РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 жовтня 2019 року

м. Рівне

Справа № 556/1165/18

Провадження № 22-ц/4815/1137/19

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Гордійчук С.О.,

суддів: Боймиструк С.В.,Ковальчук Н.М.

секретар судового засідання : Тхоревський С.О.

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1

відповідач: ОСОБА_2

розглянув в порядку письмового позовного провадження в м. Рівне апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Володимирецького районного суду Рівненської області від 19 червня 2019 року, ухваленого в складі судді Закревського Л.В., повний текст якого складено 21 червня 2019 року, у справі № 556/1165/18,

в с т а н о в и в :

У серпні 2018 року ОСОБА_1 звернулася з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що внаслідок скоєного ОСОБА_2 ДТП, вина якого підтверджена та ним визнана згідно повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду (Європротокол) від 08 серпня 2017 року, належний позивачу на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу автомобіль отримав механічні пошкодження. Згідно експертного дослідження вартість відновлювального ремонту складає 179994,94 грн. У жовтні 2017 року він отримав від Страховика страхове відшкодування в сумі 35047 грн.

Просив суд стягнути з відповідача різницю між завданими збитками та строховою виплатою в сумі 142994 грн., витрати на послуги експертне дослідження у розмірі 1015 грн. та 10000,00 грн. моральної шкоди.

Рішенням Володимирецького районного суду Рівненської області від 19 червня 2019 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) завдані збитки в сумі 142 994 (сто сорок дві тисячі дев`ятсот дев`яносто чотири) гривні 00 коп., матеріальної шкоди, 1015 (одна тисяча п`ятнадцять) гривень 00 коп., як оплата за висновок автотоварознавчого дослідження, а також 2000 (дві тисячі) гривень моральної шкоди, та судовий збір за подачу позову в сумі 1549 грн. 09 коп.

В решті заявлених вимог відмовлено за недоведеністю.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що заявлені позивачем вимоги є обґрунтованими, доведеними належними та допустимими доказами, не спростовані відповідачем та його представником, а тому вони підлягали до повного задоволення.

В апеляційній скарзі, відповідач посилається на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржуване судове рішення скасувати та ухвалити нове рішення в цій частині про відмову в задоволенні позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд помилково визначив його винним у вказаній дорожньо-транспортній пригоді. Суд не звернув увагу на те, що протокол про притягнення відповідача до адміністративної відповідальності за порушення ПДР складений 12 жовтня 2017 року, через 64 дні після ДТП без його участі що виключає його цивільно-правову відповідальність. Крім того, його вина постановою суду не встановлена, провадження у справі про адміністративне правопорушення закрито у зв`язку із закінченням строку передбаченого ст.38 КУпАП, що свідчить про відсутність його вини у спричиненні шкоди.

Вказує, що суд не надав належної оцінки доказам які були надані до суду під час розгляду справи, а саме відповідь інспектора з дорожнього руху, відповідь селищного голови, кольорові фотографії місця ДТП.

Разом з тим, вказує, що висновок експерта не відповідає вимогам закону, оскільки не зазначено, що експерт був обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок.

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача вказує, що рішення суду є законним та обгрунтованим. Просить залишити його без зміни, а скаргу без задоволення.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Статтею 352ЦПК України передбачено, що підставами апеляційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частин 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду таким вимогам відповідає.

Судом першої інстанції встановлено, що 08 серпня 2017 року в смт. Володимирець на перехресті вул. Шкільна та Чорновола ОСОБА_2 , керував автомобілем марки «WOLKSVAGEN JEТTA» номерний знак НОМЕР_3 GAU НОМЕР_4 , не надав дорогу транспортному засобу «Toyota Camry» державний номерний знак НОМЕР_5 , яким керував ОСОБА_1 , внаслідок чого автомобілі зазнали механічних пошкоджень.

За фактом вчинення ДТП було складено «Європротокол» відповідно до пункту 33.2. статті 33 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», а до ПрАТ «Українська пожежно- страхова компанія» направлено повідомлення про ДТП.

