Справа № 442/3437/17 Головуючий у 1 інстанції: Кучаковський Ю.С.
Провадження № 22-ц/811/208/19 Доповідач в 2-й інстанції: Савуляк Р. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 травня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого судді Савуляка Р.В.,

суддів: Мікуш Ю.Р., Приколота Т.І.

за участі секретаря: Фейір К.О.

з участю ОСОБА_1 , його представника ОСОБА_2 розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 06 грудня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні майном та відшкодування шкоди, -

ВСТАНОВИЛА:

У травні 2017 року позивач ОСОБА_1 звернувся з позовом до відповідача ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні майном та відшкодування шкоди.

Позовні вимоги обґрунтовував тим, що йому на праві власності належать нежитлові приміщення площею 192,3 кв.м., приміщення спільного користування пл. 24,6 кв.м., приміщення загального користування площею 0,394 кв.м., які розташовані по АДРЕСА_1 .

18 серпня 2014 року були проведені електронні торги, за результатами яких ОСОБА_3 було видано свідоцтво про право власності на частину вищевказаного йому майна, а саме: нежитлове приміщення АДРЕСА_2 , загальною площею 160,4 кв.м., що по АДРЕСА_1 , крім того приміщення спільного користування площею 24,6 кв.м., приміщення загального користування площею 0,0394 кв.м.

Рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 27 вересня 2016 року, залишеним без змін ухвалами Апеляційного суду Львівської області від 21 лютого 2017 року та Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22 травня 2917 року задоволено його позов до Дрогобицького МВДВС ГТУЮ у Львівській області, ДП «Інформаційний центр», ОСОБА_3 про визнання недійсними електронних торгів та скасування свідоцтва.

Визнано недійсними електронні торги з продажу нежитлового приміщення АДРЕСА_2 , загальною площею 160,4 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , яке придбано ОСОБА_3 за 288 800 гривень, без ПДВ, крім того приміщення спільного користування площею 24,6 кв.м., приміщення загального користування площею 0,394 кв.м, що раніше належало гуку Я ОСОБА_4 на підставі рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області №2-3332/09 від 02 листопада 2009 року, зареєстрованого КПЛОР «Дрогобицьке МБТІ та ЕО» 10 грудня 2009р., реєстраційний номер майна 29151781;

Визнано недійсним протокол проведення електронних торгів №1053 від 04 серпня 2014 року;

Визнано недійсним акт державного виконавця про проведення електронних торгів від 15 серпня 2014 року;

Визнано недійсним свідоцтво від 18 серпня 2014 року, видане ОСОБА_3 .

Враховуючи наведені обставини, 01 березня 2017 року він звернувся до відповідача із заявою, в якій просив негайно звільнити належні йому нежитлові приміщення і не чинити перешкод у користуванні ними.

Крім того, з метою використання належних йому приміщень, він передав належне йому приміщення в оренду на підставі договору оренди від 15 березня 2017 року.

24 квітня 2017 року на виконання договору оренди від 15 березня 2017 року він мав намір передати майно орендарю для його використання відповідно до укладеного договору.

Однак відповідач не звільняє належні йому приміщення, зберігає там свої речі, використовуючи приміщення як торгівельний заклад.

З урахуванням зазначених обставин та уточнених вимог від 06 квітня 2018 року та 05 грудня 2018 року позивач просив:

зобов`язати ОСОБА_3 усунути йому перешкоди в користуванні належним йому нежитловим приміщенням загальною площею 167,6 кв.м, які на даний час позначені в Технічному паспорті на нежитлове приміщення літ „5г під літ. 1, площею 167,2 кв.м і в Технічному паспорті на нежитлове приміщення літ „5д під літ. 1, площею 4 кв.м, приміщенням спільного користування площею 24,6 кв.м, приміщенням загального користування площею 0,394 кв.м, що знаходиться на другому поверсі будинку АДРЕСА_1 і виселити ОСОБА_3 з нежитлового приміщення загальною площею 167,6 кв.м, які на даний час позначені в Технічному паспорті на нежитлове приміщення літ „5г під літ. 1, площею 167,2 кв.м і в Технічному паспорті на нежитлове приміщення літ „5д під літ. 1, площею 4 кв.м, приміщення спільного користування площею 24,6 кв.м, приміщенням загального користування площею 0,394 кв.м, що знаходиться на другому поверсі будинку АДРЕСА_1 ;

зобов`язати ОСОБА_3 привести нежитлове приміщення, яке знаходиться на другому поверсі будинку АДРЕСА_1 і позначене в Технічному паспорті на нежитлове приміщення літ „5г під літ. 1, площею 167,2 кв.м до попереднього стану /згідно з Технічним паспортом на нежитлове приміщення від 20.05.2008/, який існував на час проведення 04.08.2014, електронних торгів, що визнані недійсними рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 27.06.2016 року;

стягнути з ОСОБА_3 на його користь 42 300 гривень матеріальної шкоди;

Оскаржуваним рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 06 грудня 2018 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Зобов`язано ОСОБА_3 усунути ОСОБА_1 перешкоди в користуванні належним ОСОБА_1 нежитловим приміщенням загальною площею 167,6 кв.м, які на даний час позначені в Технічному паспорті на нежитлове приміщення літ „5г під літ. 1, площею 167,2 кв.м і в Технічному паспорті на нежитлове приміщення літ „5д під літ. 1, площею 4 кв.м, приміщенням спільного користування площею 24,6 кв.м, приміщенням загального користування площею 0,394 кв.м, що знаходиться на другому поверсі будинку АДРЕСА_1 .

Виселено ОСОБА_3 з нежитлового приміщення загальною площею 167,6 кв.м, які на даний час позначені в Технічному паспорті на нежитлове приміщення літ „5г під літ. 1, площею 167,2 кв.м і в Технічному паспорті на нежитлове приміщення літ „5д під літ. 1, площею 4 кв.м, приміщення спільного користування площею 24,6 кв.м, приміщенням загального користування площею 0,394 кв.м, що знаходиться на другому поверсі будинку АДРЕСА_1 .

Зобов`язано ОСОБА_3 привести нежитлове приміщення, яке знаходиться на другому поверсі будинку АДРЕСА_1 і позначене в Технічному паспорті на нежитлове приміщення літ „5г під літ. 1, площею 167,2 кв.м до попереднього стану /згідно з Технічним паспортом на нежитлове приміщення від 20.05.2008/, який існував на час проведення 04.08.2014, електронних торгів, що визнані недійсними рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 27.06.2016.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 42 300 (сорок дві тисячі триста) грн матеріальної шкоди, 2 624 (дві тисячі шістсот двадцять чотири) грн 80 к. витрат по сплаті судового збору за розгляд справи в суді першої інстанції та 352 (триста п`ятдесят дві) грн 40 к. за розгляд справи в суді апеляційної інстанції.

Повернуто зі спеціального фонду Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 20 к. надмірно сплаченого судового збору.

Рішення суду оскаржив ОСОБА_3

В апеляційній скарзі посилається на те, що позивачем не надано доказів того, що він являється власником нежитлового приміщення загальною площею 160,4 кв.м. у будинку АДРЕСА_1 , та що таке приміщення існує.

Не доведено належними та допустимими доказами зайняття ним належних йому приміщень, в чому саме полягає створення ним перешкод у користуванні належних йому приміщень, яким чином вони створюються, що це за перешкоди.

Долучені до справи акт від 24 квітня 2017 року, складений про його відмову звільнити належне позивачу нежитлове приміщення площею 192,3 кв.м., а також акт про відмову підписувати акт попередній, не можуть бути прийнятими в якості належних та допустимих доказів заняття спірного приміщення.

Позивачем обрано невірний спосіб захисту порушеного права, так як виселення можливе лише із житлового приміщення.

Відсутні правові підстави для стягнення упущеної вигоди.

Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення яким відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позову в повному обсязі

Розгляд справи в суді апеляційної інстанції призначався на 11 квітня 2019 року та 23 травня 2019 року.

В судове засідання призначене на 11 квітня 2019 року ОСОБА_3 не з`явився, подав клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку із його тимчасовою непрацездатністю.

Зазначене клопотання колегією суддів було задоволено, розгляд справи відкладено на 23 травня 2019 року.

В судове засідання призначене на 23 травня 2019 року ОСОБА_3 не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, належно був повідомлений про час та місце розгляду справи.

