ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 червня 2019 року м.Суми

Справа №577/3791/18

Номер провадження 22-ц/816/2442/19

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Левченко Т. А. (суддя-доповідач),

суддів - Криворотенко В. І. , Хвостик С. Г.

за участю секретаря судового засідання - Назарової О.М.,

сторони:

позивачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

відповідач Державна казначейська служба України,

розглянув у відкритому судовому засіданні в приміщенні Сумського апеляційного суду в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу прокуратури Сумської області

на рішення Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 06 лютого 2019 року, ухвалене у складі судді Семенюк І.М. в приміщенні Конотопського міськрайонного суду Сумської області -

В С Т А Н О В И В:

В серпні 2018 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звернулися до суду з позовом до Державної казначейської служби України, третя особа: прокуратура Сумської області про відшкодування моральної шкоди.

Свої вимоги мотивують тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер їх син ОСОБА_3 за наступних обставин. 27.11.2010 року близько 22-30 години біля службового приміщення лінійного пункту міліції, розташованого на території залізничної станції м. Шостка по вул. Привокзальна, 2 було виявлено тіла двох інспекторів патрульної служби 1-ї роти батальйону патрульної служби при Управлінні МВС України на Південно ОСОБА_4 залізниці ОСОБА_3 , а також інспектора патрульної служби 2-ї роти батальйону патрульної служби при Управлінні МВС України на Південно-Західній залізниці сержанта міліції ОСОБА_5 .

28.11.2010 року постановою Шосткинського міжрайонного прокурора Мироненко О.В. була порушена кримінальна справа, за фактом вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України (умисне вбивство), у відповідності до якої вже розроблена та висунута одна єдина версія про те, що смерть молодшого сержанта міліції ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 настала в результаті самогубства, а смерть сержанта міліції ОСОБА_5 настала в результаті гострої крововтрати, наскрізного вогнепального поранення грудної клітини з пошкодженням серця та обох легенів. 16.02.2011 року своєю постановою слідчий Конотопської транспортної прокуратури Рудой А.В. перекваліфікував кримінальну справу за фактом вчинення ОСОБА_3 вбивства ОСОБА_5 з ч. 1 ст. 115 КК України на ч. 1 ст. 119 КК України. Після нетривалого розслідування такої тяжкої та резонансної справи, що пов`язана зі смертю працівників правоохоронних органів, вже 25.02.2011 року слідчий Конотопської транспортної прокуратури Рудой А.В. закрив кримінальну справу стосовно ОСОБА_3 у зв`язку з його смертю. Не погодившись з даною постановою слідчого, позивачі оскаржили її до суду. При скасуванні постанови слідчого, судами було зроблено основний акцент на тому, що слідчим не доведено досудове розслідування до кінця, не виконано вимог законодавства в частині того, що близькі родичі наполягають на реабілітації особи, яка померла, тому досудове розслідування закрито незаконно, до справи не залучені батьки померлого, котрого посмертно звинуватили у вчиненні злочину. Намагання прокуратури закрити справу продовжувалися 9 разів. Всі постанови про закриття кримінальної справи були винесені за однією й тією самою обставиною у зв`язку зі смертю підозрюваного. Всі ці постанови були скасовані в судовому порядку. У судових рішеннях неодноразово наголошувалось на тому, що кримінальна справа повинна бути спрямована до суду для вирішення обвинувачення по суті та реалізації права особи на реабілітацію, якщо на цьому наполягають близькі родичі. Лише 18.07.2012 року слідчим винесено постанову про притягнення в якості обвинуваченого ОСОБА_3 , а 01.08.2012 року винесено постанову про допуск до участі у кримінальній справі як захисника обвинуваченого близьких родичів підозрюваного його батьків ОСОБА_2 та ОСОБА_1 26.06.2014 року на ім`я ОСОБА_3 було складено обвинувальний акт, кримінальне провадження завершено. За наслідками судового розгляду обвинувального акту відносно ОСОБА_3 11.08.2016 року Шосткинським міськрайонним судом Сумської області ухвалено виправдовувальний вирок за відсутністю в діях ОСОБА_3 складу злочину. Вказаний вирок залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Сумської області від 25.03.2017 року та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 14.12.2017 року. Намагання органу прокуратури спотворити обставини вбивства ОСОБА_3 та ОСОБА_5 шляхом звинувачення у вбивстві ОСОБА_3 розпалось у суді. Органи прокуратури, замість того, щоб з`ясувати особу злочинця та покарати його за вбивство ОСОБА_3 та ОСОБА_5 вдались до протиправних та незаконних дій, спотворення істини, звинувативши невинувату особу ОСОБА_3 . Така протиправна поведінка державного органу завдала болю та страждань позивачам, при цьому ці події ще були пов`язані з страшною трагедією вбивством їх сина. Відновлення честі та гідності сина на протязі цих років було сенсом життя позивачів. Починаючи з 28.11.2010 року (порушення кримінальної справи) по 26.06.2014 року (складення обвинувального акту) позивачі вели щоденну боротьбу проти всього складу прокуратури Сумської області, котра не хотіла відступати від своєї єдиної версії щодо обвинувачення ОСОБА_3 і не направляла справу до суду, хоча на цьому наполягали позивачі. Розгляд даного кримінального провадження не був типовим, усі права та обов`язки обвинуваченого фактично здійснювали позивачі, котрі й відстоювали права свого сина на реабілітацію.

