Ухвала

30 травня 2019 року

м. Київ

справа № 296/4406/17

провадження № 61-10215ск19

Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

Литвиненко І. В. (суддя-доповідач), Висоцької В. С., Фаловської І. М.,

розглянув касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Головного управління по місту Києву та Київській області Акціонерного товариства «Ощадбанк» на постанову Житомирського апеляційного суду від 16 квітня 2019 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Головного управління по місту Києву та Київській області Акціонерного товариства «Ощадбанк» до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості,

ВСТАНОВИВ :

У червні 2016 року Публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» в особі філії Головного управління по місту Києву та Київській області Акціонерного товариства «Ощадбанк» (далі - ПАТ «Державний ощадний банк України») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості.

Обґрунтовуючи позов, ПАТ «Державний ощадний банк України» посилалося на те, що 10 серпня 2007 року між Відкритим акціонерним товариством «Державний ощадний банк України», правонаступником якого є ПАТ «Державний ощадний банк України», та ОСОБА_1 було укладено договір відновлювальної кредитної лінії № 1895, за умовами якого відповідачу було надано кошти в розмірі 100 000 доларів США під 12,5 % річних. З метою забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором, 10 серпня 2007 року між банком і ОСОБА_1 було укладено іпотечний договір № 1949. Між сторонами неодноразово укладалися додаткові угоди до договору відновлювальної кредитної лінії. Загалом відповідач отримав грошові кошти в розмірі 319 000 доларів США. Однак, позичальник свої зобов`язання щодо повернення кредиту, сплати процентів за кредитним договором, а також сплати страхових платежів за договорами страхування предмета іпотеки належним чином не виконує, у зв`язку з чим станом на 23 лютого 2017 року у нього утворилася заборгованість в розмірі 8 659,74 доларів США, яка складається із: загальної суми прострочених чергових платежів за кредитом (по основному боргу) в розмірі 7 592,26 доларів США; загальної суми заборгованості по сплаті прострочених відсотків за користування кредитом - 127,89 доларів США; загальної суми пені за несвоєчасну сплату основного боргу по кредиту (за період з 28 липня 2015 року до 22 лютого 2017 року) - 885,18 доларів США ; загальної суми пені за несвоєчасну сплату відсотків за користування кредитом (за період з 26 травня 2014 року до 22 лютого 2017 року) - 54,41 доларів США. Враховуючи вищевикладене ПАТ «Державний ощадний банк України» просило стягнути з відповідача на свою користь вищезазначену кредитну заборгованість.

Заочним рішенням Корольовського районного суду міста Житомира від 16 листопада 2017 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Державний ощадний банк України» заборгованість за договором відновлювальної кредитної лінії від 10 серпня 2007 року №1895 в розмірі 8 659,74 доларів США. Стягнуто зОСОБА_1 на користь ПАТ «Державний ощадний банк України» 3 464 грн 91 коп. витрат по сплаті судового збору.

Постановою Житомирського апеляційного суду від 16 квітня 2019 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 задоволено. Заочне рішення Корольовського районного суду міста Житомира від 16 листопада 2017 рокускасовано та направлено справу на розгляд за встановленою законом підсудністю до Вишгородського районного суду Київської області.

16 травня 2019 року ПАТ «Державний ощадний банк України» звернулося до Верховного Суду із касаційною скаргою на постанову Житомирського апеляційного суду від 16 квітня 2019 року, в якій посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просило скасувати оскаржуване судове рішення і залишити в силі заочне рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що висновок апеляційного суду про те, що відповідач був позбавлений можливості заявити у суді першої інстанції про непідсудність справи Корольовському районному суду міста Житомира не відповідає дійсності, оскільки представником ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подано 06 листопада 2018 року до місцевого суду заяву про перегляд заочного рішення. Однак, ні в заяві про перегляд заочного рішення, ні при розгляді цієї заяви в судовому засіданні, відповідачем або його представником не заявлялося про непідсудність справи і не надавалося доказів на підтвердження реєстрації відповідача у селі Лютіж Вишгородського району Київської області.

Відповідно до пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України суд в порядку, передбаченому частинами четвертою, п`ятою цієї статті, відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою.

Згідно з частиною п`ятою статті 394 ЦПК України у разі якщо суддя-доповідач дійде висновку, що подана касаційна скарга є необґрунтованою, вирішення питання про відкриття провадження здійснюється постійною колегією суддів, до складу якої входить суддя-доповідач. Якщо жоден суддя із складу колегії не дійде висновку про необхідність відкриття касаційного провадження через необґрунтованість скарги, колегія суддів постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження.

У відкритті касаційного провадження необхідно відмовити з таких підстав.

Відповідно до частини першої статті 27 ЦПК України позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.

Апеляційним судом встановлено, що 30 травня 2017 року ПАТ «Державний ощадний банк України» звернулося до Корольовського районного суду міста Житомира з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Згідно з паспортними даними ОСОБА_1 , останній 11 липня 2014 року зареєстрований Вишгородським РВ УДМС України в АДРЕСА_1 .

Відповідно до статті 378 ЦПК Українисудове рішення, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню з направленням справи на розгляд за встановленою законом підсудністю, якщо рішення прийнято судом з порушенням правил територіальної юрисдикції (підсудності). Справа не підлягає направленню на новий розгляд у зв`язку з порушеннями правил територіальної юрисдикції (підсудності), якщо учасник справи, який подав апеляційну скаргу, при розгляді справи судом першої інстанції без поважних причин не заявив про непідсудність справи.

Апеляційним судом встановлено, що Корольовським районним судом міста Житомира ОСОБА_1 на адресу: АДРЕСА_2 були направлені повістки про виклик до суду на 20 вересня та 16 листопада 2017 року. Відповідачем судові повістки отримані не були та повернулися до суду з відміткою: «за закінченням терміну зберігання».

16 листопада 2017 року Корольовським районним судом міста Житомира ухвалено заочне рішення за відсутності сторін та ухвалою від 21 січня 2019 року відмовлено представнику ОСОБА_1 - ОСОБА_2 у задоволенні заяви про перегляд заочного рішення.

Скасовуючи рішення місцевого суду та направляючи справу на розгляд за підсудністю до Вишгородського районного суду Київської області, суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що рішення судом першої інстанції прийнято з порушенням правил територіальної юрисдикції (підсудності), оскільки місце проживання відповідача ОСОБА_1 зареєстроване з 11 липня 2014 року в селі Лютіж Вишгородського району Київської області, а тому справа належить до територіальної юрисдикції Вишгородського районного суду Київської області. Суд апеляційної інстанції правильно зазначив, що ОСОБА_1 був позбавлений можливості заявити в суді першої інстанції про непідсудність справи Корольовському районному суду міста Житомира, оскільки він у встановленому законом порядку не був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, а судове рішення ухвалене за його відсутності.

Одним з елементів верховенства права є дотримання прав людини, зокрема права сторони спору на представлення її позиції та права на справедливий судовий розгляд (пункти 41 і 60 Доповіді «Верховенство права», схваленої Венеційською Комісією на 86-му пленарному засіданні, м. Венеція, 25-26 березня 2011 року).

Згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий розгляд його справи судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Рівність сторін передбачає, що кожній стороні має бути надана можливість представляти справу та докази в умовах, що не є суттєво гіршими за умови опонента (див. mutatis mutandis рішення Європейського суду з прав людини у справі «Домбо БегеерБ.В. проти Нідерландів» («Dombo Beheer B. V. v. the Netherlands») від 27 жовтня 1993 року, заява № 14448/88, § 33).

Постійною колегією суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду не встановлено порушень вимог цивільного процесуального закону судом апеляційної інстанції щодо з`ясування обставин справи.

За змістом пункту 2 частини четвертої статті 394 ЦПК Україниу випадку оскарження ухвали (крім ухвали якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосовування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

З огляду на те, що доводи та аргументи, наведені ПАТ «Державний ощадний банк України» у касаційній скарзі не дають підстав для висновків про незаконність оскаржуваного судового рішення, оскільки правильне застосовування судом апеляційної інстанції норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Керуючись пунктом 5 частини другої, пунктом 2 частини четвертої, частинами п`ятою та шостою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ :

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Головного управління по місту Києву та Київській області Акціонерного товариства «Ощадбанк» на постанову Житомирського апеляційного суду від 16 квітня 2019 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Головного управління по місту Києву та Київській області Акціонерного товариства «Ощадбанк» до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості відмовити.

Копію ухвали та додані до касаційної скарги матеріали направити заявнику.

Ухвала набирає законної сили з моменту її прийняття судом та оскарженню не підлягає.

Судді: І. В. Литвиненко

В. С. Висоцька

І. М. Фаловська