Справа № 161/288/19 Головуючий у 1 інстанції: Кирилюк В. Ф.
Провадження № 22-ц/802/639/19 Категорія: 43 Доповідач: Данилюк В. А.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 червня 2019 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Данилюк В. А.,

суддів Здрилюк О. І., Карпук А. К.,

з участю:

секретаря судового засідання Вергуна Т. С.,

представника позивача адвоката Вічинюка А. А.,

представника відповідача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Управління Служби безпеки України у Волинській області про визнання нечинним протоколу та поновлення на квартирному обліку за апеляційною скаргою відповідача Управління Служби безпеки України у Волинській області на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 19 квітня 2019 року,

В С Т А Н О В И В:

У січні 2019 року ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом до Управління Служби безпеки України у Волинській області про визнання нечинним протоколу та поновлення на квартиному обліку. Позов мотивовано тим, що з 2001 року він проходив військову службу в УСБУ у Волинській області та перебував на квартирному обліку для отримання житла. У серпні 2016 року ОСОБА_2 було переведено для подальшого проходження військової служби в Департамент контррозвідки СБУ (м. Київ), де працював до звільнення в запас. Відповідно до наказу Голови СБУ № 1539-ОС від 18 грудня 2017 року ОСОБА_2 звільнений з військової служби у запас у зв`язку з організаційно-штатними змінами. 07.09.2006 згідно рішення Виконавчого комітету Луцької міської ради позивачу була надана службова однокімнатна квартира АДРЕСА_1 , житловою площею 23,5 кв. м., в яку позивач, його дружина та дочка 1994 року народження вселились на підставі ордеру та зареєструвались, де зареєстровані і проживають і на даний час. З листа УСБУ у Волинській області від 27 липня 2018 року позивачу стало відомо, що він наразі не перебуває на квартирному обліку, оскільки був виключений з нього відповідно до рішення ЖПК УСБУ у Волинській області, яке оформлено протоколом № 145 від 09 грудня 2016 року у зв`язку з припиненням трудових відносин з УСБУ у Волинській області. Позивач вважає незаконним своє виключення з цього обліку з двох основних підстав: 1) зазначає, що він не був переведений в іншу установу чи організацію, а залишився проходити військову службу у системі СБУ, а отже він має право залишатися на квартирному обліку; 2) вказує, що всупереч чинному законодавству він не був повідомлений про засідання ЖПК УСБУ у Волинській області та не брав у ньому участь. З наведених підстав та посилаючись на порушення своїх житлових прав позивач просить суд: 1) визначити нечинним протокол № 145 засідання ЖПК УСБУ у Волинській області від 09 грудня 2016 року; 2) поновити його на квартирному обліку в УСБУ у Волинській області з дня зняття його з квартирного обліку.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 19 квітня 2019 року позовні вимоги задоволено частково. Скасовано рішення житлово-побутової комісії УСБУ у Волинській області про виключення ОСОБА_2 з обліку осіб, які потребують покращення житлових умов в УСБУ у Волинській області, яке прийнято у формі пункту 4 протоколу № 145 житлово-побутової комісії УСБУ у Волинській області від 09 грудня 2016 року. Поновлено ОСОБА_2 на обліку осіб, які потребують покращення житлових умов в УСБУ у Волинській області з 09 грудня 2016 року. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Стягнуто з Управління Служби безпеки України у Волинській області на користь держави судовий збір у розмірі 768,40 грн.

Не погоджуючись з даним рішенням суду, відповідач Управління Служби безпеки України у Волинській області подав апеляційну скаргу в якій вказує, що встановлений факт неповідомлення ОСОБА_2 про розгляд ЖПК питання про його виключення з обліку осіб, які потребують покращення житлових умов, не визначає незаконності самого рішення ЖПК.

Таким чином, покликаючись на неправильне застосування норм матеріального права, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, відповідачпросить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову.

Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому вказує, що згідно Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській РСР № 470 квартирний облік ведеться в цілому по підприємству, установі, організації. Підставою зняття з квартирного обліку є припинення трудових відносин. Станом на 09 грудня 2016 року, тобто на час розгляду питання про виключення його з обліку осіб, які потребують покращення житлових умов УСБУ у Волинській області, позивач не припинив трудових відносин з СБУ, а тільки наказом заступника Голови СБУ був тимчасово переведений на службу в її центральний апарат, що підтверджується відповідним наказом, а тому виключення його з обліку осіб, які потребують покращення житлових умов є незаконним.

Представник відповідача ОСОБА_1 в суді апеляційної інстанції підтримав апеляційну скаргу з підстав, що в ній наведені.

Представник позивача адвокат Вічинюк А. А. апеляційну скаргу відповідача не визнав та просив залишити її без задоволення.

