до суду з позовною заявою.

Від відповідача ОСОБА_2 надійшов відзив, в якому він просив задовольнити позовні вимоги позивача частково, визначивши розмір аліментів в єдиній частці від всіх видів заробітку (доходу) у розмірі 1/3, але не менше 50% відсотків прожиткового мінімуму відповідного віку дитини; позовні вимоги в частині розірвання шлюбу задовольнити у разі, якщо позивач в залі суду не відмовиться від позовних вимог в цій частині. В обґрунтування свого відзиву зазначає, що стягнення з нього аліментів у вказаному позивачем розмірі є недоречним та не гуманним, тому що він не має можливості сплачувати половину свого заробітку.

Крім сплати аліментів йому необхідні кошти на власні потреби та на влаштування особистого життя. Він проживає в с. Піски Новопсковського району, на даний час працює в Державній прикордонній службі, місце несення служби м. Старобільськ, та змушений до місця роботи їздити на автомобілі, так як розклад руху громадського транспорту не дозволяє йому вчасно приїздити на роботу та після зміни оперативно дістатися до місця проживання, на що в нього йде третина заробітку. Відповідач має земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства, але використовує її особисто для потреб свого господарства (вирощування зернових культур для корму худоби) і в оренду не здає. Також зазначає, що має хронічні хвороби, які потребують час від часу проходити стаціонарне лікування, яке коштує значних грошей.

Крім того, зазначає, що позивач офіційно працевлаштована, працює реалізатором в магазині та отримує заробітну плату, також володіє земельною ділянкою, яку, напевне, здала в оренду та планує отримувати регулярний щорічний дохід.

Рішенням Новопсковського районного суду Луганської області від 25 березня 2019 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено повністю.

Шлюб між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрований 20.11.2004 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Новопсковського районного управління юстиції у Луганській області, актовий запис № 72 - розірвано.

Стягнуто з ОСОБА_2 , на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/2 частини усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, до досягнення найстаршою дитиною повноліття, починаючи з 28.11.2018 року.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 сплачену суму судового збору у розмірі 704,80 грн. та на користь держави судовий збір у розмірі 768,40 грн.

Задовольняючи позов, суд виходив із положень статей 180, 181, 182, 183 СК України та доведеності позовних вимог протягом розгляду справи та їх обґрунтованості належними доказами, оскільки позивач як батько дітей зобов`язаний їх утримувати і не відмовляється сплачувати аліменти.

Не погодившись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_2 в особі свого представника - адвоката Солодовнікова О.П. звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій, вважає, що оскаржуване рішення в частині стягнення з нього аліментів та вирішення питання про судові витрати винесене з грубим порушенням норм матеріального права - ч. 5 ст. 183 СК України, тому просить рішення в наведеній частині скасувати та ухвалити нове рішення, яким:

- стягнути з нього на користь позивача аліменти на утримання дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/3 усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, до досягнення найстаршою дитиною повноліття, починаючи з 28.11.2018 року;

- стягнути з нього судовий збір на користь держави в розмірі судового збору за 2018 рік в сумі 704,80 грн., який розділити між сторонами справи, у відповідності до задоволення позову.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги скаржник посилається на те, що суд помилково прийняв рішення в частині стягнення з відповідача аліментів на утримання двох дітей у розмірі 1/2 частини усіх видів його заробітку (доходу), бо відповідно до ч. 5 ст. 183 СК України той з батьків, з ким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на двох дітей - однієї третини.

Також судом невірно визначений розмір стягнутого з відповідача судового збору, оскільки позов по даній справі був поданий в 2018 році, а відповідно судовий збір повинен бути стягнутий в розмірі 704,80 грн., а не у розмірі відповідно до ЗУ «Про судовий збір» за ставками 2019 року - 768,40 грн.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19.04.2019 року визначено головуючим суддею (суддею-доповідачем) Назарову М.В., склад колегії суддів - Єрмакова Ю.В. Стахову Н.В. Апеляційне провадження у справі відкрито 22 квітня 2019 року, ухвалою суду від 03 травня 2019 року справу призначено до апеляційного розгляду об 11-й год. 14 травня 2019 року. У зв`язку із знаходженням судді Стахової Н.В. у відпустці справу призначено до розгляду на 04 червня 2019 року об 11-й.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач ОСОБА_1 просить залишити оскаржуване рішення без змін, а скаргу - без задоволення, оскільки син сторін ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є дитиною-інвалідом, на яку позивач отримує державну соціальну допомогу у розмірі 1312 грн. щомісяця, а відповідач фізично здоровий, працює в Державній прикордонній службі України Луганської області, крім регулярної заробітної плати отримує доходи від надання в оренду земельної ділянки площею 1,61 га для ведення особистого селянського господарства, інших стягнень з аліментів на непрацездатну дружину, батьків, дітей не має. Визначений судом розмір відповідає вимогам ЗУ «Про виконавче провадження», оскільки не перевищує 50 відсотків доходу відповідача, та визначеному ЗУ «Про Державний бюджет на 2018 рік» прожитковому мінімуму для дітей відповідного віку.

