Ухвала

11 червня 2019 року

м. Київ

справа № 357/7812/18

провадження № 22-ц/824/9627/2019

Київський апеляційний суд у складі судді судової палати з розгляду цивільних справ Кравець В.А., вирішуючи питання про відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою державного реєстратора Комунального підприємства Великодимерської селищної ради «Комунальна служба реєстрації речових прав» Мироненко Юлії Юріївни на ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 08 серпня 2018 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Агрофірма «Матюші» до ОСОБА_1 , правонаступником якої є ОСОБА_2 , Товариства з додатковою відповідальністю «Шамраївський цукровий завод», державного реєстратора Комунального підприємства Великодимерської селищної ради «Комунальна служба реєстрації речових прав» Мироненко Юлії Юріївни про визнання недійсним договору оренди, скасування рішення про державну реєстрацію речового права на нерухоме майно, -

В С Т А Н О В И В:

У липні 2018 року представник ТОВ Агрофірма «Матюші» звернувся до суду з позовом про визнання недійсним договору оренди, скасування рішення про державну реєстрацію речового права на нерухоме майно.

Ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 08 серпня 2018 року відкрито провадження у справі.

Не погоджуючись з указаною ухвалою, 30 травня 2019 року державний реєстратор Комунального підприємства Великодимерської селищної ради «Комунальна служба реєстрації речових прав» Мироненко Ю.Ю. звернулася до суду з апеляційною скаргою.

Проте, дослідивши матеріали справи, суд уважає, що подана апеляційна скарга не може бути прийнята до розгляду та підлягає поверненню, виходячи з наступного.

Забезпечення кожному права на справедливий суд та реалізація права особи на судовий захист мають здійснюватися з урахуванням норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також практики Європейського суду з прав людини, які відповідно до статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-IV "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" застосовуються судами при розгляді справ як джерело права.

Частиною першою статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, яка з огляду на приписи частини першої статті 9 Конституції України, статті 10 ЦК України є частиною національного законодавства, встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до підсудності якого вона віднесена процесуальним законом.

Відповідно до статті 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Ухвала суду першої інстанції оскаржується в апеляційному порядку окремо від рішення суду у випадках, передбачених статтею 353 цього Кодексу.

Згідно пункту 8 частини першої статті 353 ЦПК України окремо від рішення суду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції щодо відкриття провадження у справі з порушенням правил підсудності.

У статті 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Поняття «суд, встановлений законом» включає в себе, зокрема, таку складову, як дотримання усіх правил юрисдикції та підсудності.

Судова юрисдикція - це компетенція спеціально уповноважених органів судової влади здійснювати правосуддя у формі визначеного законом виду судочинства щодо визначеного кола правовідносин.

Судова юрисдикція - це інститут права, який покликаний розмежувати між собою компетенцію як різних ланок судової системи, так і різних видів судочинства - цивільного, кримінального, господарського та адміністративного.

Зі змісту глави 2 ЦПК України убачається, що підсудність - це територіальна юрисдикція.

Територіальна підсудність розмежовує компетенцію по розгляду підвідомчих судам справ між однорідними судами залежно від території, на яку поширюється їх діяльність. Таке просторове розмежування компетенції називається особистою, або суб`єктивною, компетенцією. Вона персоніфікує суди по розгляду справ, визначає, який конкретно суд може розглянути конкретну справу по першій інстанції.

Як убачається з тесту апеляційної скарги, державний реєстратор Мироненко Ю.Ю. просить скасувати увалу місцевого суду про відкриття провадження та прийняти постанову про передачу справи за підсудністю до Київського окружного адміністративного суду в частині скасування рішення про державну реєстрацію речового права на нерухоме майно.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, апелянт зазначає про порушення судом першої інстанції норм процесуального права, які фактично стосуються правил підвідомчості, оскільки на думку державного реєстратора спір у даній справі в частині скасування рішення про державну реєстрацію речового права на нерухоме майно підлягає розгляду за правилами адміністративного судочинства.

При цьому, апелянтом не ставиться питання про скасування ухвали суду першої інстанції з підстав порушення правил територіальної підсудності.

Пунктом 4 частини п`ятої статті 357 ЦПК України встановлено, що апеляційна скарга не приймається до розгляду і повертається судом апеляційної інстанції також, якщо скаргу подано на ухвалу, що не підлягає оскарженню окремо від рішення суду.

Таким чином, відповідно до норм закону ухвала суду першої інстанції про відкриття провадження у справі підлягає оскарженню в апеляційному порядку окремо від рішення суду лише в частині порушення правил територіальної підсудності, проте апелянтом таких вимог не заявлено, а отже ухвала Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 08 серпня 2018 року окремо від рішення суду з підстав, зазначених в апеляційній скарзі, оскарженню не підлягає.

Отже, за обставин, коли апеляційна скарга подана на ухвалу, яка не підлягає оскарженню окремо від рішення, суд доходить висновку про відмову у прийнятті вказаної апеляційної скарги та повернення її особі, яка подала апеляційну скаргу.

Суд звертає увагу, що повернення апеляційної скарги не перешкоджає повторному зверненню до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення скарги.

Керуючись ст.ст. 352, 353, 357 ЦПК України, -

У Х В А Л И В:

У прийнятті апеляційної скарги державного реєстратора Комунального підприємства Великодимерської селищної ради «Комунальна служба реєстрації речових прав» Мироненко Юлії Юріївни на ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 08 серпня 2018 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Агрофірма «Матюші» до ОСОБА_1 , правонаступником якої є ОСОБА_2 , Товариства з додатковою відповідальністю «Шамраївський цукровий завод», державного реєстратора Комунального підприємства Великодимерської селищної ради «Комунальна служба реєстрації речових прав» Мироненко Юлії Юріївни про визнання недійсним договору оренди, скасування рішення про державну реєстрацію речового права на нерухоме майно - відмовити та повернути особі, яка подала апеляційну скаргу.

Ухвала набирає законної сили з часу її постановлення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до цього суду.

Суддя В.А. Кравець