КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
справа №753/285/18 головуючий у суді І інстанції: Трусова Т.О.
провадження №22-ц/824/7250/2019 головуючий у суді ІІ інстанції: Сушко Л.П.
ПОСТАНОВА

Іменем України

04 червня 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах: головуючого судді Сушко Л.П., суддів Сержанюка А.С., Сліпченка О.І., розглянувши у приміщенні Київського апеляційного суду у порядку письмового провадження матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дарницького районного суду міста Києва від 03 грудня 2018 року, ухвалене у складі судді Трусової Т.О., у справі за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства з експлуатації і ремонту житлового фонду «Житло-Сервіс», Управління праці та соціального захисту населення Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації про застосування строків позовної давності до вимог про сплату заборгованості з оплати житлово-комунальних послуг та визнання боргу сплаченим,

ВСТАНОВИВ:

У січні 2018 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до Комунального підприємства з експлуатації і ремонту житлового фонду «Житло-Сервіс», Управління праці та соціального захисту населення Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації обґрунтовуючи його тим, що вона отримувала субсидію на відшкодування витрат на житлово-комунальні послуги. У 2017 році у продовженні субсидії на наступний період позивачу було відмовлено. Позивач дізналася, що за її помешканням існує заборгованість за житлово-комунальні послуги у сумі 4515,78 гривень. Вказала, що у зв`язку із наявністю заборгованості позивачу відмовляють у призначенні субсидії. Разом з тим, позивач вважала, що боргу перед Комунальним підприємством з експлуатації і ремонту житлового фонду «Житло-Сервіс» у неї не існує, заборгованість є сплаченою.

Тому, позивач просив суд застосувати позовну давність до вимог відповідача про сплату заборгованості з оплати житлово-комунальних послуг у розмірі 4515,78 гривень, станом на момент вирішення справи судом; визнати, що на день винесення рішення судом, заборгованість з оплати житлово-комунальних послуг сплачена; стягнути з відповідача судові витрати позивача.

Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 03 грудня 2018 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись із вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права, і порушення судом норм процесуального права, просила рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити. Вказала, що позовна давність застосовується за заявою сторони у спорі, а не лише за заявою відповідача. Вказала, що суд першої інстанції порушив приписи статті 83 ЦПК України. Вважала, що висновок суду про те, що позивач відмовився від проведення звірки взаєморозрахунків суперечить наявним у матеріалах справи доказам.

Комунальне підприємство з експлуатації і ремонту житлового фонду «Житло-Сервіс», Управління праці та соціального захисту населення Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації відзивів на апеляційну скаргу не надали.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, суд вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.

Вирішуючи даний спір, і відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції обґрунтовував свої висновки тим, що доказів протиправного застосування відповідачем цін і тарифів при обрахуванні плати за житлово-комунальні послуги позивачем не надано. Крім того, суд першої інстанції указав, що позовна давність може бути застосована судом лише за заявою особи, до якої заявлено вимоги, тобто відповідача, а відтак припис частини 3 статті 267 цього Кодексу щодо застосування судом позовної давності на спірні правовідносини не поширюється.

Крім того, суд першої інстанції вважав, що Управління праці та соціального захисту населення діяло у спосіб, передбачений Конституцією України та законами України, відповідно до вимог частини 2 статті 19 Конституції України, і права позивача управлінням порушено не було.

Такі висновки суду відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Відповідно до частин 1-5 статі 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі статтею 13 Конституції України власність зобов`язує.

Аналогічні положення містить і Цивільний кодекс України, відповідно до 319, 322 якого власність зобов`язує, власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить.

Положеннями статті 162 Житлового кодексу Української РСР установлено, що плата за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін. Плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими у встановленому порядку тарифами.

Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки, регулюються Законом України "Про житлово-комунальні послуги".

Частиною другою статті 7 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

Пунктом 30 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року №630, споживач зобов`язаний, зокрема, оплачувати послуги в установлені договором строки.

Аналіз вищезазначених норм права дає підстави суду апеляційної інстанції дійти висновку, що зобов`язання по оплаті вартості житлово-комунальних послуг покладається на споживача законом.

Встановлено, що ОСОБА_1 є власником квартири за адресою: АДРЕСА_1 , яку вона набула на підставі договору купівлі-продажу квартири від 04 липня 2008 року.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 18 грудня 2012 року встановлено, що Комунальне підприємство «Житло-Сервіс» відповідно до розпорядження Харківської районної державної адміністрації міста Києва від 03 липня 2001 року №486 є балансоутримувачем будинку АДРЕСА_1 та згідно зі статутом, затвердженим розпорядженням Київської міської державної адміністрації №1205, здійснює господарську діяльність з утримання, обслуговування, експлуатації житлового та нежитлового фонду комунальної власності району, а також контроль за додержанням встановленого порядку використання жилих і інших приміщень житлового фонду та виконання громадянами Правил користування приміщеннями житлових будинків та прибудинковими територіями.

Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 18 грудня 2012 року з ОСОБА_1 була стягнута заборгованість у межах трирічного строку позовної давності за період з лютого 2009 року по вересень 2012 року у сумі 2793,24 гривень.

З постанови про закінчення виконавчого провадження убачається, що рішення Дарницького районного суду міста Києва від 18 грудня 2012 року було виконано 31 травня 2014 року.

До червня 2015 року Комунальне підприємство «Житло-Сервіс» забезпечувало будинкуАДРЕСА_1 надання послуг з централізованого опалення та утримання будинку і прибудинкової території.

З липня 2015 року Комунальне підприємство «Житло-Сервіс» надає будинку АДРЕСА_1 послуги з утримання будинку і прибудинкової території.

01 травня 2018 року на підставі наданої Комунальним підприємством з експлуатації і ремонту житлового фонду «Житло-Сервіс» інформації про існування простроченої понад два місяці заборгованості, надання ОСОБА_1 Управлінням праці та соціального захисту населення Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації субсидії було припинено.

Згідно з наданим Комунальним підприємством з експлуатації і ремонту житлового фонду «Житло-Сервіс» розрахунком у період після вересня 2012 року ОСОБА_1 своєчасно та в повному обсязі не сплачувала нараховані їй суми за спожиті житлово-комунальні послуги, що обумовило виникнення заборгованості, розмір якої, станом на 16 листопада 2018 року, становить 3592,08 гривень (а.с.111-113).

Указаний розрахунок позивачем ОСОБА_1 спростовано не було, доказів на підтвердження сплати заборгованості перед відповідачем Комунальним підприємством з експлуатації і ремонту житлового фонду «Житло-Сервіс» не надано.

З огляду на викладені обставини справи, у сукупності із переліченими положеннями законодавства, суд апеляційної інстанції доходить висновку про обґрунтованість відмови суду першої інстанції у задоволенні вимог про визнання заборгованості з оплати житлово-комунальних послуг сплаченою.

Так, судом першої інстанції вірно встановлено обставини справи, до спірних правовідносин вірно застосовано норми Цивільного кодексу України, Житлового кодексу Української РСР, Закону України "Про житлово-комунальні послуги", Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року №630, що призвело до ухвалення правомірного рішення.

Доводи апеляційної скарги про те, що позовна давність застосовується за заявою сторони у спорі, а не лише за заявою відповідача, відхиляються апеляційним судом з огляду на наступне.

Так, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення (ч.3 ст.267 ЦК України).

Таким чином, вимога про застосування строків позовної давності не може існувати у вигляді окремої позовної вимоги, а є лише підставою для відмови у позові.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції порушив приписи статті 83 ЦПК України, також відхиляються судом апеляційної інстанції, оскільки не можуть слугувати підставою для скасування судового рішення, у розумінні статті 376 ЦПК України.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції.

З урахуванням викладеного, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції, рішення суду ухвалене з додержанням норм процесуального права та правильним застосуванням норм матеріального права, і не може бути скасоване з підстав, викладених у апеляційній скарзі.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.374, 375 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Дарницького районного суду міста Києва від 03 грудня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, і оскарженню в касаційному порядку до Верховного Суду не підлягає.

Повний текст постанови складено «04» червня 2019 року.

Головуючий суддяЛ.П. Сушко
СуддіА.С. Сержанюк О.І. Сліпченко