Справа № 140/2732/18
Провадження № 22-ц/801/838/2019
Головуючий у суді 1-ї інстанції Науменко С. М.
Доповідач:Панасюк О. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 травня 2019 рокуСправа № 140/2732/18м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Панасюка О. С. (суддя - доповідач),

суддів Шемети Т. М., Якименко М. М.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Немирівського районного суду Вінницької області у складі судді Науменка С. М. від 18 лютого 2019 року (повний текст рішення складено 19 лютого 2019 року) у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Ковалівської сільської ради Немирівського району Вінницької області про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю, -

встановив:

29 жовтня 2018 року ОСОБА_1 звернулась з цим позовом.

На обґрунтування позовних вимог посилалась на те, що 06 березня 2001 року між нею та ОСОБА_2 було укладено договір купівлі-продажу житлового будинку в АДРЕСА_1 . У ОСОБА_2 на час укладення договору купівлі-продажу будинку не було правовстановлюючих документів на земельну ділянку, на якій розташований будинок, площею 0,31 га, а тому рішенням Ковалівської сільської ради Немирівського району Вінницької області від 20 лютого 2001 року їй було надано цю земельну ділянку в постійне користування.

Оскільки земельною ділянкою заволоділа добросовісно, безперервно і відкрито володіє цим нерухомим майном протягом 17 років просила визнати за нею право власності на земельну ділянку загальною прощею 0,31 га, яка розташована у АДРЕСА_1 , за набувальною давністю.

Рішенням Немирівського районного суду Вінницької області у позові відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що оскільки позивачка не зверталась до Ковалівської сільської ради Немирівського району Вінницької області із заявою про передачу їй земельної ділянки у власність відповідно до статті 119 Земельного кодексу України (далі ЗК України), сільська рада не відмовляла їй у передачі цієї ділянки у власність і не залишила її заяви без розгляду, то підстави для судового захисту її права відсутні.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, просила скасувати рішення суду і ухвалити нове про задоволення позову.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги посилалась на ті ж обставини, що і у позовній заяві.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги апеляційний суд прийшов до висновку, що вона задоволенню не підлягає з огляду на таке.

Частинами першою третьою статті 367 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

За змістом статті 374 ЦПК України апеляційний суд залишає судове рішення без змін, а скаргу без задоволення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (стаття 375 ЦПК України).

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що за договором купівлі-продажу від 06 березня 2001 року ОСОБА_1 купила у ОСОБА_3 житловий будинок з господарськими будівлями за адресою: АДРЕСА_1 (а. с. 22).

Згідно з довідкою Ковалівської сільської ради Немирівського району Вінницької області від 24 жовтня 2018 року № 3311 земельна ділянка загальною площею 0, 31 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , належить ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, зареєстрованого в реєстрі за № 2-3378 від 29 жовтня 1999 року (а. с. 26).

Рішенням Ковалівської сільської ради Немирівського району Вінницької області від 20 лютого 2001 року ОСОБА_1 надано в постійне користування земельну ділянку розміром 0,31 га за тією ж адресою (а. с. 23).

Відповідно до статті 119 ЗК України громадяни, які добросовісно, відкрито і безперервно користуються земельною ділянкою протягом п`ятнадцяти років, але не мають документів, які б свідчили про наявність у них прав на цю земельну ділянку, можуть звернутися до органу державної влади або органу місцевого самоврядування з клопотанням про передачу її у власність або надання в користування.

Передача земельної ділянки у власність або у користування громадян на підставі набувальної давності здійснюється в порядку, встановленому цим Кодексом.

Аналіз статті 119 ЗК України дає підстави для висновку, що не передбачено жодних переваг для осіб, зазначених у частині першій цієї статті, оскільки навіть дотримання всіх умов набувальної давності не призводить до виникнення права власності на землю та фактично відсилає до загального порядку надання земельних ділянок у власність або в користування (статті 118, 123 ЗК України).

Ця норма надає лише право звернення до органу державної влади або місцевого самоврядування з клопотанням про передачу земельної ділянки у власність чи користування і не передбачає обов`язкової передачі земельної ділянки у власність чи користування таким особам при дотриманні передбаченої законом процедури звернення та подання необхідних документів (до такого висновку прийшов Верховний Суд у справі № 742/2916/15-ц, постанова від 11 квітня 2018 року).

Згідно з статтею 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом.

Положеннями частин першої, шостої статті 118 ЗК України встановлено, що громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідної районної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки. У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим.

Громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідної районної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства).

Статтями 335, 344 ЦК України встановлено, що право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ.

Отже, за набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, що не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно, або на майно, що придбано добросовісним набувачем і у витребуванні якого власнику було відмовлено.

Оскільки земельна ділянка площею 0,31 га, яка розташована в АДРЕСА_1 , перебуває в комунальній власності Ковалівської сільської ради Немирівського району Вінницької області, ОСОБА_1 заяви про надання їй цієї ділянки у власність у встановленому статтями 116, 118 ЗК України порядку не подавала, то суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про відсутність підстав для судового захисту права позивачки шляхом визнання за нею права власності на земельну ділянку за набувальною давністю.

Крім того, згідно з частиною першою статті 79 ЗК України земельна ділянка - це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами.

Відповідно до частин першої, третьої, четвертої, дев`ятої статті 79-1 ЗК України формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав.

Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру.

Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі.

Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера.

Земельна ділянка може бути об`єктом цивільних прав виключно з моменту її формування (крім випадків суборенди, сервітуту щодо частин земельних ділянок) та державної реєстрації права власності на неї.

Однак, як видно із матеріалів справи земельна ділянка площею 0,31 га, розташована в АДРЕСА_1 , у встановленому порядку (з виготовленням технічної документації, встановленням меж та присвоєнням кадастрового номера) сформована не була, а тому не набула статусу об`єкта цивільних прав, в тому числі і права власності.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 375, 381, 384 ЦПК України апеляційний суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Немирівського районного суду Вінницької області від 18 лютого 2019 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий підпис О. С. Панасюк

Судді: підпис Т. М. Шемета

підпис М. М. Якименко

Згідно з оригіналом О. С. Панасюк