Постанова

Іменем України

25 вересня 2019 року

м. Київ

справа № 239/407/16-ц

провадження № 61-32398св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Ступак О. В. (суддя-доповідач),

суддів: Гулейкова І. Ю., Погрібного С. О.,

Усика Г. І., Яремка В. В.,

учасники справи:

позивач - Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк», правонаступником якого є Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Апеляційного суду Донецької області від 30 серпня 2017 року у складі колегії суддів: Никифоряка Л. П., Гапонова А. В., Кішкіної І. В.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог і рішень судів першої та апеляційної інстанцій

У липні 2016 року Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк», правонаступником якого є Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк», (далі - АТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовна заява мотивована тим, що 20 вересня 2005 року між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладений договір б/н, згідно з яким відповідач отримав кредит у розмірі 15 000,00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, із кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

АТ КБ «ПриватБанк» свої зобов`язання за договором та угодою виконав у повному обсязі, надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором.

У зв`язку з порушенням відповідачем взятих на себе кредитних зобов`язань станом на 30 квітня 2016 року утворилась заборгованість у розмірі 53 420,52 грн, яка складається із: 15 222,85 грн - заборгованість за кредитом, 33 377,65 грн - заборгованість за процентами за користування кредитом, 1 800,00 грн - заборгованість за пенею та комісією, 500,00 грн - штраф (фіксована частина), 2 520,02 грн - штраф (процентна складова).

Посилаючись на вказані обставини, АТ КБ «ПриватБанк» просило стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором у сумі 53 420,52 грн.

Рішенням Новогродівського міського суду Донецької області від 28 квітня 2017 року у задоволенні позову АТ КБ «ПриватБанк» відмовлено.

Рішення мотивоване тим, що позивач не довів обставин щодо укладення договору, погодження істотних умов договору та невиконання позичальником взятих за договором зобов`язань.

Ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 30 серпня 2017 року апеляційну скаргу АТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково. Рішення Новогродівського міського суду Донецької області від 28 квітня 2017 року скасовано та ухвалено нове рішення про часткове задоволення позову АТ КБ «ПриватБанк». Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитом у сумі 15 222,85 грн та заборгованість за нарахованими процентами у сумі 33 377,65 грн, а всього

48 600,50 грн. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Рішення апеляційного суду мотивовано тим, що встановлено факт неналежного виконання боржником зобов`язань за кредитним договором та наявність заборгованості, яка підлягає стягненню.

Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги, позиції інших учасників справи

У вересні 2017 року ОСОБА_1 подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу на ухвалу Апеляційного суду Донецької області від 30 серпня 2017 року, в якій просить скасувати оскаржуване судове рішення та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що апеляційним судом на порушення вимог статті 10 ЦПК України 2004 року прийнятий детальний витяг розрахункових операцій за картковим рахунком. Крім того, банк в односторонньому порядку збільшив проценти за використання кредитного ліміту, чим порушив права споживача. Також позивач не надав суду переконливих доказів на підтвердження того, що відповідачу надавалися до ознайомлення Умови і правила надання банківських послуг.

У листопаді 2017 року від АТ КБ «ПриватБанк» надійшли заперечення на касаційну скаргу, у яких заявник просив відхилити вказану касаційну скаргу та залишити рішення апеляційного суду без змін, посилаючись на те, що ОСОБА_1 був обізнаний про підвищення відсоткової ставки та зобов`язаний був періодично ознайомлюватися зі зміною Умов, правил та тарифів банку на офіційному сайті АТ КБ «ПриватБанк», а також шляхом отримання виписок у терміналі самообслуговування та Приват24. При цьому зміни відсоткових ставок за кредитами відбулися не внаслідок волевиявлення однієї сторони, а через збільшення облікової ставки Національного банку України, зміну курсу долара США до гривні та зміну середньозваженої ставки за кредитами банків у відповідній валюті.

Рух справи у суді касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 31 жовтня 2017 року відкрито касаційне провадження в указаній справі.

15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», за яким судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд (стаття 388 ЦПК України).

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У травні 2018 року Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ передано вказану цивільну справу до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 28 серпня 2019 року справу призначено до судового розгляду.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Позиція Верховного Суду

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд

у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Судом установлено, що 23 жовтня 2007 року між АТ КБ «ПриватБанк» та

ОСОБА_1 укладений договір б/н, згідно з яким відповідач отримав кредит у розмірі 15 000,00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки, термін дії якої встановлено до вересня 2008 року.

