Справа № 524/6306/18
Провадження № 6/524/120/19
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 червня 2019 року Автозаводський районний суд м. Кременчука в складі: головуючого - судді - Нестеренка С.Г., при секретарі - Бельченко Н.Л., за участі заявника ОСОБА_1 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кременчуці Полтавської області заяву ОСОБА_1 про визнання судового наказу, виданого 01 жовтня 2018 року Автозаводським районним судом м. Кременчука за заявою ОСОБА_2 про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 коштів на утримання малолітньої дитини, таким, що не підлягає виконанню, -

В С Т А Н О В И В:

04 березня 2019 року до суду звернувся ОСОБА_1 з заявою про визнання таким, що не підлягає виконанню судового наказу, виданого 01 жовтня 2018 року Автозаводським районним судом м. Кременчука за заявою ОСОБА_2 про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 коштів на утримання малолітньої дитини.

Заяву обґрунтовано тим, що при видачі судового наказу судом не було встановлено обставини справи, які мають істотне значення для її вирішення, а саме не було встановлено те, що малолітня дитина на утримання якої стягнуті кошти із заявника на користь ОСОБА_2 проживає за однією адресою разом зі стягувачем (матірю) і боржником (батьком), і більшу частину витрат на утримання дитини покладено на нього ОСОБА_1 як батька дитини.

У судовому засіданні заявник ОСОБА_1 заяву підтримав, просив задовольнити, посилаючись на обставини, які зазначені у заяві.

Заінтересована особа ОСОБА_2 та представник заінтересованої особи Автозаводського відділу ДВС міста Кременчук ГТУЮ у Полтавській області у судове засідання не прибули, були повідомлені про час та місце розгляду заяви. Волочай Л.І. та керівництво Автозаводського відділу ДВС міста Кременчук ГТУЮ у Полтавській області просили розглянути справу відповідно за її відсутності та відсутності представника відділу, про що надали письмові заяви.

Суд, вислухавши пояснення заявника, вивчивши матеріали справи, встановив наступне.

01 жовтня 2018 року Автозаводським районним судом м. Кременчука було видано судовий наказ, яким було стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 , зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , аліменти на утримання малолітньої дитини - доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 в розмірі 1/4 частини зі всіх видів заробітку, щомісячно, починаючи з 31 липня 2018 року до досягнення дитиною повноліття, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідного віку, як мінімального гарантованого розміру аліментів на одну дитину (а.с. 24).

Крім того, з ОСОБА_1 стягнуто судовий збір у розмірі 176,20 грн.

Вказано про негайне виконання судового наказу в межах платежу за один місяць та строк пред`явлення до виконання.

Одночасно у судовому наказі наявні роз`яснення наслідків видачі судового наказу з посиланням на ст. ст. 161, 167, 170 ЦПК України.

Заявник ОСОБА_1 21 лютого 2019 року був ознайомлений з матеріалами справи за заявою про видачу судового наказу (а.с.32).

26 березня 2019 року до Полтавського апеляційного суду ОСОБА_1 було подано апеляційну скаргу на наказ виданий Автозаводським районним судом м. Кременчука 01 жовтня 2018 року.

Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 19 квітня 2019 року ОСОБА_1 було відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на судовий наказ, виданий суддею Автозаводського районного суду м. Кременчука Нестеренко С.Г. 01 жовтня 2018 року по справі за заявою ОСОБА_1 коштів на утримання малолітньої дитини (а.с. 66-67).

Згідно ч. 3 ст. 431 ЦПК України виконавчий лист, судовий наказ, а у випадках, встановлених цим Кодексом, - ухвала суду є виконавчими документами. Виконавчий лист, судовий наказ, ухвала мають відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 432 ЦПК України суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Згідно з роз`ясненнями, наданими ВССУ у п. 5 Узагальнень «Про практику розгляду судами процесуальних питань, пов`язаних із виконанням судових рішень у цивільних справах», словосполучення «або з інших причин» не стосується припинення обов`язку боржника, який підлягає виконанню, а є іншими причинами, наприклад, в апеляційному чи касаційному порядку скасовано чи змінено рішення суду, або ж у зв`язку з нововиявленими обставинами, виконавчий лист ще не виконаний.

Отже, підстави визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, можна поділити на дві групи: матеріально-правові (відсутність у боржника обов`язку) та процесуально-правові (обставини, що свідчать про помилкову видачу виконавчого листа).

Обов`язок боржника може припинятися з передбачених законом підстав. Підстави припинення цивільно-правових зобов`язань, зокрема містить глава 50 розділу І Книги п`ятої ЦК України.

Так, зобов`язання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов`язань переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання.

Як постає з матеріалів справи, заявник ОСОБА_1 та заінтересована особа ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі з 04 червня 2005 року, який було розірвано рішенням суду від 23 вересня 2015 року.

Заявник ОСОБА_1 та заінтересована особа ОСОБА_2 не укладали у нотаріальному порядку договір про порядок та способи утримання і виховання дочки. Зобов`язання батька та матері щодо утримання малолітньої неповнолітньої дочки ОСОБА_3 не були припинені.

Процесуальними підставами для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню є обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа, зокрема: видача виконавчого листа за рішенням, яке не набрало законної сили (крім тих, що підлягають негайному виконанню); коли виконавчий лист виданий помилково за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню; видача виконавчого листа на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди, яка не передбачала вжиття будь-яких примусових заходів або можливості її примусового виконання і, як наслідок, видачі виконавчого листа; помилкової видачі виконавчого листа, якщо вже після видачі виконавчого листа у справі рішення суду було скасоване; видачі виконавчого листа двічі з одного й того ж питання у разі віднайдення оригіналу виконавчого листа вже після видачі його дубліката; пред`явлення виконавчого листа до виконання вже після закінчення строку на пред`явлення цього листа до виконання.

У ст. 168 ЦПК України визначено зміст судового наказу, зокрема у судовому наказі зазначаються:

1. 1) дата видачі наказу; 2) найменування суду, прізвище та ініціали судді, який видав судовий наказ; 3) повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові для фізичних осіб) стягувача і боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України стягувача та боржника, реєстраційний номер облікової картки платника податків стягувача та боржника (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серія паспорта стягувача та боржника для фізичних осіб - громадян України, а також інші дані, якщо вони відомі суду, які ідентифікують стягувача та боржника; 4) посилання на закон, на підставі якого підлягають задоволенню заявлені вимоги; 5) сума грошових коштів, які підлягають стягненню; 6) сума судових витрат, що сплачена заявником і підлягає стягненню на його користь з боржника; 7) повідомлення про те, що під час розгляду вимог у порядку наказного провадження та видачі судового наказу суд не розглядає обґрунтованість заявлених стягувачем вимог по суті; 8) відомості про порядок та строки подання заяви про скасування судового наказу; 9) дата набрання судовим наказом законної сили; 10) строк пред`явлення судового наказу до виконання; 11) дата видачі судового наказу стягувачу.

2. Зазначені у пунктах 9-11 частини першої цієї статті відомості вносяться до судового наказу у день його видачі стягувачу для пред`явлення до виконання.

3. Судовий наказ складається і підписується суддею у двох примірниках, один з яких залишається у суді, а другий видається під розписку або надсилається стягувачу на його офіційну електронну адресу, або рекомендованим листом із повідомленням про вручення, чи цінним листом з описом вкладеного після набрання ним законної сили у разі відсутності електронної офіційної адреси.

Крім того, у ч. 1 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено вимоги до виконавчого документа, а саме у виконавчому документі зазначаються:

1) назва і дата видачі документа, найменування органу, прізвище, ім`я, по батькові та посада посадової особи, яка його видала;

2) дата прийняття і номер рішення, згідно з яким видано документ;

3) повне найменування (для юридичних осіб) або прізвище, ім`я та, за наявності, по батькові (для фізичних осіб) стягувача та боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або адреса місця проживання чи перебування (для фізичних осіб), дата народження боржника - фізичної особи;

4) ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань стягувача та боржника (для юридичних осіб - за наявності); реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті) боржника (для фізичних осіб - платників податків);

5) резолютивна частина рішення, що передбачає заходи примусового виконання рішень;

6) дата набрання рішенням законної сили (крім рішень, що підлягають негайному виконанню);

7) строк пред`явлення рішення до виконання. У виконавчому документі можуть зазначатися інші дані (якщо вони відомі суду чи іншому органу (посадовій особі), що видав виконавчий документ), які ідентифікують стягувача та боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення, зокрема місце роботи боржника - фізичної особи, місцезнаходження майна боржника, реквізити рахунків стягувача і боржника, номери їх засобів зв`язку та адреси електронної пошти. У разі пред`явлення до примусового виконання рішення міжнародного юрисдикційного органу у випадках, передбачених міжнародним договором України, такий виконавчий документ повинен відповідати вимогам, встановленим міжнародним договором України.