В судовому засіданні в суді апеляційного суду позивач та її представник заперечували проти задоволення скарги та просили стягнути з відповідача на користь позивача понесені та документально підтверджені позивачем витрати на правову допомогу у розмірі: за складання відзиву на апеляційну скаргу 500,00 грн. та за участь у судовому засіданні в суді апеляційної інстанції 04 червня 2019 року представника позивача адвоката Войтенка О.М. - 1700 грн. Про вказані судові витрати відповідача було повідомлено своєчасно у відзиві на апеляційну скаргу, який направлений ОСОБА_2 . поштою.

Відповідач, належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, до суду не зявився, що відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши доповідача, осіб, що брали участь у розгляді справи, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає скаргу такою, що підлягає частковому задоволенню.

За змістом частини першої статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Частиною першою та другою статті 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Згідно зі статтею 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними і той із батьків хто проживає окремо від дитини може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Стаття 182 СК України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) встановлює, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу.

Відповідно до частини першої статті 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Ті обставини, що сторони мають двох неповнолітній дітей - сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 8) та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 9), які проживають із позивачем ОСОБА_1 (а.с. 10), і син ОСОБА_3 є дитиною з інвалідністю (а.с. 11), і що відповідачу на праві вланості належить земельна ділянка площею 1,61 га для ведення особистого селянського господарства (а.с. 12, 26), ніким не оспорюється.

Як не заперечують сторони і той факт, що відповідач працює у Державній прикордонній службі України.

У справі, яка переглядається, суд першої інстанції, врахувавши наведені вище положення, норму статті 180 СК України щодо рівного обов`язку кожного з батьків по забезпеченню дитині необхідного матеріального утримання, відсутності у відповідача інших дітей та/або утриманців, відсутності істотних обставин, які могли б впливати на виконання відповідачем ОСОБА_2 своїх батьківських обов`язків, наявності стабільного доходу, а отже і можливості сплачувати аліменти, з урахуванням інтересів та потреб дітей та згоди відповідача сплачувати аліменти, дійшов обґрунтованого висновку про те, що з відповідача необхідно стягувати аліменти на утримання неповнолітніх дітей у розмірі 1/2 частини від його заробітку (доходу).

Колегія суддів погоджує такий висновок суду, оскільки встановлені судом обставини дають можливість відповідачу належним чином виконувати покладені на нього законодавством зобов`язання, а саме: сплачувати аліменти у визначеному судом першої інстанції розмірі на утримання своїх дітей до досягнення ними повноліття.

Єдиний довід апеляційної скарги про помилковіть висновків суду та стягнення з нього аліментів на утримання двох дітей у розмірі 1/2 частини усіх видів його заробітку (доходу), оскільки відповідно до ч. 5 ст. 183 СК України той з батьків, з ким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на двох дітей - однієї третини, не заслуговує на увагу, оскільки звернення до суду в порядку наказного провадження є правом, а не обов`язком позивача.

Системний аналіз норм, на які посилається скаржник, свідчить про безпірність вимог того з батьків, з ким проживають діти, про стягнення аліментів у розмірі 1/3 заробітку (доходу) платника аліментів.

В даному випадку позивачем на власний розсуд у відповідності до вимог ст.ст. 15, 16 ЦК України, що регулюють право на захист цивільних прав та інтересів та якими визначені способи захисту своїх цивільних прав, та згідно вимог частини 3 ст. 181 СК України як матір`ю, з якою проживають діти, обрано такий спосіб захисту прав своїх неповнолітніх дітей як стягнення аліментів з відповідача на свою користь на утримання дітей у частці від доходу батька, і розмір цієї частки визначено позивачем з урахуванням всіх обставин як на боці платника аліментів, так і дітей, а також відсутності в законі імперативної заборони стягнення аліментів у такому розмірі на двох дітей, і вимог ст. 70 Закону України «Про виконавче провадження», яка обмежує розмір відрахувань із заробітної плати боржника.

Крім того, колегія суддів зауважує, що враховуючи принцип диспозитивності - розгляд судом справи не інакше як за заверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом (ч. 1 ст. 13 ЦПК) та змагальності сторін, що передбачає обов`язок кожної сторони довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ч. 3 ст. 12 ЦПК), позивачем на підтвердження обґрунтованості своїх вимог надано відповідні докази.

Натомість, заперечуючи проти визначення аліментів у розмірі половини свого заробітку, відповідач не надав належних доказів неможливості сплати аліментів у такому розмірі як з огляду на своє матеріальне становище, доходи, наявність нерухомого майна, так і на свій стан здоров`я. Посилання відповідача на наявність у нього хронічних захворювань та необхідності значних витрат на лікування та профілактику правильно не взяті судом до уваги, оскільки доказів реальності таких витрат відповідач не надав, а відповідно до пунктів 2, 3, 6 2.2 Інструкції про порядок надання медичної допомоги у закладах охорони здоров`я Державної прикордонної служби України, затвердженої Наказом Адміністрації Державної прикордонної служби України 11.12.2012 № 1065, надання медичної допомоги у системі Державної прикордонної служби України покладається на заклади охорони здоров`я ДПС, основним завданням яких є організація та надання медичної допомоги особовому складу ДПС та іншим особам, включаючи широкий спектр профілактичних і лікувальних заходів, а також виконання інших функцій на основі професійної діяльності медичних працівників, отже відповідач як старший прапорщик Луганського Прикордонного загону має право на безкоштовну медичну допомогу у відповідних закладах охорони здоров`я та є придатним до військової служби.

Тому підстав для зміни або скасування судового рішення в наведеній частині не вбачається за доводм апеляційної скарги.

Переглядаючи справу за доводами апеляційної скарги про помилковість висновків суду в частині розміру стягнутого з відповідача судового збору, колегія суддів знаходить їх слушними.

Правові засади справляння судового збору, платники, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, пільги по сплаті та повернення судового збору визначено Законом України «Про судовий збір».

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про стягнення аліментів.

Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Як вбачається за змістом позовної заяви предметом майнового спору є стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» установлено у 2018 році прожитковий мінімум на працездатну особу з 1 січня 2018 року - 1762 грн.

Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», в редакції станом на час подання позовної заяви, за подання фізичною особою до суду позовної заяви майнового характеру ставка судового збору становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350% розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відтак, розмір судового збору, який підлягав сплаті при поданні позовної заяви про стягнення аліментів, становить 704,80 коп.

Тому за правилами ст. 141 ЦПК України при винесенні рішення з відповідача на користь держави належало стягненню судових витрат у розмірі 704,80 грн., а не 768,40 грн., які стягнув суд першої інстанції.

Наведене неправильне застосування норм матеріального права відповідно до п. 4 ч. 1 статті 376 ЦПК України є підставою для зміни судового рішення в частині стягнутого судового збору та відповідному зменшенню його розміру з 768,40 грн. до 704,80 грн.

Крім того, позивачем у відзиві на апеляційну скаргу, який своєчасно спрямовано відповідачу, ставиться питання про покладення на відповідача понесених позивачем витрат на правову допомогу у розмірі 2200 грн., які складаються з: складання 30.04.2019 року адвокатом Войтенком О.М., з яким у позивача 21.11.2018 року укладено договір № 21/11 про надання правової допомоги і який діє у теперішній справі на підставі ордеру серії АА № 145930, відзиву на апеляційну скаргу - 500,00 грн. та участь 04.06.2019 року в судовому засіданні в Луганському апеляційному суді - 1700 грн.

Вирішуючи питання щодо обґрунтованості заявлених вимог, колегія суддів виходить із того, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їх дійсності та необхідності), а також критерію розумності їх розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява N 19336/04). У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Пунктом 3.2 рішення Конституційного Суду від 30.09.2009 №23-рп/2009 передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва тощо.

Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.

Отже, з викладеного випливає, що до правової допомоги належать й консультації та роз`яснення з правових питань; складання заяв, скарг та інших документів правового характеру, представництво у судах тощо.

При цьому склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Позивачем належним чином доведено як розмір вказаних витрат на правову допомогу Актом № 2 виконаних робіт за договором про надання правової допомогу № 21/11 від 21.11.2018 року, Додаток № 1 довказаного договору (рекомендовані мінімальні ставки (тарифи) адвокатського гонорару), так і фактичне здійснення нею таких витрат - товарний чек № 2 від 30.04.2019 року про оплату адвокату Войтенку О .М. згідно Акту № 2 виконаних робіт за надані послуги у справі № 420/2052/18.

Відповідно до частини 6 ст. 137 ЦПК України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Позивачем своєчасно у визначений судом строк 30.04.2019 р. на адресу відповідача спрямований відзив з інформацією про наявність та розмір витрат позивача на правову допомогу, і той не скористався своїм правом надання відповіді на відзив, не клопотав про зменшення витрат на оплату.

Тому, виходячи зі змісту п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, який передбачає покладення судових витрат, до яких відносяться витрати на правову допомогу, у разі задоволення позову на відповідача, з урахуванням доведеності розміру цих витрат та відповідність їх критерію розумності, фактичного понесення цих витрат позивачем, колегія вважає за необхідне стягнути вказані витрати з відповідача на користь позивача.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 в особі свого представника - адвоката Солодовнікова Олександра Петровича задовольнити частково.

Рішення Новопсковського районного суду Луганської області від 25 березня 2019 року змінити, зменшивши розмір стягнутого з ОСОБА_2 на користь держави судового збору з 768,40 грн. до 704,80 грн.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП НОМЕР_2 витрати на правову допомогу у розмірі 2200 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Дата складення повного тексту постанови - 06 червня 2019 року.

Головуючий

Судді: