ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 червня 2019 року м. Київ

справа № 755/10419/18

провадження № 22-ц/824/6434/19

Київський Апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого - Іванової І.В.

суддів - Матвієнко Ю.О., Мельника Я.С.

при секретарі - Ярмак О.В.

сторони :

позивач - КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району міста Києва»

відповідач - ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 20 лютого 2019 рокуу складі судді Виниченко Л.М., повний текст складений 21.02.2019 року,

встановив:

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 30 листопада 2018 року позовну заяву КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району міста Києва» залишено без розгляду.

03 січня 2019 року відповідач ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про стягнення з позивача КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району міста Києва» судових витрат понесених відповідачем у зв`язку із наданням правничої допомоги у розмірі 8 000 грн.

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 20 лютого 2019 року відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1

Не погоджуючись з зазначеною ухвалою відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду першої інстанції через порушення судом норм процесуального права та прийняти нове рішення, яким заяву ОСОБА_1 задовольнити.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги відповідач зазначає, що суд першої інстанції фактично знівелював його право на захист та отримання правничої допомоги. Крім того, суд не надав належної оцінки діям позивача, які полягають у поданні безпідставного позову, а в подальшому, в необґрунтованій заяві позивача про залишення позову без розгляду вже після початку судового розгляду справи.

У відзиві на апеляційну скаргу КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району міста Києва» вказує, що підприємство було належним позивачем по справі та мало законні підстави для пред`явлення відповідного позову до суду, адже ОСОБА_1 не надавав доступу до інженерного обладнання з метою усунення аварійної ситуації та не реагував на приписи позивача.

Крім того, позивач вважає, що розмір гонорару є неспівмірним зі складністю справи та обсягом наданих адвокатом послуг. Крім того, адвокатом не надано підтвердження того, що він оприбуткував ці кошти та вніс на свій поточний рахунок до складу доходу самозайнятої особи.

В суді апеляційної інстанції відповідач та його представник апеляційну скаргу підтримали з викладених у ній підстав, просили її задовольнити.

Представник позивача заперечував проти скарги з підстав, викладених у відзиві.

Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що в провадженні Дніпровського районного суду м. Києва перебувала цивільна справа № 755/10419/18 за позовом Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва» до ОСОБА_1 , третя особа: ОСОБА_2 про надання доступу до інженерних мереж з метою усунення аварійної ситуації та надання гарячого водопостачання.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 30 листопада 2018 року задоволено заяву представника позивача Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва» Дацюка І.І. про залишення без розгляду позовної заяви у вищевказаній справі № 755/10419/18 (а.с. 88, 89).

03 січня 2019 року представник відповідача ОСОБА_1 адвокат Драпак Д.А. звернувся до суду із заявою про стягнення з позивача КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва» судових витрат понесених відповідачем у зв`язку із наданням правничої допомоги у розмірі 8 000 грн.

До заяви подано копії договору № 13 про надання правової допомоги від 23.08.2018 року укладеного з адвокатом Драпак Д.А., додаток № 1 до договору, звіт про надані послуги, акт надання послуг № 5 від 29.12.2018 року на загальну суму 8000 грн. та квитанції до прибуткових касових ордерів (а.с. 99-110, 172).

Відмовляючи у задоволенні заяви відповідача про стягнення з позивача судових витрат понесених ним у зв`язку із наданням правничої допомоги, суд виходив з її необґрунтованості.

Судова колегія погоджується з таким висновком.

Відповідно до положень частин п`ятої, шостої статті 142 ЦПК України у разі закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача. У випадках, встановлених частинами третьою - пятою цієї статті, суд може вирішити питання про розподіл судових витрат протягом п`ятнадцяти днів з дня постановлення ухвали про закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду, рішення про задоволення позову у зв`язку з його визнанням, за умови дотримання відповідною стороною вимог частини дев`ятої статті 141 цього Кодексу.

Згідно з частиною дев`ятою статті 141 ЦПК України у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами, або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Правовий аналіз зазначеної норми дає підстави для висновку, що саме по собі звернення з позовом до суду та подання заяви про залишення позову без розгляду не свідчить про необґрунтованість дій позивача, оскільки зазначене є диспозитивним правом позивача, передбачене процесуальним законодавством і не містить таких обмежень, а тому для задоволення вимог про стягнення компенсації здійснених ним судових витрат відповідачеві необхідно довести, а суду встановити, які саме дії позивача при зверненні до суду чи у ході розгляду справи по суті є необґрунтованими та у чому вони виражені, зокрема: чи є недобросовісним звернення позивача з позовом до суду, чи були його дії умисними та чим це підтверджується.

Матеріалами справи не встановлено зловживань позивачем своїми процесуальними правами чи будь яких неправомірних дій з його боку.

Посилання у скарзі на те, що судом не прийнято до уваги той факт, що така заява позивача, в якій не обґрунтовано належним чином причини залишення без розгляду позову, була подана вже після початку судового розгляду, не заслуговують на увагу, оскільки в даному випадку не мають правого значення для вирішення судом питання про компенсацію витрат на правову допомогу.

З врахуванням вказаних обставин, колегія суддів вважає, що підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування ухвали суду першої інстанції відсутні.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381 ЦПК України, Київський Апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

постановив :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 20 лютого 2019 рокузалишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків передбачених ч.3 ст.389 ЦПК України.

Головуючий:

Судді :