З врахуванням наведеного, приймаючи до уваги тривалість часу необхідного для реабілітації Бренька М.А., захворювання, що отримали позивачі в результаті систематичних хвилювань, просять стягнути з Державної казначейської служби за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку моральну шкоду по 350 000 грн кожному.

Рішенням Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 06 лютого 2019 року позов ОСОБА_1 та ОСОБА_2 задоволено в повному обсязі.

В апеляційній скарзі прокуратура Сумської області, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову. У своїх доводах вказує на те, що право на відшкодування моральної шкоди, завданої органами досудового розслідування чи прокуратурою у зв`язку з незаконним здійсненням кримінального провадження, виникає особисто у громадянина, щодо якого таке провадження відбувалося, і є особистим немайновим правом, яке в порядку спадкування не переходить до батьків.

У відзиві на апеляційну скаргу позивачі зазначають про необґрунтованість апеляційної скарги та зазначають, що їх сина було посмертно реабілітовано, а незаконність рішень органів слідства та прокуратури була встановлена судами, що є підставою для відшкодування моральної шкоди.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників прокуратури Сумської області Вортоломей І.Г., Державної казначейської служби України Дєдушкіну Є.В., які підтримали апеляційну скаргу, позивачів та їх представника адвоката Кондратенка М.М., які заперечують проти апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що син позивачів ОСОБА_3 працював інспектором патрульної служби при УМВС України. 27 листопада 2010 року близько 22 год. 30 хв. біля службового приміщення лінійного пункту міліції на території залізничної станції м. Шостка було виявлено тіла двох інспекторів патрульної служби Бренька М.А. та Жадовця С.С.

Шосткинським міжрайонним прокурором 28 листопада 2010 року була порушена кримінальна справа № 10690087 за фактом вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України. В постанові про порушення кримінальної справи зазначено, що смерть сержанта міліції ОСОБА_5 настала в результаті гострої крововтрати, наскрізного вогнепального поранення грудної клітини з пошкодженням серця та обох легенів. Смерть молодшого сержанта міліції ОСОБА_3 настала в результаті вчинення самогубства шляхом здійснення пострілу у голову в область правої скроні (а. с. 16).

16 лютого 2011 року слідчим Конотопської транспортної прокуратури кримінальна справа № 10690087, порушена за фактом виявлення трупів ОСОБА_5 та ОСОБА_3 за ознаками злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України перекваліфіковано за фактом вчинення ОСОБА_3 вбивства ОСОБА_5 через необережність за ознаками складу злочину, передбаченого ч. 1 ст. 119 КК України (а. с. 17-18).

Постановою Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 06 травня 2011 року, яка залишена без змін ухвалою Апеляційного суду Сумської області від 14 червня 2011 року, скасовано постанову слідчого Конотопської транспортної прокуратури від 25 лютого 2011 року про закриття кримінальної справи № 10690087 щодо ОСОБА_3 у зв`язку з його смертю (а. с. 20-24).

Постановою Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 14 грудня 2011 року, яка залишена без змін ухвалою Апеляційного суду Сумської області від 24 січня 2012 року, скасовано постанову слідчого Конотопської транспортної прокуратури від 31 жовтня 2011 року про закриття кримінальної справи № 10690087 щодо ОСОБА_3 у зв`язку з його смертю (а. с. 30-33).

Постановою Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 22 травня 2012 року, яка залишена без змін ухвалою Апеляційного суду Сумської області від 14 червня 2012 року, скасовано постанову слідчого Конотопської транспортної прокуратури від 26 квітня 2012 року про закриття кримінальної справи № 10690087 щодо ОСОБА_3 у зв`язку з його смертю (а. с. 41-45).

Постановою слідчого Конотопської транспортної прокуратури від 18 липня 2012 року ОСОБА_6 А притягнуто в якості обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 119 КК України (а.с.25-27).

01 серпня 2012 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 були допущені до участі у кримінальній справі № 10690087 як захисники обвинуваченого ОСОБА_3 (а. с. 28-29).

Постановою Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 12 грудня 2012 року, яка залишена без змін ухвалою Апеляційного суду Сумської області від 14 лютого 2013 року, слідчому Конотопської транспортної прокуратури відмовлено у вирішенні питання про закриття кримінальної справи № 10690087 у зв`язку зі смертю обвинуваченого ОСОБА_7 (а. с. 34-40).

Ухвалою слідчого судді Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 18 травня 2013 року скасовано постанову прокурора Конотопської прокуратури від 29 квітня 2013 року про закриття кримінального провадження № 0000003 щодо ОСОБА_3 у зв`язку з його смертю (а. с. 46-48).

Ухвалою слідчого судді Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 14 червня 2013 року скасовано постанову прокурора Конотопської прокуратури від 31 травня 2013 року про закриття кримінального провадження № 0000003 щодо ОСОБА_3 у зв`язку з його смертю (а. с. 49-50).

Ухвалою слідчого судді Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 16 липня 2013 року скасовано постанову прокурора Конотопської прокуратури від 26 червня 2013 року про закриття кримінального провадження № 0000003 щодо ОСОБА_3 у зв`язку з його смертю (а. с. 51-53).

Ухвалою слідчого судді Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 27 вересня 2013 року скасовано постанову прокурора Конотопської прокуратури від 11 вересня 2013 року про закриття кримінального провадження № 0000003 щодо ОСОБА_3 у зв`язку з його смертю (а. с. 54-56).

Ухвалою слідчого судді Зарічною районного суду м. Суми від 15 травня 2014 року скасовано постанову прокурора прокуратури Сумської області від 11 квітня 2014 року про закриття кримінального провадження № 0000003 щодо ОСОБА_3 у зв`язку з його смертю (а. с. 57).

26 червня 2014 року старшим слідчим слідчого відділу прокуратури Сумської області винесено повідомлення про підозру щодо ОСОБА_3 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 119 КК України та затверджено обвинувальний акт (а. с. 58-62).

Вироком Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 11 серпня 2016 року ОСОБА_3 виправдано за обвинувачення у вчинення вбивства ОСОБА_5 через необережність за відсутністю в його діях складу злочину (а. с. 64-70).

Ухвалами Апеляційного суду Сумської області від 15 березня 2017 року та Вищого спеціалізованого суду України від 14 грудня 2017 року вказаний вирок суду залишено без змін (а. с. 71-77).

На даний час за фактом смерті ОСОБА_3 ведеться кримінальне провадження № 0000074 (а. с. 80).