Пунктом 3.2 Умов та правил надання банківських послуг передбачено, що клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку і клієнт дає право банку у будь-який момент змінити кредитний ліміт.

Підписання цього договору є прямою і безумовною згодою позичальника щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком (пункт 3.3 Умов та правил надання банківських послуг).

Отже, відповідач своїм підписом у заяві підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та тарифами банку, які викладені на банківському сайті, складає між ним та банком договір.

Згідно з наданим банком розрахунком, заборгованість ОСОБА_1 за вказаним кредитним договором станом на 31 травня 2016 року становить 53 420,52 грн і складається із: заборгованості за тілом кредиту - 15 222,85 грн, процентів за користування кредитними коштами - 33 377,65 грн, пені та комісії - 1 800,00 грн, а також 500 грн - штраф (фіксована частина), та 2 520,02 грн - штраф (процентна складова).

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем не доведені позовні вимоги.

Апеляційний суд, скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про часткове задоволення позову, виходив з того, що ОСОБА_1 не виконує належним чином своїх зобов`язань за кредитним договором, внаслідок чого утворилась заборгованість, яка підлягає стягненню.

Проте із вказаним висновком апеляційного суду не можна погодитися з огляду на таке.

Нормативно-правове обґрунтування

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним(стаття 1055 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до статей 10, 60 ЦПК України 2004 року цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони на інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Отже, обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

Сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. В іншому випадку, за умови недоведеності тих чи інших обставин, суд вправі винести рішення у справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі.

Процесуальний закон містить вимоги до доказів, на підставі яких суд встановлює обставини справи, а саме: докази повинні бути належними, допустимими, достовірними, а у своїй сукупності - достатніми. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

За своєю природою принцип змагальності судового процесу засновується на розподілі процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Розподіл процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності втілюється у площині лише прав та обов`язків сторін. Отже, принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову за загальним правилом покладається на позивача, а доведення заперечень щодо позовних вимог - покладається на відповідача.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

За таких обставин, висновок апеляційного суду про стягнення заборгованості із ОСОБА_1 є помилковим, оскільки позивач звернувся із вимогами щодо стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором від 20 вересня

2005 року б/н, проте доказів укладення такого договору не надав, та не довів існування заборгованості саме за цим договором, а укладення кредитного договору у вигляді заяви від 23 жовтня 2007 року не є належним доказом існування договірних правовідносин між сторонами станом на 20 вересня 2005 року.

Крім того, суд апеляційної інстанції в порушення статті 303 ЦПК України 2004 року прийняв від позивача нові докази на стадії апеляційного перегляду рішення суду першої інстанції, не встановивши поважності причини неподання цих доказів до суду першої інстанції.

Отже, апеляційний суд, ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, в порушення норм процесуального права не врахував, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, тому позивачу належало виходячи із підстав позову доводити існування укладеного кредитного договору від 20 вересня 2005 року б/н та наявність заборгованості за цим договором, проте зроблено це не було.

Встановлення судом апеляційної інстанції в порушення норм процесуального права на підставі нових доказів, поданих до суду апеляційної інстанції, укладення між сторонами договору від 23 жовтня 2007 року, не спростовує правильність висновків суду про недоведеність вимог про стягнення заборгованості за договором 2005 року.

Враховуючи зазначене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позову у зв`язку із недоведеністю та необґрунтованістю заявлених позовних вимог, ненаданням позивачем належних доказів на обґрунтування зазначених у позові обставин.

Відповідно до статті 413 ЦПК України суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону.

Таким чином, Верховний Суд на підставі статті 413 ЦПК України дійшов висновку про задоволення касаційної скарги та скасування рішення апеляційного суду із залишенням в силі рішення суду першої інстанції.

Розподіл судових витрат

Відповідно до статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції в постанові розподіляє судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України передбачено, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки касаційна скарга підлягає частковому задоволенню, то з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір за подання касаційної скарги у розмірі 1 653,60 грн.

Керуючись статтями 141, 409, 413, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Апеляційного суду Донецької області від 30 серпня 2017 року скасувати, рішення Новогродівського міського суду Донецької області від 28 квітня 2017 року залишити в силі.

Стягнути з Акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» на користьОСОБА_1 судовий збір за подання касаційної скарги у розмірі 1 653,60 грн.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий О. В. Ступак

Судді: І. Ю. Гулейков

С. О. Погрібний

Г. І. Усик

В. В. Яремко