23 травня 2019 року в розпорядження суду поступило клопотання адвоката Кузняка І.С. про відкладення розгляду справи у зв`язку з укладенням із ОСОБА_3 22 травня 2019 року договору про надання правової допомоги та його зайнятістю в іншому суді області, яке колегією суддів відхилено.

Неявка ОСОБА_3 в судове засідання на 11 квітня 2019 року та укладення ним угоди за один день до наступного судового засідання з подальшим новим клопотанням від адвоката про відкладення розгляду справи розцінюється як зловживання процесуальними правами, що не допускається.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_2 , щодо заперечення на апеляційну скаргу, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення у межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення частково, а рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 06 грудня 2018 року скасуванню частково та зміні в частині вирішення судових витрат на підставі пп.1-3 ч.1 ст.376 ЦПК України з ухваленням нового рішення по справі.

Судом та матеріалами справи встановлено, що рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 02 листопада 2009 № 2-3332/09 було визнано за ОСОБА_1 право власності на нежитлові приміщення, літ. А-2, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: виділені нежитлові приміщення загальною площею 192,3 кв.м, приміщення спільного користування площею 24,6 кв.м та приміщення загального користування площею 0,394 кв.м.

18 серпня 2014 були проведені електронні торги, за результатами яких ОСОБА_3 , було видано свідоцтво про право власності на частину вищевказаного належного позивачу майна, а саме на нежитлове приміщення АДРЕСА_2 , загальною площею 160,4 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , крім того приміщення спільного користування площею 24,6 кв.м, приміщення загального користування площею 0,394 кв.м.

Рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 27 вересня 2016, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 21лютого 2017 та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22травня 2017, було визнано недійсними електронні торги з продажу нежитлового приміщення АДРЕСА_3 АДРЕСА_2 , загальною площею 160,4 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , яке придбано ОСОБА_3 за 288 800 грн без ПДВ, крім того приміщення спільного користування площею 24,6 кв.м, приміщення загального користування площею 0,394 кв.м, що раніше належало йому на підставі рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 02.11.2009 № 2-3332/09, зареєстрованого КПЛОР „Дрогобицьке МБТІ та ЕО 10.12.2009, реєстраційний номер майна 29151781.

Визнано недійсним протокол проведення електронних торгів від 04.08.2014 № 1053.

Визнано недійсним акт державного виконавця про проведення електронних торгів від 15.08.2014.

Визнано недійсним свідоцтво від 18 серпня 2014, видане Соломчаку Ярославу ОСОБА_5 приватним нотаріусом Дрогобицького районного нотаріального округу Львівської області Теплою М.Ю., зареєстроване в реєстрі за № 523.

Таким чином, дані рішення набрали законної сили та є обов`язковими до виконання.

Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно нежитлове приміщення загальною площею 160,4 кв.м, розташоване за адресою: АДРЕСА_4 76 АДРЕСА_5 , належить ОСОБА_6 (ІПН НОМЕР_1 ).

Стаття 321 Цивільного кодексу України закріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбачений статтею 41 Конституції України, відповідно до частини четвертої якої ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.

Право приватної власності є непорушним. Зміст права власності, яке полягає у праві володіння, користування та розпорядження своїм майном визначено у статті 317 ЦК України.

Згідно з нормою статті 319 цього Кодексу власник володіє, користується і розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Він сам вирішує, що робити зі своїм майном, керуючись виключно власними інтересами, здійснюючи щодо цього майна будь-які дії, які не повинні суперечити закону і не порушують прав інших осіб та інтересів суспільства. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Стаття 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини першої статті 16 цього Кодексу кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. У частині другій цієї статті визначається перелік основних способів захисту цивільних прав та інтересів. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Частино 1 ст. 1212 ЦК України визначено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

01 березня 2017 позивач ОСОБА_1 звернувся до відповідача ОСОБА_3 з заявою, в якій просив негайно звільнити належні йому приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , і не чинити йому перешкод в користуванні цими приміщеннями.

24 квітня 2017 позивачем за участі ОСОБА_7 та ОСОБА_8 було складено акт, в якому зазначено, що відповідач ОСОБА_3 відмовився звільнити приміщення за адресою: АДРЕСА_1 та акт, згідно якого відповідач ОСОБА_3 , після оголошення йому акту про його відмову від звільнення приміщень, відмовився його підписати.

Враховуючи те, що на момент звернення з позовом до суду та на момент розгляду справи по суті відповідач не звільнив приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , відповідач не має прав на таке приміщення, а правові підстави, на яких він набув це майно, відпали на підставі рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 27.09.2016, суд першої інстанції в цій частині дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позову щодо зобов`язання відповідача усунути перешкоди в користуванні позивачем належним йому нежитловим приміщенням, з приведенням його до попереднього стану та про виселення відповідача.

Доводи апеляційної скарги про те, що виселення можливе лише з житлового приміщення є необґрунтованими.

Відповідач ОСОБА_3 без відповідних правових підстав користується спірними приміщеннями, які йому не належать, та чинить перешкоди ОСОБА_1 у доступі та користування цим майном; доказів звільнення спірних об`єктів нерухомості матеріали справи не містять тому суд першої інстанції дійшов правильного висновку про ефективність обраного позивачем способу захисту прав при ухваленні судового рішення керуючись приписами ст.15,16,386,391 ЦК України шляхом виселення ОСОБА_9 із нежилових приміщень та зобов`язання відповідача привести їх до попереднього стану, який існував на час проведення 04 серпня 2014 року електронних торгів, які визнані недійсними.

У той же час, задовольняючи позовну вимогу ОСОБА_1 про стягнення на його користь 42 300 гривень матеріальної шкоди (упущеної вигоди) суд першої інстанції дійшов висновку, що така позивачу дійсно заподіяна, оскільки він не зміг передати в оренду ОСОБА_7 спірні нежитлові приміщення відповідно до договору оренди від 15 березня 2017 року.

З таким висновком погодитися не можна виходячи із наступних підстав.

Відшкодування збитків (упущеної вигоди) є видом цивільно-правової відповідальності,для застосування якої потрібна наявність усіх елементів правопорушення, а саме: протиправної поведінки, дії чи бездіяльності, негативного результату такої поведінки (збитків), причинного зв`язку між протиправною поведінкою та збитками, вини правопорушника. При цьому пред`явлення вимоги про відшкодування неодержаних доходів (упущеної вигоди) покладає на позивача обов`язок довести, що вони не є абстрактними, а дійсно були б отримані в разі, якщо б відповідач не здійснював протиправних дій.

Позивачем не доведено, що збитки які він нібито зазнав у зв`язку з тим, що ОСОБА_3 не звільняє його нежитлові приміщення не є абстрактними

У даному випадку, з огляду на передачу спірного приміщення в орендне користування ОСОБА_7 , саме останній вправі був звертатися із даною вимогою.

Крім того, всупереч умовам укладеного Договору оренди від 15 березня 2017 року позивачем не надано доказів того, що орендар перерахував йому орендну плату за один місяць в сумі 42300 гривень, що свідчить про те, що сторони не передбачали реальне виконання цього договору.

Тому відсутні підстави для задоволення позовних вимог в цій частині.

Зазначених обставин не врахував суд першої інстанції та дійшов помилкового висновку про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 42 300 гривень.

З урахуванням вищезазначеного апеляційна скарга ОСОБА_3 підлягає до задоволення частково, рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 06 грудня 2018 року скасуванню в частині стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 42 300 гривень матеріальної шкоди (упущеної вигоди) з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні даних позовних вимог ОСОБА_1 , та визначення суми судового збору в розмірі 1984 гривень пропорційно задоволених вимог.

Керуючись ст.ст., 367, 368, п.2 ч.1 ст.374, ст.ст.376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 6 грудня 2018 року в частині стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 42 300 грн. матеріальної шкоди скасувати, в частині вирішення питання розподілу судових витрат змінити.

У задоволенні позовної вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення 42 300 грн. матеріальної шкоди відмовити.

Стягнути з ОСОБА_10 на користь ОСОБА_11 1984 грн. витрати по сплаті судового збору.

В решті рішення залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 05 червня 2019 року.

Головуючий: Савуляк Р.В.

Судді: Мікуш Ю.Р.

Приколота Т.І.