Справа № 462/107/16-ц Головуючий у 1 інстанції: Ліуш А.І.
Провадження № 22-ц/811/2219/18 Доповідач в 2-й інстанції: Шандра М. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 червня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого судді Шандри М.М.

суддів: Левика Я.А., Струс Л.Б.

секретаря: Бадівської О.О.

за участю: ОСОБА_1 та її представника Винниченка М.П.,

представника ОСОБА_2 ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Залізничного районного суду м.Львова від 06 серпня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Львівської міської ради, Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради, треті особи: ОСОБА_2 , Обласне комунальне підприємство Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки», про визнання свідоцтва про право власності недійсним,

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом про визнання недійсним та скасування свідоцтва про право власності, визнання недійсним та скасування розпорядження Залізничної районної адміністрації №1119 від 11 грудня 2000 року в частині визнання ОСОБА_2 співвласником квартири АДРЕСА_1 , скасування запису в реєстрі права власності на нерухоме майно про реєстрацію квартири. В обгрунтування позовних вимог покликалася на те, що у 2000 році ОСОБА_4 приватизував квартиру АДРЕСА_1 . З 2006 року вона перебувала у шлюбі з ОСОБА_4 11 травня 2012 року згідно з договором дарування ОСОБА_4 подарував їй 4/9 частки даної квартири. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер. Після його смерті вона дізналась, що згідно свідоцтва № НОМЕР_1 від 11 грудня 2000 року квартира АДРЕСА_1 належала також ОСОБА_5 , ОСОБА_2 , а також те, що ОСОБА_2 був прописаний у даній квартирі. Вважає, що таке свідоцтво підроблене, оскільки ОСОБА_4 приватизовував квартиру самостійно та ОСОБА_2 ніколи не проживав у такій квартирі. Також, згідно відповіді архівного відділу ЛМР розпорядження №1119 від 11 грудня 2000 року відсутнє і його не було як такого. Просила визнати недійсним та скасувати свідоцтво № 16601-3 від 11.12.2000 про право власності на квартиру АДРЕСА_1 , визнати недійсним та скасувати розпорядження Залізничної районної адміністрації №1119 від 11 грудня 2000 року в частині визнання ОСОБА_2 співвласником квартири АДРЕСА_1 , скасувати запис в реєстрі права власності на нерухоме майно про реєстрацію квартири.

Рішенням Залізничного районного суду м.Львова від 06 серпня 2018 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до Львівської міської ради, Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради, треті особи: ОСОБА_2 , ОКП ЛОР «БТІ та ЕО» про визнання свідоцтва про право власності недійсним відмовлено за безпідставністю позовних вимог.

Додатковим рішенням Залізничного районного суду м.Львова від 12 лютого 2019 року у задоволенні позовної вимоги про скасування запису в реєстрі права власності на нерухоме майно про реєстрацію квартири АДРЕСА_1 відмовлено за безпідставністю.

Рішення суду оскаржила ОСОБА_1 .

В апеляційній скарзі посилається на незаконність та необґрунтованість рішення суду, порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зокрема, зазначає, що районний суд не звернув уваги на той факт, що можливо записи в будинковій книзі про реєстрацію ОСОБА_2 та його матері були підроблені. Судом не було надано оцінки висновку почеркознавчої експертизи, який долучено до матеріалів справи представником ОСОБА_1 та не враховано відповіді із правоохоронних органів, що стосуються підробки документів, зокрема записів про реєстрацію місця проживання ОСОБА_2 та його матері. Також вказує, що згідно відповіді з архівного відділу Львівської міської ради від 26.01.2010 року № 1107/19-вих розпорядження № 1119 від 11.12.2000 року, на підставі якого видано Свідоцтво № 16691-3 від 11 грудня 2000 року про право власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_2 немає і не було такого, відтак є всі підстави для висновку, що Свідоцтво № 16691-з від 11 грудня 200 року про право власності на квартиру є недійсним. Крім цього звертає увагу, що ОСОБА_2 ніколи не вселявся у спірну квартиру та не проживав у ній. Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Відзив на апеляційну скаргу не надано.

У судовому засіданні апеляційної інстанції ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_6 апеляційну скаргу підтримали,покликаючись на доводи, викладені у скарзі.

Представник ОСОБА_2 Прокоф`єва І.І. просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду без змін. Пояснила, що позивачем не надано жодних доказів підроблення оспорюваного свідоцтва. Розпорядженням Залізничної районної адміністрації №1119 від 11 грудня 2000 року визнано ОСОБА_2 співвласником квартири АДРЕСА_1 . Покликання позивача на відсутність такого розпорядження є безпідставним.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явилися, про причини неявки суд не повідомили, були належним чином повідомлені про час та місце слухання справи, тому розгляд справи відповідно до ч.2 ст. 372 ЦПК України здійснюється колегією суддів за їх відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.

Згідно із ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.1, ч.6 ст. 81 ЦПК України).

Згідно із 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України рішення суду повинно грунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення таким вимогам відповідає.

Судом установлено, що відповідно до свідоцтва про право власності на квартиру №16601-3 від 11 грудня 2000 року квартира АДРЕСА_1 належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_2 . Свідоцтво видане згідно з розпорядженням №1119 від 11 грудня 2000 року /а.с. 4 т.1/.

ОСОБА_1 перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_7 з 2006 року. Матуш С.Л. 06.02.2008 склав заповіт, згідно з яким все своє майно заповів ОСОБА_1 . Викладені обставини визнають сторони.

ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_2

ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Відповідно до договору дарування від 11 травня 2012 року ОСОБА_4 подарував ОСОБА_8 4/9 частки квартири АДРЕСА_1 /а.с. 203 т.1/. Вказана частка квартири належала дарувальнику на підставі рішення Залізничного районного суду м.Львова від 11.01.2012.

Відповідно до наявного у матеріалах справи розпорядження Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради №1119 від 11 грудня 2000 року у власність ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_2 передано квартиру АДРЕСА_1 /а.с. 74-83 т.1/, що спростовує доводи позивача про відсутність такого розпорядження.

Як убачається із довідки з місця проживання про склад сім`ї і прописку ЛКП «Скнилівок» № 1177 від 22 квітня 2013 року, у квартирі АДРЕСА_1 зареєстровані ОСОБА_2 з 18.11.1989 та ОСОБА_1 з 22.06.2012 /а.с. 6 т.1/.

Згідно довідки про склад сім`ї наймача ізольованої квартири та займані ними приміщення № 41 від 29 листопада 2000 року, наданої органу приватизації, у квартирі АДРЕСА_1 проживають і мають право на житло на момент введення в дію Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» ОСОБА_4 , ОСОБА_8 , ОСОБА_5 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , (онук ОСОБА_4 /а.с. 185 т.1/.

Отже, ОСОБА_2 дійсно був зареєстрований і проживав у квартирі АДРЕСА_1 і мав право на приватизацію такої відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду». Таке право ОСОБА_2 не оспорював ОСОБА_4 , який проживав у квартирі на час її приватизації.

Суд першої інстанції обґрунтовано не взяв до уваги акт ЛКП «Скнилівок» від 04 грудня 2015 року як на доказ не проживання ОСОБА_2 у квартирі АДРЕСА_1 , оскільки таким актом не встановлено відсутність проживання ОСОБА_2 на момент приватизації даної квартири.

Ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції, встановивши, що позивачем не надано жодних належних, достовірних, достатніх та допустимих доказів щодо факту підроблення документів щодо реєстрації ОСОБА_2 у квартирі АДРЕСА_1 , та щодо факту підроблення правовстановлюючих документів на квартиру, дійшов правильного висновку про відмову у позові, виходячи з того, що позивач не довела обставин, на які посилалася як на обґрунтування своїх вимог, які б давали підстави вважати, що у ОСОБА_2 відсутнє право власності на частину спірної квартири.

За таких обставин, розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, вірно встановив обставини справи та прийшов до обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Рішення суду відповідає вимогам процесуального та матеріального права, обставинам справи, доводи скарги висновків суду не спростовують, тому колегія суддів підстав для скасування рішення суду не вбачає.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Залізничного районного суду м.Львова від 06 серпня 2018 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повний текст постанови складено: 07.06.2019

Головуючий

Судді