Зазначений європротокол складений обома учасниками ДТП у частинах, що стосуються інформації про транспортні засоби, не містить виправлень, у відповідних пунктах зазначено дату, час та місце дорожньо-транспортної пригоди, наявна схема ДТП, а також відсутні будь-які відмітки про наявність з боку сторін зауважень стосовно відомостей, які зазначені у даному європротоколі.

12 жовтня 2017 відносно ОСОБА_2 складено протокол про адміністративне правопорушення серії БР №051163 від 12.10.2017 року за ст.124 КУпАП.

Постановою Володимирецького районного суду Рівненської області від 20 листопада 2017 року провадження в справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 закрито в зв`язку з закінченням строків передбачених ст. 38 КУпАП.

Отже, провадження по справі відносно ОСОБА_2 закрито з нереабілітуючих підстав.

Відповідно до висновку експертного дослідження № 19/118-7267 від 07.09.2017 року вартість відновлювального ремонту складає 179 994 (сто сімдесят дев`ять тисяч дев`ятсот дев`яносто чотири) грн. 94 коп.

Цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу «Toyota Camry» державний номерний знак НОМЕР_5 , на час дорожньо-транспортної пригоди була застрахована ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» згідно страхового полісу № АК/2778643 від 08 серпня 2017 року. За повідомленням страховика, розмір страхового відшкодування в сумі 35 047 (тридцять п`ять тисяч сорок сім ) грн. потерпілому виплачено.

Згідно пункту 33.2 статті 33 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання ДТП за участю лише забезпечених транспортних засобів, за умови відсутності травмованих (загиблих) людей, а також за згоди водіїв цих транспортних засобів щодо обставин її скоєння, за відсутності у них ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, ці водії мають право спільно скласти повідомлення про ДТП («Європротокол»).

Згідно із статтею 1166 ЦК України визначено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної чи юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (ч. 2 ст. 1187 ЦК України).

Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи відшкодовується винною особою (ч.1 ст. 1188 ЦК України).

Отже, норми статей 1166, 1188 ЦК України передбачають презумпцію вини. Якщо в процесі розгляду справи зазначене презумпція не спростована, то вона є правовою підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» від 01.03.2013р. № 4 розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

Якщо потерпілий звернувся до страховика і одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов`язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обовязку згідно зі статтею 1194 ЦК України відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 22 ЦК України реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.

Судом встановлено, що причиною ДТП стало порушення водієм ОСОБА_2 , який керував автомобілем марки «WOLKSVAGEN JEТTA» номерний знак НОМЕР_3 GAU 756 «Форд Фокус» пункту 12.1,2.3,16.12 «Правил дорожнього руху України».

Доводи апеляційної скарги про відсутність доказів вини відповідача у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди не заслуговують на увагу з таких підстав.

Наявність або відсутність вини встановлюється на підставі доказів.

Як роз`яснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в п. 4 Постанови «Про деякі питання застосування законодавства при вирішенні спорів по відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» № 4 від 01.02.2013 року, відсутність постанови (ухвали) або вироку суду про визнання особи винною у вчиненні ДТП не означає відсутність вини для цивільно-правової відповідальності. При цьому, відповідні документи, що стосуються ДТП є доказами, які повинні досліджуватися та оцінюватися судом у цивільній справі у порядку, передбаченому ЦПК.

Отже, виходячи з презумпції вини, встановленої ЦК України для зобов`язань з заподіяння шкоди, відповідач по справі повинен довести відсутність своєї вини в ДТП.

Разом з тим, в порушення ст.ст. 12, 81 ЦПК України жодних доказів в спростування своєї вини, відповідач суду першої інстанції не надав.