Задовольняючи позов, суд першої інстанції входив з того, що сина позивачів було безпідставно обвинувачено у вчиненні вбивства з необережності і позивачі з 27 листопада 2010 року по 14 грудня 2017 року перебували у постійному стресовому стані та зазнали сильних душевних та моральних страждань не тільки через смерть їх дитини, а й через постійні намагання встановити істину у справі, добиваючись від працівників правоохоронних органів проведення процесуальних дій, направлених на повне і всебічне з`ясування обставин справи, пройшовши через багаторазові судові розгляди їх заяв і скарг, про правомірність яких свідчить ряд судових рішень, якими скасовувалися рішення слідчих про закриття з нереабілітуючих їх сина обставин справи, а тому вимоги позивачів про відшкодування моральної шкоди у заявленому ними розмірі є обґрунтованими. При цьому суд керувався положеннями ст. ст. 23, 1167, 1168, 1176 ЦК України, Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» (далі - Закон).

Проте повністю погодитись з висновками суду першої інстанції колегія суддів не може, оскільки суд дійшов їх з неправильним застосуванням норм матеріального права.

Відповідно до роз`яснень п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства, що регулюють провадження у справі до судового розгляду» уточнюючи позовні вимоги або заперечення проти позову, суд визначає характер спірних правовідносин сторін, зміст їх правових вимог і матеріальний закон, що їх регулює, і яким належить керуватися при вирішенні спору. Зокрема, у позивача суд повинен з`ясувати предмет позову (що конкретно вимагає позивач), підставу позову (чим він обґрунтовує свої вимоги) і зміст вимоги (який спосіб захисту свого права він обрав). З урахуванням вимог і заперечень сторін, обставин, на які посилаються інші особи, які беруть участь у справі, а також норм права, які підлягають застосуванню, суд визначає факти, які необхідно встановити для вирішення спору, і які з них визнаються кожною стороною, а які підлягають доказуванню. Оскільки підставою позову є фактичні обставини, що наведені у заяві, то зазначення позивачем конкретної правової норми на обґрунтування позову не є визначальним при вирішенні судом питання про те, яким законом керуватися при вирішенні спору.

Обгрунтовуючи свої вимоги про відшкодування їм державою моральної шкоди, позивачі посилались на те, що їх загиблого сина працівника міліції було безпідставно обвинувачено у скоєнні злочину та починаючи з 28.11.2010 року (порушення кримінальної справи) вони наполягали на його реабілітації. Проте органи прокуратури наполягали на винності їх сина та 9 разів виносили постанови про закриття кримінальної справи у зв`язку з його смертю. Однак, всі ці постанови були скасовані районними судами та залишені в силі апеляційним судом.

Суди визнавали, що постанови про закриття кримінальної справи у зв`язку зі смертю ОСОБА_3 виносились з порушенням норм діючого кримінально-процесуального законодавства, оскільки родичі померлого наполягають на його реабілітації, і в цьому разі досудове слідство повинно бути завершено складанням обвинувального висновку та направленням справи до суду або закриттям кримінальної справи у зв`язку з відсутністю події або складу злочину. Крім того, не було вжито всіх передбачених законом заходів для всебічного, повного і об`єктивного дослідження обставин справи.

Згідно ч. 7 ст. 374 КПК України (1960 р.) вказівки суду, який розглянув справу в апеляційному провадженні є обов`язковими для органів дізнання чи досудового слідства і суду першої інстанції при повторному розгляді справи. Однак органи досудового розслідування та прокуратури продовжували закривати кримінальну справу все з тієї ж підстави - у зв`язку зі смертю ОСОБА_3 , не зважаючи на вказівки суду, вимоги кримінально-процесуального законодавства та заяви батьків про необхідність реабілітації сина.

Положеннями кримінально-процесуального законодавства визначено, що кожному гарантується право на справедливий розгляд та вирішення справи в розумні строки незалежним і неупередженим судом, створеним на підставі закону. Кожен має право на участь у розгляді в суді будь-якої інстанції справи, що стосується його прав та обов`язків. Також закріплене право підозрюваного на відновлення його репутації у разі, якщо підозра, обвинувачення не підтвердилися.

З аналізу наведених норм, вбачається, що у разі смерті учасника процесу, стосовно якого проводиться досудове розслідування, певних процесуальних можливостей набувають особи, які були пов`язані родинними чи іншими соціальними зв`язками з померлим і зацікавлені у збереженні його доброго імені. Відповідно ці особи вправі просити про доведення досудового розслідування до кінця, а закриття провадження в такому випадку прокурором неможливе з огляду на вимоги п. 8 ч. 1 ст. 6 КПК України (1960 р.), в якій міститься твердження стосовно необхідності продовження провадження для реабілітації померлого.

Права підозрюваного (обвинуваченого) на розгляд справи відносно нього безстороннім і неупередженим судом, а також принципи презумпції невинуватості зберігаються за ним навіть після його смерті і права вимагати продовження досудового розслідування і реабілітації померлого набувають наведені вище особи, що узгоджується з нормами Європейської конвенції з прав людини.

Обґрунтовуючи вимоги про відшкодування моральної шкоди, позивачі посилались на те, що смерть сина назавжди змінила їх життя, вони живуть з постійним тягарем втрати дитини, яка посилюється незаконними намаганнями слідства та прокуратури спотворити обставини події 27 листопада 2010 року, незаконність дій та рішень цих органів державної влади були встановлені численними рішеннями судів від 25 лютого 2011 року, 31 жовтня 2011 року, 01 листопада 2012 року, 26 квітня 2012 року, 29 квітня 2013 року, 31 травня 2013 року, 26 червня 2013 року, 11 вересня 2013 року, 11 квітня 2014 року. Така ситуація породжує віру у безкарність посадових осіб слідства та прокуратури, підриває авторитет органів державної влади.

Внаслідок таких дій посадових осіб позивачі відчували стрес, душевні страждання, хвилювання, розлади здоров`я, зміни психоемоційного стану, вони були змушені відволікатися від своїх звичайних справ та професійних планів, докладати додаткових зусиль та витрачати час для захисту прав загиблого сина.

Крім того, вказують на погіршення стосунків з іншими людьми, приниження честі та гідності їх сина, що спричинило моральні страждання позивачам, як батькам, які жодного дня не вірили у версію слідства, яка також була висвітлена у засобах масової інформації. Внаслідок незаконного обвинувачення покійного сина та вказівки на самогубство, вони не змогли поховати його з почестями як загиблого працівника МВС, не отримали належних грошових виплат, не могли провести обряд поховання за церковними канонами.

Позивачі вели щоденну боротьбу протягом 8 років за відновлення репутації їх сина та зрештою ОСОБА_3 було виправдано рішенням суду, яке пройшло апеляційну та касаційну інстанції та було залишено в силі, що фактично відновило їх віру у правосуддя.

Зазначені позивачами обставини повністю підтверджуються дослідженими судом першої інстанції доказами.

Відповідно до ст. 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади при здійсненні ним своїх повноважень відшкодовується державою незалежно він вини цього органу.

Згідно зі ст. 2 ЦК України держава Україна є учасником цивільних відносин, а тому має бути відповідачем у справах про відшкодування шкоди за рахунок держави. Її в таких випадках представляє орган, який здійснює функції держави у цих правовідносинах.

Відповідно до ч. 2 ст. 25 Бюджетного кодексу України відшкодування відповідно до закону шкоди, завданої фізичній чи юридичній особі внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади (органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого бездіяльності органів державної влади (органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування), а також їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень, здійснюється державою (Автономною Республікою Крим, органами місцевого самоврядування) у порядку, визначеному законом.

Підпунктом 1 п. 3 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.04.2015 №215 (далі - Положення), реалізацію державної політики у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів здійснює Державна казначейська служба України.

Відповідно до покладених завдань Державна казначейська служба України здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду (пп. 3 п. 4 Положення).

Позивачі зазнали душевних страждань та їм була завдана моральна шкода незаконними рішеннями та бездіяльністю органів прокуратури, які тривалий час всупереч вказівок суду, в порушення норм кримінально-процесуального законодавства, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод згідно якої кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, і це право зберігається за особою навіть після його смерті і права вимагати продовження досудового розслідування і реабілітації померлого набувають особи, які були пов`язані родинними чи іншими соціальними зв`язками з померлим і зацікавлені у збереженні його доброго імені, виносили постанови про закриття кримінальної справи у зв`язку зі смертю підозрюваного ОСОБА_3 (сина позивачів), не направляли справу до суду для встановлення обґрунтованості висунутого проти нього обвинувачення, внаслідок чого також було втрачено час для встановлення осіб, винних у смерті сина позивачів.

