Головуючий у 1-й інстанції Пантелєєв Д.Г.
Суддя-доповідач: Попова С.А.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 травня 2019 року Донецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Попової С.А.,

суддів: Баркова В.М., Мироненко І.П.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи

апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Приморського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 25 березня 2019 року, ухваленого в складі судді Пантелєєва Д.Г., повний текст рішення складено 25 березня 2019 року, по цивільній справі

за позовом Департаменту соціального захисту населення Маріупольської міської ради

до ОСОБА_1

про стягнення надмірно сплачених коштів щомісячної адресної допомоги,

В С Т А Н О В И В:

В грудні 2018 року Департамент соціального захисту населення Маріупольської міської ради звернувся до суду із даним позовом до ОСОБА_1 , посидаючись на наступні обставини. 15.12.2015р. відповідач взята на облік як тимчасово переміщена особа і звернулася із заявою про покриття витрат на проживання та оплату житлово-комунальних послуг. Рішенням від 17.12.2015 року ОСОБА_1 призначено допомогу у розмірі 884грн. на місяць в період з 15.12.2015 року по 13.06.2016 року. Рішенням від 06.07.2016 року призначено допомогу в розмірі 884грн. на місяць в період з 06.07.2016 року по 05.01.2017 року в сумі 884грн. Отримуючи допомогу, ОСОБА_1 не повідомила про наявність в неї житла на підконтрольній органам влади України території, отже неправомірно отримала щомісячну адресну допомогу, що загалом у вказаних двох періодах становить 10449,26грн., яку просив, як надмірно сплачену, відшкодувати позивач.

Рішенням Приморського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 25 березня 2019 року позов Департаменту соціального захисту населення Маріупольської міської ради задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Департаменту соціального захисту населення Маріупольської міської ради відшкодування переплати щомісячної адресної допомоги в сумі 10449,26грн. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 1762грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального і процесуального права, просила скасувати рішення і ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

Враховуючи положення ч. 13 ст. 7, ч. 4 ст. 274, ч. 1 ст. 368 ЦПК України, розгляд даної справи в силу ч.ч. 4, 6 ст. 19, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, здійснюється в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду -скасуванню з прийняттям нового рішення, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Проте, зазначеним вимогам рішення суду не відповідає.

Як встановлено судом і це підтверджується матеріалами справи, за заявою від 15.12.2015р. ОСОБА_1 була взята на облік як особа, яка переміщується з тимчасово окупованої території України або району проведення АТО, їй було призначено виплату щомісячної адресної допомоги, подовжену за заявою від 06.07.2016р. В змісті цих заяв отримувач державної допомоги ОСОБА_1 . підтвердила відсутність у неї у володінні житлового приміщення розташованого у регіонах, інших ніж тимчасово окупована територія України та райони проведення АТО (а.с. 4, 5).

Відповідно до рішення УСЗН від 17.12.2015р. ОСОБА_1 була призначена щомісячна адресна допомога переміщеним особам на проживання на період з 15.12.2015р. по 13.06.2016р., з 06.07.2016р. по 05.01.2017р. (а.с. 6,7).

Відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 17.10.2016р., ОСОБА_1 має у власності квартиру за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 8).

Згідно протоколу розрахунку надмірно сплачених коштів, з ОСОБА_1 підлягає стягненню сума у розмірі 10449,26грн. (а.с. 12).

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач має у власності 2 квартири, що розташовані у м. Маріуполі Донецької області, на території якого органи державної влади здійснюють свої владні повноваження, а тому не має права на отримання щомісячної адресної допомоги особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг.

З такими висновками суду погодитись не можна з огляду на наступне.

Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 5 ЦК України акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності.

За правилами дії актів законодавства у часі в даній справі підлягають застосуваню норми законодавства, що діяли у двох спірних періодах з 15.12.2015р. по 13.06.2016р., з 06.07.2016р. по 05.01.2017р., коли нараховувалась і виплачувалась щомісячна адресна допомога у зв`язку із написанням відповідачем заяв від 15.12.2015р. і 06.07.2016р.

Згідно п. 2 Порядку надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 1.10.2014р. № 505 (далі - Порядок № 505), що діяла на момент написання ОСОБА_1 заяви 15.12.2015р. і на 06.07.2016р., грошова допомога надається внутрішньо переміщеним особам, які стоять на обліку в структурних підрозділах з питань соціального захисту населення районних, районних у м. Києві держадміністрацій, виконавчих органах з питань соціального захисту населення міських, районних у містах (у разі утворення) рад (далі - уповноважені органи), з дня звернення за її призначенням і виплачується по місяць зняття з такого обліку включно, але не більше ніж шість місяців.

У відповідності до абз. 1 п. 5 Порядку № 505, для отримання грошової допомоги (у тому числі у разі призначення грошової допомоги на наступний шестимісячний строк, якщо її виплата раніше не здійснювалася через установи уповноваженого банку) уповноважений представник сім`ї звертається за фактичним місцем проживання (перебування) сім`ї до установи уповноваженого банку для відкриття в установленому порядку поточного рахунка, пред`являє паспорт громадянина України або інший документ, що посвідчує особу, та подає на адресу уповноваженого органу відповідну заяву про надання грошової допомоги (для призначення грошової допомоги вперше) або заяву, в якій повідомляє про відсутність змін, що впливають на призначення грошової допомоги (у разі призначення грошової допомоги на наступний шестимісячний строк, якщо її виплата раніше не здійснювалася через установи уповноваженого банку). З метою визначення дати, часу та адреси подання заяви уповноважений представник сім`ї звертається у контакт-центр уповноваженого банку.

Зі змісту абз. 10 п. 5 Порядку № 505 вбачається, що у даній заяві уповноважений представник сім`ї зазначає, зокрема, наявність у будь-кого з членів сім`ї у власності житлового приміщення, розташованого в регіонах, інших ніж тимчасово окупована територія України, райони проведення антитерористичної операції та населені пункти, що розташовані на лінії зіткнення.

Відповідно до п. 6 цього Порядку № 505, грошова допомога не призначається у разі, коли:будь-хто з членів сім`ї має у власності житлове приміщення, розташоване в регіонах, інших ніж тимчасово окупована територія України, райони проведення антитерористичної операції та населені пункти, що розташовані на лінії зіткнення.

За положеннями п. 11 цього Порядку № 505: уповноважений представник сім`ї, якому призначено грошову допомогу, зобов`язаний повідомляти уповноваженому органу про зміну обставин, які впливають на призначення грошової допомоги, протягом трьох днів з дня настання таких обставин. Суми грошової допомоги, виплачені надміру внаслідок подання документів з недостовірними відомостями, повертаються уповноваженим представником сім`ї на вимогу уповноваженого органу.

Розпорядженням Кабінету Міністрів України № 1053-р від 30 жовтня 2014 року був затверджений Перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, до якого входило місто м. Маріуполь Донецької області, де розташовані квартири, які має у власності відповідач (пункт 22).

Даний населений пункт входить також і до оновленого Переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, затвердженого розпорядженням Кабінету Міністрів України від 2 грудня 2015 року № 1275-р (пункт 15).

Відповідно до рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» Антитерористичним центром при Службі Безпеки України видано наказ від 07 жовтня 2014 року № 33/6/а "Про визначення районів проведення антитерористичної операції та термінів її проведення", згідно з яким визначено районом проведення антитерористичної операції Донецьку та Луганську області з 07 квітня 2014 року.

Таким чином, квартири, що належать відповідачу, розташовані в м. Маріуполь Донецької області, яке відноситься до районів, де проводилась антитерористична операція. Доказів того, що місто Маріуполь Донецької області було виключено з переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, суду не надано.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦК цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства.

Так, в дотримання вищенаведених норм закону, на бланкованих заявах ОСОБА_1 від 15.12.2015р. і 06.07.2016р. в графах «наявність у будь-якого з членів сім`ї у володінні житлового приміщення, розташованого у регіонах, інших ніж тимчасово окупована територія України та райони проведення АТО» написала, що в неї немає такого житла, що відповідає дійсності і вимогам вищеперлічених урядових актів. Разом з тим, вказала місце свого проживання і належність на праві власності цього житла (АДРЕСА_2 ), що знаходиться безпосередньо на території, де проводится антитерористична операція, як і кв. АДРЕСА_3 (а.с. 4-5).

Відтак, ОСОБА_1 з написанням вказаних заяв діяла добросовісно з дотриманням вимог законодавства.

Стягуючи з відповідача як надмірно сплачені кошти щомісячної адресної допомоги за два спірні періоди і стверджуючи про відсутність у відповідача підстав для їх отримання, суд першої інстанції застосував положення законодавства (урядові розпорядження, Порядк № 505) в редакціях, що діяли після закінчення спірного у даній справі періоду (06.07.2016р.), що є порушенням принципу дії законодавчих актів у часі.

Так, суд грунтував своє рішення на положеннях п. 6 Порядку № 505 в редакції Постанови КМ № 370 від 31.05.2017; із змінами, внесеними згідно з Постановою КМ № 453 від 04.07.2017р., де визначалося, що грошова допомога не призначається у разі, коли будь-хто із членів сім`ї (крім сімей, до складу яких входять військовослужбовці з числа внутрішньо переміщених осіб, які захищають незалежність, суверенітет і територіальну цілісність України та беруть безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції) має у власності житлове приміщення/частину житлового приміщення, що розташоване в інших регіонах, ніж тимчасово окупована територія України, населені пункти, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та населені пункти, що розташовані на лінії зіткнення, крім житлових приміщень, які непридатні для проживання, що підтверджується відповідним актом технічного стану.

Даною нормою, що діяла вже після виникнення по даній справі спірних відносин, було додано обмеження у отриманні коштів грошової допомоги особам, які мають у власності житлове приміщення в населених пунктах, де органи державної влади здійснюють свої повноваження, та виключено осіб, житло яких знаходиться на території здійснення антитерористичної операції.

Проте, дані норми не підлягали застосуванню з вищенаведених підстав.

Таким чином, вмотивування позову тим, що оскільки ОСОБА_1 має у власності житлове приміщення, яке розташоване на підконтрольній органам державної влади території України, вона не мала права на отримання грошової допомоги, не є слушними, оскільки це твердження не має правового значення для вирішення даної справи з огляду на те, що зі змісту абз.1 п.6 Порядку № 505 ( в редакції, яка діяла на час здійснення виплат відповідачу), грошова допомога не призначається у разі, коли будь-хто з членів сім`ї має у власності житлове приміщення, не тільки розташоване в регіонах, інших ніж тимчасово окупована територія України та населені пункти, що розташовані на лінії зіткнення, а і райони, де проводилась антитерористична операція. На ці обставини суд не зважив.

Оскільки ОСОБА_1 має у власності житлове приміщення, що знаходиться в населеному пункті, де проводилась антитерористична операція, вона мала право, на підставі Порядку №505, у спірні періоди з з 15.12.2015р. по 13.06.2016р., з 06.07.2016р. по 05.01.2017р. отримувати грошову допомогу.

Неправильне застосування матеріального права призвело до неправильного вирішення справи з помилковим стягненням з відповідача коштів отримуваної щомісячної адресної допомоги на покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, що є порушенням майнових інтересів ОСОБА_1

Застосовані судом редакції розпорядчих актів Кабінету Міністрів України, діючих після виникнення спірних відносин по даній справі, як такі що погіршували та встановлювали відповідальність отримувача державної допомоги, в розумінні ч. 2 ст. 5 ЦК України не мали бути застосовані.

Враховуючи ухвалення оскаржуваного рішення внаслідок порушення норм матеріального права, таке рішення відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374, ст. 376 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову згідно із вищенаведеного мотивування.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 382, 383 ЦПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Приморського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 25 березня 2019 року скасувати.

В задоволенні позову Департаменту соціального захисту населення Маріупольської міської ради до ОСОБА_1 про стягнення надмірно сплачених коштів щомісячної адресної допомоги - відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, визначених у п. 2 ч. 3 ст. 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 03 червня 2019 року.

Головуючий С.А.Попова

Судді: В.М.Барков

І.П.Мироненко