Суд апеляційної інстанції в складі колегії суддів, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, заслухавши представника позивача, представника відповідача, приходить до висновку, що апеляційну скаргу відповідача необхідно задовольнити, а рішення суду першої інстанції скасувати, виходячи з наступного.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив з того, що при розгляді такого питання як виключення із списку обліку осіб, які потребують покращення житлових умов, мають бути дотримані всі процесуальні гарантії, які передбачені національним законодавством. Зняття позивача з обліку осіб, які потребують покращення житлових умов, в світлі практики ЄСПЛ також необхідно вважати серйозним втручанням у право особи на повагу до її житла в розумінні ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач з 2001 року проходив військову службу у відповідача. Згідно з протоколом житлово-побутової комісії УСБУ у Волинській області від 17 червня 2004 року № 89 позивач прийнятий на квартирний облік для отримання житла у м. Луцьку.

Відповідно до наказу Служби безпеки України від 25 серпня 2016 року №1039-ос позивач з цього дня призначений на службу до Департаменту контррозвідки СБУ, звільнившись з УСБУ у Волинській області.

Пунктом 4 протоколу житлово-побутової комісії УСБУ у Волинській області №145 від 09 грудня 2016 року позивач був виключений з обліку осіб, які потребують покращення житлових умов в УСБУ у Волинській області.

При цьому відповідач визнав той факт, що про дату, час і місце засідання даної комісії позивач не повідомлявся, а на її засідання ніяким чином не викликався.

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей визначає Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», який також встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.

Так, згідно з ч. 1 ст. 12 цього Закону держава забезпечує військовослужбовців жилими приміщеннями або за їх бажанням грошовою компенсацією за належне їм для отримання жиле приміщення на підставах, у порядку і відповідно до вимог, встановлених ЖК УРСР та іншими нормативно-правовими актами; порядок забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей жилими приміщеннями, а також розмір і порядок виплати військовослужбовцям грошової компенсації за піднайом (найм) ними жилих приміщень визначаються Кабінетом Міністрів України.

На виконання приписів вищевказаної статті постановою Кабінету Міністрів України № 1081 від 03.08.2006 затверджено Порядок забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями.

Відповідно до пункту 24 цього Порядку військовослужбовці зараховуються на облік згідно з рішенням житлової комісії військової частини, яке затверджується командиром військової частини; у рішенні зазначаються дата зарахування на облік, склад сім`ї, підстави для зарахування на облік, вид черговості (загальна черга, в першу чергу, поза чергою), а також підстави включення до списків осіб, що користуються правом першочергового або позачергового одержання житлових приміщень, а в разі відмови в зарахуванні на облік підстави відмови з посиланням на відповідні норми законодавства.

За пунктом 26 цього ж Порядку військовослужбовці, які перебувають на обліку, у разі переміщення по військовій службі, пов`язаного з переїздом до іншого гарнізону (в іншу місцевість), зараховуються на облік зановим місцем служби разом з членами їх сімей із збереженням попереднього часу перебування на обліку, а також у списках осіб, що користуються правом першочергового або позачергового одержання житла.

Пунктом 9 ст. 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» передбачено, що військовослужбовці, що перебувають на обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, при звільненні з військової служби в запас або у відставку за віком, станом здоров`я, а також у зв`язку із скороченням штатів або проведенням інших організаційних заходів, у разі неможливості використання на військовій службі залишаються на цьому обліку у військовій частині до одержання житла з державного житлового фонду або за їх бажанням грошової компенсації за належне їм для отримання жиле приміщення, а в разі її розформування у військових комісаріатах і квартирно-експлуатаційних частинах районів та користуються правом позачергового одержання житла.

Аналогічні приписи закріплені й в пункті 29 Порядку забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями.

Матеріали справи не містять доказів перебування ОСОБА_2 на квартирному обліку за новим місцем проходження служби в Департаменті контррозвідки СБУ (м. Київ).

Частиною першою статті 37 ЖК УРСР визначено, що облік потребуючих поліпшення житлових умов громадян, які працюють на підприємствах, в установах, організаціях, що мають житловий фонд і ведуть житлове будівництво або беруть пайову участь у житловому будівництві, здійснюється за місцем роботи, а за їх бажанням - також і за місцем проживання. Нарівні з ними беруться на облік громадяни, які залишили роботу на цих підприємствах, в установах, організаціях у зв`язку з виходом на пенсію.

Відповідно до статті 60 ЖК УРСР, правила обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень затверджуються Радою Міністрів Української РСР і Українською республіканською радою професійних спілок.

На виконання приписів вищенаведених норм житлового законодавства постановою Ради Міністрів УРСР і Укрпрофради від 11 грудня 1984 р. N 470 були затверджені Правила обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській РСР, які діють і на даний момент (далі Правила).

Пунктом 28 Правил передбачено, що зняття з квартирного обліку та виключення із списків осіб, які користуються правом першочергового одержання жилих приміщень, провадиться органами, які винесли або затвердили рішення про взяття громадянина на облік (включення до вказаного списку).

При розгляді цих питань на засідання відповідних органів запрошуються заінтересовані особи.

Про зняття з обліку (виключення із списку) громадяни у 15-денний строк повідомляються у письмовій формі з указанням підстав зняття з обліку (виключення із списку).

Пункт 29 Правил передбачає право громадянина перебувати на квартирному обліку за місцем попередньої роботи зберігається у випадках: 1) виходу на пенсію; 2) призову на строкову військову службу або направлення на альтернативну (невійськову) службу, а також призову офіцерів із запасу на дійсну військову службу на строк до трьох років; 3) направлення підприємством, організацією на навчання; 4) якщо на тому ж підприємстві, в установі, організації працює член його сім`ї, який перебуває разом з ним на обліку. Час перебування даної сім`ї на обліку зберігається у межах часу роботи на даному підприємстві, в установі, організації цього члена сім`ї; 5) в інших випадках, установлених законодавством Союзу РСР і Української РСР.

Таким чином, ОСОБА_2 перебував на обліку осіб, які потребують покращення житлових умов в УСБУ у Волинській області з 17.06.2004 до 09.12.20016. Був виключений з обліку на підставі рішення житлово-побутової комісії УСБУ у Волинській області від 09.12.2016 протокол № 145. Як вказано у рішенні, підставою для виключення ОСОБА_2 з обліку осіб, які потребують покращення житлових умов, стало його звільнення з УСБУ у Волинській області у зв`язку з переведенням для подальшого проходження служби до Центрального управління СБУ (м. Київ). Факт припинення трудових відносин між ОСОБА_2 УСБУ у Волинській області з 28 вересня 2016 року підтверджується наказом УСБУ у Волинській області від 20 вересня 2016 року № 207-ос «По особовому складу», згідно якого ОСОБА_2 було відкомандировано до нового місця проходження військової служби із виключенням зі списків особового складу в УСБУ у Волинській області.

Підстав, визначених п. 29 Правила обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській РСР, затверджених Постановою Ради Міністрів УРСР і Укрпрофради від 11 грудня 1984 р. N 470, які б надавали ОСОБА_2 перебувати на квартирному обліку за місцем попередньої роботи (за попереднім місцем проходження служби) комісією не було встановлено.

Крім того, у заяві до УСБУ у Волинській області від 14.02.2018 року ОСОБА_2 повідомив про факт придбання ним 24 червня 2008 року трикімнатної квартири у м. Луцьку, що також є підставою для ухвалення рішення про виключення з обліку осіб, які потребують покращення житлових умов, хоча про дану обставину відповідачу і не було відомо на момент прийняття рішення.
Таким чином, рішення про виключення з обліку осіб, які потребують покращення житлових умов було ухвалено компетентним органом за наявності для цього достатніх підстав.
Порушення процедури розгляду питання, а саме неповідомлення ОСОБА_2 про розгляд ЖПК про розгляд питання про його виключення з обліку осіб, які потребують покращення житлових умов, не впливає на правильність ухваленого рішення.
Покликання в рішенні суду першої інстанції на рішення Європейського суду з прав людини у справах «Кривіцька та Кривіцький проти України», «Коннорс проти Сполученого Королівства», «Зехентнер проти Австрії» у даному випадку є некоректним, оскільки дані рішення стосуються істотних порушень права на житло шляхом виселення. У даній справі позовні вимоги стосуються перебування на обліку осіб, які потребують покращення житлових умов, тобто право на житло може виникнути в майбутньому. Отже, позивач не був позбавлений права на житло, продовжує користуватися службовою квартирою, має можливість перебувати на обліку осіб, які потребують покращення житлових умов, за місцем проживання або за новим місцем проходження служби із збереженням попереднього часу перебування на обліку.
Таким чином з матеріалів справи убачається, що рішення Житлово-побутової комісії УСБУ у Волинській області (протокол № 145 від 9 грудня 2016 року) ґрунтується на об`єктивно встановлених обставинах та відповідає вимогам закону. Порушення щодо неповідомлення позивача ОСОБА_2 про засідання комісії є формальним і не впливає на правильність рішення, так як будь-яких нових фактів, які б комісія мала дослідити, позивачем не наведено. Отже, позовні вимоги є безпідставними, а висновки суду не ґрунтуються на встановлених обставинах та вимогах чинного законодавства.
Відповідно до ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч.1 ст.80 ЦПК).
Відповідно до п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості.
Відповідно до ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право, зокрема, скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення (п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України).

На підставі викладеного, у зв`язку з неправильним застосування судом першої інстанції норм матеріального права, а також невідповідністю висновків суду обставинам справи, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити, а рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення.

Керуючись ст. ст. 259, 268, 367, 368, 369, 371, 374, 376, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд в складі колегії суддів

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу відповідача Управління Служби безпеки України у Волинській області задовольнити.
Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 19 квітня 2019 року в даній справі скасувати.
В позові ОСОБА_2 до Управління Служби безпеки України у Волинській області про визнання нечинним протоколу та поновлення на квартирному обліку відмовити.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 12 червня 2019 року.

Головуючий

Суддя