Згідно із ст. 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію і практику Суду як джерело права.

У рішенні ЄСПЛ в справі «Недайборщ проти РФ» від 01 липня 2010 року (Скарга № 42255/04) Європейський суд з прав людини у п. 37 в черговий раз зазначив свою незмінну позицію, що заявник не зобов`язаний надавати будь-які докази наявності понесеної ним моральної шкоди (див., серед численних інших джерел, Рішення Європейського суду від 15 жовтня 2009 року у справі «Антипенков проти Російської Федерації» (Antipenkov v. Russia) п. 82, скарга № 33470/03; Рішення Європейського суду від 14 лютого 2008 року у справі «Пшеничний проти Російської Федерації» (Pshenichnyy v. Russia), п. 35, скарга № 30422/03; Рішення Європейського Суду у справі «Гарабаєв проти Російської Федерації» (Garabayev v. Russia), п. 113, скарга № 38411/02, ЕСПЧ 2007-VII (витяг); а також Рішення Європейського Суду від 01 червня 2006 року у справі «Грідін проти Російської Федерації» (Gridin v. Russia), п. 20, скарга № 4171/04).

В п.78 Рішення Європейського Суду з прав людини «Мельниченко проти України» від 19 жовтня 2004 року Суд зазначив, що моральна шкода має визначатися за автономними критеріями, що випливають з Конвенції, а не на підставі принципів, визначених у національному законодавстві чи практиці відповідної держави. В свою чергу у п.50 Рішення Європейського Суду з прав людини справа «Полтораченко проти України» (заява № 77317/01) 18 січня 2005 року Суд, присуджуючи заявнику компенсацію моральної шкоди, зазначив, що заявник може розглядатись як такий, що зазнав певного розчарування та страждання в результаті встановленого у цій справі порушення.

Враховуючи наведене, тривалість та глибину душевних страждань позивачів, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про обґрунтованість позовних вимог про відшкодування моральної шкоди в заявленому розмірі.

В той же час, на обґрунтування позову позивачі помилково зазначили положення ст. 1167, ст. 1176 ЦК України та Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», якими спірні правовідносини не регулюються.

Суд першої інстанції також невірно визначив матеріальний закон, що регулює спірні правовідносини, керуючись вказаними нормами матеріального права. Крім того суд помилково послався на ст. 1168 ЦК України, яка регулює питання відшкодування моральної шкоди, завданої смертю фізичної особи, яку не зазначали позивачі у своїй заяві з посиланням на відповідні обставини.

Згідно п. 2 ч. 2 ст. 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт.

За частинами 1, 2 ст. 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом.

Згідно з ч.1 ст.1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» (далі Закон) підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок: незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян.

Пунктом 5 ст. 3 Закону передбачено, що у наведених у ст. 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовуються моральна шкода.

А відповідно до ст. 6 Закону, у разі смерті громадянина, право на відшкодування шкоди переходить до спадкоємців лишу у передбачених п.п. 1, 2, 3 і 4 ст. 3 цього Закону.

Тобто, особою, що має право вимагати відшкодування завданої їй моральної шкоди на підставі наведених норм матеріального права, є безпосередньо особа відносно якої вчинялись дії, зазначені в п. 2 ч. 2 ст. 1167, ч. 1 ст. 1176 ЦК України, ч.1 ст.1 Закону.

За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами незалежно від їх вини (статті 1173, 1174 цього Кодексу).

Отже, на підставі п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України рішення суду першої інстанції підлягає зміні в частині мотивів задоволення позову ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди з зазначенням, що позов підлягає задоволенню за викладених в даній постанові підстав.

Керуючись ст. ст. 367; 374 ч. 1 п. 2; 376 ч. 1 п. 4; 381-382 ЦПК України, суд -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу прокуратури Сумської області задовольнити частково.

Рішення Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 06 лютого 2019 року змінити в частині мотивів задоволення позову ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 06 червня 2019 року.

Головуючий: Т.А. Левченко

Судді: В.І. Криворотенко

С.Г. Хвостик