Справа № 288/674/16-ц
Провадження № 2/288/39/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 жовтня 2019 року. смт.Попільня

Попільнянський районний суд Житомирської області в складі:

головуючого судді - Рудник М. І.,

за участю секретаря судового засідання - Франчук Ю.О.,

представника позивача - ОСОБА_1 ,

представника відповідача Красногірської сільської ради - Гашук Т.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт.Попільня цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Красногірської сільської ради Попільнянського району Житомирської області, Попільнянської районної державної адміністрації Житомирської області, приватного сільськогосподарського підприємства «ім..Цюрупи» про встановлення факту належності права на земельну частку (пай),

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 (далі - Позивач) звернулася до суду з позовом до Красногірської сільської ради Попільнянського району Житомирської області (далі - Відповідач-1), Попільнянської районної державної адміністрації Житомирської області (далі - Відповідач-2), приватного сільськогосподарського підприємства «ім..Цюрупи» (далі - Відповідач-3) про встановлення факту належності права на земельну частку (пай), в якому вказує, що 11 квітня 1995 року колективному сільськогосподарському підприємству ім. Цюрупи Красногірської сільської ради Попільнянською районною радою народних депутатів Попільнянського району Житомирської області видано Державний акт на право колективної власності на землю серії НОМЕР_2, у тому, що підприємству передається у колективну власність 1160,0 гектарів землі у межах згідно з планом.

Позивач зазначає, що її свекруха - ОСОБА_3 раніше працювала в КСП ім. Цюрупи Красногірської сільської ради, була членом КСП та в подальшому вийшла на пенсію і залишилася членом підприємства, проте з невідомих причин її не було внесено до списку, що додається до державного акту на право колективної власності на землю виданого КСП ім.Цюрупи.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 померла. Спадкоємцем за заповітом на все належне їй майно є Позивач. За життя свекрусі Позивача ОСОБА_3 не було видано сертифікат на право на земельну частку (пай) з причин відсутності її прізвища в списку - додатку до державного акту на право колективної власності на землю, а тому для отримання сертифіката на право на земельну частку (пай) на ім`я свекрухи необхідно встановити факт належності їй права на земельну частку (пай).

На підставі вищевикладеного Позивач просить встановити факт належності ОСОБА_3 , померлій ІНФОРМАЦІЯ_1 , права на земельну частку (пай), члена колективною сільськогосподарського підприємства імені Цюрупи Красногірської сільської ради Попільнянського району Житомирської області, у розмірі 3.99 умовних кадастрових гектарів.

Позивач в судове засідання не з`явилась в позовній заяві просила справу провести без її участі.

Представник Позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити.

Представник Відповідача 1 - Красногірської сільської ради Попільнянського району Житомирської області в судовому засіданні не заперечувала проти задоволення позову. 06 січня 2017 року подала клопотання та письмові пояснення, в яких вказала, що заперечує проти вимог ОСОБА_2 оскільки вільні земельні частки (паї) на території сільської ради відсутні, ОСОБА_3 було помилково включено в список пенсіонерів членів КСП для обчислення середньої земельної чисельності по Красногірській сільській раді, в зв`язку з чим її в подальшому не біло включено до списку додатку до Державного акту на право колективної власності на землю. /а.с.56-58/

Представник Відповідача 2 - Попільнянської районної державної адміністрації Житомирської області в судове засідання не з`явився, про час і місце розгляду справи був належним чином повідомлений. 03 червня 2016 року надав заяву в якій вказав, що жодних доказів того, що ОСОБА_3 працювала в КСП ім.Цюрупи та відповідно була чи залишалася членом цього підприємства на час видачі Державного акта 1995 року не надано, зазначив, що ОСОБА_3 не включена до списку, що додається до Державного акту на право колективної власності на землю, проти позовних вимог заперечував. /а.с.17/ 05 січня 2017 року, через канцелярію суду надав до суду заперечення проти позову, в яких вказав, що надані позивачем, як на підставу позову докази не підтверджують підстав для включення ОСОБА_3 до Списку, що додається до Державного акту на право колективної власності на землю та Позивачем не надано доказів того, що ОСОБА_3 була прийнята чи лишалась членом КСП на час видачі Державного акта 1995 року, а відтак має право на земельну частку (пай), як пенсіонер бувшого колгоспу. /а.с.55/ В письмових поясненнях від 06 лютого 2017 року вказав, що Позивачем не доведено факт перебування ОСОБА_3 в членах КСП на момент видачі державного акту на право колективної власності на землю та не надано належних доказів на підтвердження цього, враховуючи, що було видано державний акт на право колективної власності на землю КСП, в списку членів до якого ОСОБА_3 не значиться, а тому право на земельну частку (пай) за позивачем визнане бути не може, як і не може бути встановленим факт належності ОСОБА_3 права на земельну частку (пай) за відсутності доказів. /а.с.65-66/ 21 листопада 2018 року надав заяву в якій просив справу розглядати без участі їх представника, проти задоволення позову заперечував. /а.с.126/ 21 травня 2019 року надав до суду заяву в якій просив справу слухати без участі їх представника. /а.с.171/

Представник Відповідача 3 - приватного сільськогосподарського підприємства «ім..Цюрупи» в судове засідання не з`явився, про час і місце розгляду справи був належним чином повідомлений. 17 вересня 2019 року надав до суду письмові пояснення в яких вказав, що в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази того, що ОСОБА_3 була членом КСП ім..Цюрупи і вийшовши на пенсію залишалась його членом відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, таким чином ОСОБА_3 не набула права на земельну частку (пай), а тому просить в задоволенні позову відмовити, справу просив розглядати у його відсутність, також 17 вересня 2019 року надав заяву в якій просив застосувати у даній справі позовну давність, так як Позивачу було відомо про порушення її права після смерті свекрухи - 11 січня 1999 року, а тому строк позовної давності звернення до суду закінчився 11 січня 2002 року. /а.с.204-206/

Суд, вислухавши представника Позивача та представника Відповідача - 1, дослідивши матеріали справи приходить до наступного висновку.

У відповідності до статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до копії Свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , виданого Красногірською сільською радою Попільнянського району Житомирської області, ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . /а.с.5/

Судом встановлено, що ОСОБА_3 , на випадок своєї смерті заповіла все своє майно в тому числі жилий будинок з погосподарськими будівлями, що знаходиться в с.Красногірка, Попільнянського району Житомирської області, своїй невістці ОСОБА_2 , наведені обставини підтверджуються копією заповіту від 12 березня 1994 року, посвідченим секретарем виконавчого комітету Красногірської сільської ради народних депутатів Попільнянського району Житомирської області та зареєстрованим в реєстрі за № 05. /а.с.6/

Згідно Свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 22 червня 2005 року, ОСОБА_2 є спадкоємцем майна ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 та прийняла спадщину на частину майна, а саме: право на пайовий фонд майна КСП «ім..Цюрупи» с.Андрушки та вклади із нарахованою компенсацією. /а.с.31/

Як вбачається з Державного акту на право колективної власності на землю серії НОМЕР_2, виданого відповідно до рішення Попільнянської районної ради народних депутатів від 20 лютого 1995 року колективному сільськогосподарському підприємству ім..Цюрупи Красногірської сільської ради у тому, що у вказаному власнику передається у колективну власність 1160.0 гектарів землі в межах згідно з планом, землю передано у колективну власність для сільськогосподарського використання, до вказаного Державного акту додано Список громадян - членів колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу або товариства, прізвище ОСОБА_3 у зазначеному списку відсутнє. /а.с.7-10/

З архівного витягу № 04-04/192 від 19 квітня 2016 року з рішення виконавчого комітету Красногірської сільської Ради народних депутатів Попільнянського району від 28 серпня 1994 року № 11 «Про встановлення загальної чисельності осіб для обчислення середньої земельної частки» вбачається, що загальна кількість осіб для обчислення середньої земельної частки складає - 238 чоловік та у Списку членів КСГП ім..Цюрупи пенсіонерів для обчислення середньої земельної чисельності по Красногірській сільській раді під № 75 вказано - ОСОБА_3 . /а.с.11, 30/

07 жовтня 2014 року за вих. № 22 виконавчим комітетом Красногірської сільської ради Попільнянського району Житомирської області видано довідку, згідно якої земельна частка (паю) кожному члену ПСП нарахована - 3.99 га. /а.с.12/

Відповідно до довідки № 197 від 07 листопада 2016 року, виданої виконавчим комітетом Красногірської сільської ради Попільнянського району Житомирської області, середній розмір земельної частки (паю), нарахованої членам реформованого КСП «ім.Цюрупи» Красногірської сільської ради, складає 3.99 умовних кадастрових гектарів. /а.с.41/

Як вбачається з Статуту колективного сільськогогосподарського підприємства «ім..Цюрупи», затвердженого рішенням загальних зборів трудового колективу КСП «Ім.Цюрупи», членство в підприємстві ґрунтується на праві добровільного вступу до членів підприємства і безперешкодного виходу з членів підприємства; членами підприємства можуть бути громадяни, які досягли 16-річного віку; прийняття в члени підприємства проводиться правлінням за письмовою заявою громадянина, який виявив бажання вступити до членів підприємства, з наступним затвердженням цього рішення загальними зборами членів підприємства; членство в підприємстві зберігається за громадянами, які своєю працею не беруть участі у підприємницькій діяльності підприємства у випадках та на період: - припинення роботи на підприємстві внаслідок виходу на пенсію за віком. /а.с.67-69/

09 лютого 2017 року приватним сільськогосподарським підприємством ім..Цюрупи повідомлено, що на підприємстві немає інформації з приводу того, чи приймалася в члени КСП ім..Мічуріна Біла Г.М., жителька с.Красногірка Попільнянського району Житомирської області в зв`язку з відсутністю даних; відповідно до Книги реєстрації сертифікатів на право на майновий пай, пайового фонду майна КСП ім..Цюрупи с.Андрушки Попільнянського району Житомирської області, затвердженого зборами співвласників 22 квітня 2000, згідно сертифікату ЖИ-6 № 297300 ОСОБА_2 ( ОСОБА_3 ) становить у розмірі 2626.00 гривень. /а.с.128/

В порядку розгляду вказаної справи судом було витребувано Пенсійну справу ОСОБА_3 , жительки с.Красногірка в матеріалах якої міститься інформація, що вона працювала в Красногірському відділенні колгоспу ім..Цюрупи.

Статтею 5 ЦПК України встановлено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Згідно статті 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно зі статтями 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення.

Позивач звернулась до суду з позовом, у якому просить встановити факт належності померлій особі права на земельну частку (пай), члена колективною сільськогосподарського підприємства.

Спірні правовідносини регулюються Земельним Кодексом України, спеціальними нормативно - правовими актами є Законом України «Про колективне сільськогосподарське підприємство», Указом Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям».

Статтею 1216 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до статті 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини.

Згідно пункту 11 Постанови № 7 Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» визначено, що при вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай). Якщо спадкодавець мав право на земельну частку (пай), але за життя не одержав сертифіката на право власності на земельну частку (пай) або помилково не був включений (безпідставно виключений) до списку, доданого до державного акта про колективну власність на землю відповідного сільськогосподарського підприємства, товариства тощо, при вирішенні спору про право спадкування на земельну частку (пай) суд застосовує положення чинного на час існування відповідних правовідносин Земельного кодексу України 1990 року, Указу Президента України від 8 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» та відповідні норми ЦК УРСР. У цьому разі слід ураховувати, що згідно з пунктом 17 Перехідних положень Земельного кодексу України від 25 жовтня 2001 року сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам таких часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю.

Частиною другою статті 14 Конституції України встановлено, що право власності на землю гарантується, це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до Закону.

Нормами частини першої статті 22, частини другої статті 23 Земельного Кодексу України (в редакції чинній на час видачі державного акту) встановлено, що право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право. Державний акт на право колективної власності на землю видається колективному сільськогосподарському підприємству, сільськогосподарському кооперативу, сільськогосподарському акціонерному товариству із зазначенням розмірів земель, що перебувають у власності підприємства, кооперативу, товариства і у колективній власності громадян. До державного акта додається список цих громадян.

Відповідно до статті 5 Закону України «Про колективне сільськогосподарське підприємство», членство в підприємстві ґрунтується на праві добровільного вступу до членів підприємства і безперешкодного виходу із складу його членів. Членами підприємства можуть бути громадяни, які досягли 16-річного віку, визнають і виконують його статут.

Пунктом 1 Указу Президента України від 08 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» /далі - Указ № 720/95/ встановлено, що паюванню підлягають сільськогосподарські угіддя, передані у колективну власність колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам, у тому числі створеним на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств. Паювання земель радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств здійснюється після перетворення їх на колективні сільськогосподарські підприємства.

Відповідно до пункту 2 Указу № 720/95, право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. При паюванні вартість і розміри в умовних кадастрових гектарах земельних часток (паїв) всіх членів підприємства, кооперативу, товариства є рівними.

За змістом вищенаведеного, особа набуває право на земельний пай за наявності трьох умов: - перебування в членах КСП на час паювання; - включення до списку осіб, доданого до державного акта на право колективної власності на землю; - одержання КСП цього акта, отже право власності на земельну частку (пай) виникає не з часу внесення членів КСП до списків, доданих до державного акта на право колективної власності на землю, перевірки, уточнення і затвердження цих списків, а з моменту передачі власності на землю конкретному КСП, членом якого вони є. /Ухвала Верховного суду України від 05 липня 2006 року/

Системний аналіз вищезазначеного вказує на те, що головним критерієм для визнання за особою права на земельну частку (пай) є членство у колективному сільськогосподарському підприємстві, сільськогосподарському кооперативі, сільськогосподарському акціонерному товаристві, а також те, що особа є пенсіонером, який раніше працював в ньому і залишається членом зазначеного підприємства, кооперативу, товариства.

Відповідно до абзацу першого, другого частини першої статті 1 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» зазначено, що право на земельну частку (пай) мають колишні члени колективних сільськогосподарських підприємств, сільськогосподарських кооперативів, сільськогосподарських акціонерних товариств, у тому числі створених на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств, а також пенсіонери з їх числа, які отримали сертифікати на право на земельну частку (пай) у встановленому законодавством порядку; громадяни - спадкоємці права на земельну частку (пай), посвідченого сертифікатом.

Частиною першою статті 19 Закону України «Про колективне сільськогосподарське підприємство» визначено, що трудові відносини членів підприємства регулюються цим Законом і статутом підприємства, а громадян, які працюють за трудовим договором або контрактом - законодавством про працю України.

Згідно пункту 23, 24 Постанови № 7 Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» визначено, що судам потрібно мати на увазі, що згідно зі статтею 25 ЗК України, при приватизації земель державних та комунальних сільськогосподарських підприємств, установ, організацій земельні ділянки передаються їх працівникам, а також пенсіонерам з числа працівників з визначенням кожному з них земельної частки (паю) за рішенням органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування і кожна з цих осіб має гарантоване право одержати безоплатно свою земельну частку (пай), виділену в натурі (на місцевості). Сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення земельної ділянки в натурі (на місцевості) та видачі державного акта про право власності на землю (пункт 17 розділу Х «Перехідні положення» ЗК). Член колективного сільськогосподарського підприємства (далі - КСП), включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку. При неможливості надати такій особі земельну частку (пай) з колективної власності через відсутність необхідної для цього землі остання відповідно до пункту 7 Указу Президента України від 8 серпня 1995 р. № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» має бути надана із земель запасу, створеного місцевою радою під час передачі землі у колективну власність. Позови громадян, пов`язані з паюванням земель (зокрема, про визнання права на земельну частку (пай), її розмір, незаконність відмови у видачі сертифіката, виділення паю в натурі), можуть бути предметом розгляду судів. Відповідачами в таких справах є КСП, сільськогосподарські кооперативи, районна державна адміністрація, яка затверджувала розмір паю, вирішувала питання про видачу сертифіката, а також виконавчий орган чи орган місцевого самоврядування, що має вирішувати питання про виділення земельної частки (паю) в натурі, тощо.

Таким чином, основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією.

Для набуття права на земельну частку (пай) колективного сільськогосподарського підприємства особа повинна бути членом такого підприємства та мати необхідний обсяг правоздатності на день видачі колективному сільськогосподарському підприємству державного акта на право колективної власності на землю і, відповідно, для спадкування такого права воно має існувати у спадкодавця на день відкриття спадщини.

Підставою для подачі позову Позивачем та наявності для ОСОБА_3 права на земельну частку (пай) є зазначення її під № 75 в Списку членів КСГП ім..Цюрупи пенсіонерів для обчислення середньої земельної чисельності по Красногірській сільській раді.

Член КСП, якого не було включено у список, що є додатком № 1 до Державного акта на право колективної власності на землю або в додатковий список, якому не видано сертифікат на земельну частку (пай), мав би реалізувати свої права щодо захисту права на земельну частку (пай) за час свого життя.

Разом з тим, ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 за наявності передумов для набуття права на земельну ділянку (пай), своїм правом на отримання безоплатно частки землі в землях колективної власності колективного сільськогосподарського підприємства «ім.Цюрупи», враховуючи, що Державний акт було видано 11 квітня 1995 року, у встановленому порядку не скористалася, свекруха Позивача вийшла на пенсію та на момент виготовлення та видачі свідоцтва про право колективної власності на земельну ділянку до списків включена не була.

Дії підприємства щодо не включення до списку громадян - членів КСП, які мають право на земельний пай, ОСОБА_3 за життя не оскаржувала та, відповідно, питання про виділення їй земельної частки (паю) і видачу правовстановлюючих документів, які б підтверджували наявність у неї права власності на земельну частку (пай), за її життя не вирішувалося.

Таким чином, право на земельну частку (пай), яке Позивач просить встановити за нею у порядку спадкування, спадкодавець за життя не набув, що у підставою для відмови у задоволенні позову.

Вищевикладене узгоджується з викладеним в постанові Верховного суду від 14 серпня 2019 року в справі № 372/510/17-ц провадження № 61-28880св18, яка враховується судом, відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України та в якій вказано про неможливість наділення особи правом на земельну частку (пай) у приватну власність після її смерті.

Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до частини першої, п`ятої, шостої статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Позивачем не надано доказів того, що ОСОБА_3 за життя у встановленому законом порядку порушувала питання про включення її до списку на право отримання та видачі сертифіката на право на земельну ділянку (пай) із земель колишнього КСП ім.Цюрупи, отже за життя спадкодавець не набула такого права на земельну частку (пай), а тому таке право не увійшло до складу спадщини після її смерті, отже, - не може перейти до Позивача у порядку спадкування, у зв`язку із чим відсутні правові підстави для задоволення позову.

Окремо слід зазначити, що питання про внесення свекрухи Позивача до списку (додатку до державного акту на право колективної власності на землю) ані позивачем, ані її свекрухою за життя не ставиться, у той час, коли це має відбуватися лише до розпаювання і видачі сертифікатів. Всі подальші дії мають відбуватися лише за згодою всіх власників сертифікатів, які мають бути залучені до участі у справі у разі спору, оскільки визнання за позивачем права власності на земельну частку (пай) призведе до зміни їх часток.

Позивачем не заявлені вимоги щодо внесення ОСОБА_3 до списку осіб, які мають право на земельну частку (пай). Докази того, що свекруха Позивача помилково не була включена до списку, доданого до державного акту про колективну власність на землю, в справі відсутні. Про те, що свекруха Позивача, яка померла в 1999 році, не включена до Списків осіб, які мають право на одержання земельної частки (паю) в 1995 році, Позивач міг дізнатися отримавши в 2005 році свідоцтво про право на спадщину, та перевіривши вказані списки.

Відповідно до статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову та відмову в його задоволенні.

Представником Відповідача 3 заявлено клопотання про застосування до даної позовної заяви наслідків спливу позовної давності, проте оскільки позов є необґрунтованим, тому саме ця обставина і є підставою для відмови в позові, тобто сплив позовної давності у цьому випадку застосованим бути не може.

Не підлягають, відповідно до статті 141 ЦПК України, до подальшого розподілу понесені Позивачем судові витрати, оскільки в задоволенні позову відмовлено.

Керуючись статтею 14 Конституції України; статтями 22, 23 Земельного Кодексу України (в редакції 1990 року); статтями 15, 16, 267, 1216, 1218 ЦК України; Указом Президента України від 08 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям»; Законом України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)»; Постановою № 7 Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування»; Постановою № 7 Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ»; статтями 4, 5, 12, 13, 19, 23, 48, 76, 78, 81, 89, 141, 223, 258, 259, 263-265, 352, 354, 355 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ

В задоволенні позову ОСОБА_2 до Красногірської сільської ради Попільнянського району Житомирської області, Попільнянської районної державної адміністрації Житомирської області, приватного сільськогосподарського підприємства «ім..Цюрупи» про встановлення факту належності права на земельну частку (пай) - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Житомирського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Суддя Попільнянського

районного суду М. І. Рудник