Натомість, вина відповідача у заподіянні ДТП, яка мала місце 08 серпня 2017 року, підтверджується європротоколом від 08.08.2017 року із схемою якого сторона погодилась та зауважень не мала, та поясненнями самого відповідача наданими ним в судовому засіданні суду першої інстанції 20 листопада 2017 року, де ОСОБА_2 визнав свою вину у вчиненні правопорушення, що стверджується постановою Володимирецького районного суду (а.с. 7-8), яка набрала законної сили і є чинною.

Разом з тим, вбачається, що клопотання до суду першої інстанції про призначення судової транспортно-трасологічної та автотехнічної експертизи відповідач не заявляв.

Таким чином, вирішуючи спір, суд першої інстанції, оцінюючи всі наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, дійшов правильного висновку про стягнення з відповідача на користь позивача різниці між страховим відшкодуванням та сумою відновлювального ремонту транспортного засобу (реальні збитки) у розмірі 142 994 грн, визначеної експертним дослідженням від 25.09.2017 року.

Що стосується доводів відповідача проте що висновок експертного дослідження від 25.09.2017 не є належним доказом розміру спричиненої шкоди, оскільки не відповідає вимогам закону «Про судову експертизу» апеляційний суд відхиляє, оскільки із матеріалів справи вбачається, що судова експертиза у справі за ухвалою суду не проводилась.

Згідно з п. 4.23. Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, затверджено Наказом Міністерства юстиції України від 08.10.1998 № 53/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України від 26.12.2012 № 1950/5) (далі по тексту: «Інструкція»), передбачено, що експертні дослідження виконуються в порядку, передбаченому для проведення експертиз. Хід і результати таких досліджень викладаються у висновку експертного дослідження. Висновок експертного дослідження складається за структурою та змістом висновку експерта, за такими винятками: у вступній частині висновку зазначається, хто і коли звернувся до установи чи безпосередньо до експерта із замовленням про проведення дослідження; опускається запис, який стосується відповідальності особи, що проводить дослідження, за надання завідомо неправдивого висновку.

За заявою адвоката потерпілої особи було проведено експертне дослідження судовим експертом О.М. Бачманюк та складено висновок експертного дослідження від 25.09.2017 року, який відповідає Інструкції в редакції на час проведення та з дотриманням вимог Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів.

Положеннями Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства, що регулюють провадження у справі до судового розгляду» № 5 від 12 червня 2009 року роз`яснено, що у разі коли висновок експертизи наданий стороною як додаток до позовної заяви, тобто проведений відповідною експертною установою за її клопотанням чи клопотанням її представника, то такий висновок може розцінюватися лише як письмовий доказ, який підлягає дослідженню в судовому засіданні та відповідній оцінці. Якщо стосовно цього письмового доказу в судовому засіданні виникнуть сумніви, то, виходячи з характеру матеріально-правового спору та залежно від того, яке значення має наявність у справі такої експертизи, суд повинен роз`яснити особам, які беруть участь у справі, про їх право заявити клопотання про її призначення.

Клопотання про призначення експертизи для визначення вартості відновлювального ремонту ОСОБА_2 не заявляв і будь-якими доказами розмір заподіяної шкоди не спростував.

До того ж судом встановлено, що позивач скористався своїм правом потерпілої особи на звернення до страхової компанії за виплатою страхового відшкодування та отримала часткове відшкодування.

Відповідно до статті 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про стягнення з відповідача 2000,00 грн на відшкодування моральної шкоди врахувуючи посилання позивача про заподіяння йому душевних страждань, пов`язаних з протиправною поведінкою щодо нього та пошкодженням його майна.

Інші докази та обставини, на які посилається сторона в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанцій та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом попередньої інстанцій були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції були правильно, всебічно і повно встановлені обставини справи, характер правовідносин, які виникли між сторонами та застосовано правові норми, які підлягали застосуванню при вирішенні даного спору, в зв`язку із чим судове рішення підлягає залишенню без змін, як ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 374, ст. 376, ст. 382-384 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Володимирецького районного суду Рівненської області від 19 червня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 18 жовтня 2019 року.

Головуючий :

Судді :