Судовий наказ, який було видано 01 жовтня 2018 року, за змістом та порядком оформлено у відповідності до вимог ст. 168 ЦПК України та ст. 4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження». До того ж, суд не вбачає наявність помилки у видачі цього судового наказу щодо вирішення питання про стягнення коштів на утримання дитини (аліментів), оскільки його було видано на підставі поданої заявником відповідної заяви.

Згідно з положеннями ст. 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

У відповідності до ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судових рішень має наслідком юридичну відповідальність, установлену законом .

Судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України відповідно до ч. 1 ст. 18 Цивільного процесуального кодексу України.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини право на виконання рішення, яке виніс суд, є невід`ємною частиною «права на суд», а ефективний захист сторони у справі, а отже, і відновлення справедливості, передбачає зобов`язання адміністративних органів виконувати рішення (наприклад, п. 41 рішення у справі «Горнсбі проти Греції» від 19.03.97 року).

Заявником не подано до суду належні і допустимі докази про наявність підстав для визнання цього судового наказу таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, що його було видано помилково, або якщо обов`язок заявника як боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням заявником як боржником чи іншою особою в його інтересах або з інших причин обов`язку щодо сплати присуджених коштів на утримання малолітньої дитини.

Крім того, суд констатує той факт, що заявником та його представником було обрано невірний спосіб захисту законних прав та інтересів самого заявника. Так, згідно із ч. 7 ст. 170 ЦПК України у разі видачі судового наказу відповідно до пункту 4 частини першої статті 161 цього Кодексу боржник має право звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів. Відповідно ч. 8 ст. 170 ЦПК України у разі видачі судового наказу відповідно до пунктів 4 і 5 частини першої статті 161 цього Кодексу, судовий наказ може бути переглянуто за нововиявленими обставинами у порядку, встановленому главою 3 розділу V цього Кодексу. Також, у відповідності до ч. 4 ст. 273 УПК України якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них.

Отже, зазначеними вище нормами врегульовано порядок та способи вирішення питання у разі незгоди боржників щодо сплати аліментів та їх розмірів у випадках стягнення коштів на утримання дитини на підставі виданого судового наказу, які заявник не застосував.

У судовому засіданні заявник ОСОБА_1 пояснив, що буде звертатися до суду з позовом до стягувача про звільнення від сплати аліментів.

Однак, судовий наказ необхідно визнати таким, що не підлягає виконанню в частині щодо стягнення з ОСОБА_1 судового збору у розмірі 176,20 грн., оскільки ОСОБА_1 є інвалідом 2-ої групи і відповідно ст. 5 Закону України «Про судовий збір» є звільненим від сплати судового збору.

За таких обставин, суд вважає, що заява підлягає частковому задоволенню за наведених обставин.

Керуючись ст. ст. 258-260, 352, 353, 432 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В:

Заяву ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Визнати судовий наказ виданий 01 жовтня 2018 року Автозаводським районним судом м. Кременчука у справі за № 524/6306/18, провадження № 2н/524/1145/18, за заявою ОСОБА_2 про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 коштів на утримання малолітньої дитини, - таким, що не підлягає виконанню в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь держави судового збору у розмірі 176,20 грн.

Відмовити ОСОБА_1 у задоволенні заяви про визнання судового наказу, виданого 01 жовтня 2018 року Автозаводським районним судом м. Кременчука у справі за № 524/6306/18, провадження № 2н/524/1145/18 за заявою ОСОБА_2 про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 коштів на утримання малолітньої дитини, таким, що не підлягає виконанню в частині стягнення коштів на утримання дитини (аліментів).

Повний текст ухвали виготовлено 11 червня 2019 року.

Ухвала може бути оскаржена до Полтавського апеляційного суду через Автозаводський районний суд м. Кременчука протягом п`ятнадцяти діб з дня виготовлення повного тексту. Ухвала набирає законної сили після закінчення строків подання апеляційної скарги або розгляду справи Апеляційним судом, якщо ухвалу не скасовано.

Суддя: