Ухвала

18 червня 2019 року

м. Київ

справа № 684/642/1

провадження № 61-11017ск19

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Грушицького А. І., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Старосинявського районного суду Хмельницької області від 18 січня 2019 рокута постанову Хмельницького апеляційного суду від 06 травня 2019 року в справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «КІМЕТ-ТРАНСБУД» до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди в порядку регресу,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2017 року товариство з обмеженою відповідальністю «КІМЕТ-ТРАНСБУД», звертаючись в суд із вказаним позовом до відповідача, вказувало, що 02 квітня 2015 року на 5-му кілометрі автодороги ПСО, що у Бориспільському районі Київської області, сталась дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу «VOLVO», реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_1 , та транспортного засобу «ДАФ», реєстраційний номер НОМЕР_2 з напівпричепом Bodex, реєстраційний номер НОМЕР_3 .

Постановою Старосинявського районного суду Хмельницької області від 15 липня 2015 року відповідача визнано винним за частиною третьою статті 124 КУпАП у скоєнні даної дорожньо-транспортної пригоди.

Рішенням Господарського суду м. Києва від 09 вересня 2016 року з товариства з обмеженою відповідальністю «КІМЕТ-ТРАНСБУД» на користь приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група» стягнуто 120 449,47 грн шкоди та 1 806,75 грн витрат по оплаті судового збору, а всього 122 256,22 грн, які були сплачені.

Тому позивач просив на підставі статей 1166, 1191 ЦК України стягнути з ОСОБА_1 як колишнього працівника товариства, з вини якого сталась ДТП, 122 256,22 грн матеріальної шкоди в порядку регресу, а також понесені судові витрати.

Рішенням Старосинявського районного суду Хмельницької області від 18 січня 2019 року позов задоволено, стягнуто з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «КІМЕТ-ТРАНСБУД» 122 256,22 грн матеріальної шкоди у порядку регресу та 1 834 грн сплаченого судового збору.

Постановою Хмельницького апеляційного суду від 06 травня 2019 року рішення Старосинявського районного суду Хмельницької області від 18 січня 2019 року змінено, виключено з мотивувальної частини рішення посилання на норми статей 130, 132 КЗпП України, роз`яснення пункту 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 29 грудня 1992 року № 14, а також висновок суду про повну матеріальну відповідальність відповідача як підставу стягнення з нього коштів, в решті рішення залишено без змін.

03 червня 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою на рішення Старосинявського районного суду Хмельницької області від 18 січня 2019 рокута постанову Хмельницького апеляційного суду від 06 травня 2019 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права, просить оскаржувані судові рішення скасувати повністю та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову товариства з обмеженою відповідальністю «КІМЕТ-ТРАНСБУД» відмовити.

Верховний Суд дійшов висновку, що відсутні підстави для відкриття касаційного провадження з огляду на таке.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Відповідно до пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).

Ціна позову у даній справі становить 122 256,22 грн, яка станом на 01 січня 2019 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (1 921 * 100 = 192 100).

Верховним Судом враховано, що вказана справа належить до категорії малозначних в силу прямої вказівки в законі згідно пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України.

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 7 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження.

Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Наведене повністю узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини (далі - Суд) згідно з якою умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції), «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії)).

Суд вказує, що важко погодитись з тим, що Верховний Суд, у ситуації, коли відповідне національне законодавство дозволяло йому відфільтровувати справи, що надходять на розгляд до нього, зобов`язаний враховувати помилки, яких припустилися суди нижчої інстанції при визначенні того, чи надавати доступ до нього. Ухвалення іншого рішення могло б суттєво завадити роботі Верховного Суду і унеможливило б виконання Верховним Судом своєї особливої ролі. У практиці Суду вже підтверджувалося, що повноваження Верховного Суду визначати свою юрисдикцію не можуть обмежуватися у такий спосіб (п. 122 рішення у справі «Zubac v. Croatia» (Зубац проти Хорватії) від 05 квітня 2018 року).

Доводи заявника про те, що ця справа має для нього виняткове значення, суд відхиляє з урахуванням того, що такі доводи не підтверджені належними доказами.

Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

З урахуванням наведеного, оскільки заявник подав касаційну скаргу на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню, а обставин, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, не встановлено, то відсутні підстави для відкриття касаційного провадження у справі.

Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 1 частини шостої, частиною дев`ятою статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Старосинявського районного суду Хмельницької області від 18 січня 2019 року та постанову Хмельницького апеляційного суду від 06 травня 2019 року у справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «КІМЕТ-ТРАНСБУД» до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди в порядку регресу відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали надіслати заявникові.

Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.

Суддя А. І. Грушицький