ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 638/889/14-ц Головуючий суддя І інстанції Хайкін В. М.
Провадження № 22-ц/818/3027/19 Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: Спори про право власності та інші речові права про приватну власність
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 червня 2019 року м. Харків.

Харківський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого (судді доповідача): Яцини В.Б.,

суддів колегії: Кіся П.В., Хорошевського О.М.,

за участю секретаря судового засідання: Колесник О.Е.,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Дзержинського районного суду м. Харкова від 24 січня 2014 року, постановлену у складі головуючого судді Хайкіна В.М., по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Міндоходів у Харківській області про визнання права на приватизацію, визнання незаконними дій та зобов`язання вчинити певні дії,

встановив:

23 січня 2014 року ОСОБА_1 звернувся до Дзержинського районного суду м. Харкова із позовом до Головного управління Міндоходів у Харківській області про визнання права на приватизацію, визнання незаконними дій та зобов`язання вчинити певні дії.

Позовна заява мотивована тим, що він з 1996 року проходив службу в органах Державної податкової адміністрації України. У травні 1999 року наказом ДПА України від 18 травня 1999 р. №476-0 він був відряджений для подальшого проходження служби у розпорядження ДПА в Харківській області. У зв`язку з переводом його для подальшого проходження служби у розпорядження ДПА у Харківській області та необхідністю забезпечення його житлом, йому було надано службову квартиру АДРЕСА_1 .

Вказана квартира включена до числа службових житлових приміщень ДПА в Харківській області рішенням Дзержинського РВК м. Харкова №124/51 від 11.07.2000р. На підставі клопотання ДПА в Харківській області від 20.07.2000 року № 10952/10/01-205 та рішення виконавчого комітету Київської районної у м. Харкові ради від 15.08.2000 р. №213-13 «Про надання йому службової п`ятикімнатної ізольованої квартири №14 житловою площею 93,1 кв.м. по АДРЕСА_1» йому видано ордер №73/00 від 21.08.2000 р. на право заняття вищевказаної квартири.

У травні 2012 року його було звільнено з податкової міліції органів державної податкової служби у зв`язку з виходом на пенсію. На час звільнення його з органів державної податкової служби України його стаж роботи становив в органах ДПА України понад 14 років зокрема, проходження служби у розпорядженні ДПА у Харківській області складає 12 років. Під час і після виходу на пенсію позивач прожив і проживає по теперішній час у зазначеній квартирі.

На підставі вищевикладеного, ОСОБА_1 просив визнати за ним право на приватизацію квартири АДРЕСА_1 ; визнати дії посадових осіб Головного управління Міндоходів у Харківській області незаконними; зобов`язати Головне управління Міндоходів у Харківській області надати до виконавчого комітету Дзержинської районної ради у м.Харкові клопотання про виключення із числа службового житла квартири АДРЕСА_1 для його наступного погодження; стягнути з державного бюджету України сплачений судовий збір у розмірі 243 грн.60 коп.

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 24 січня 2014 року відмовлено у відкритті провадження.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду першої інстанції, 19 лютого 2014 року засобами поштового зв`язку ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу.

З вини працівника суду першої інстанції, який вже звільнений з посади, апеляційна скарга разом зі справою не була вчасно надіслана до суду апеляційної інстанції.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить ухвалу скасувати, як таку, що перешкоджає подальшому розгляду справи по суті та направити справу для продовження до суду першої інстанції і вирішити справу по суті.

Апеляційна скарга мотивована тим, що ухвала незаконна, необґрунтована, судом неправильно установлені обставини, які мають значення для справи, неправильно дослідженні і оцінені докази та неправильно визначенні обставини правовідносин між позивачем та відповідачем, порушені норми матеріального та процесуального права.

Вказав, що судом першої інстанції вивчено позовну заяву та додані до неї документи і встановлено наявність рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 01.09.2010 року, але не вказано номер справи за яким розглядалась дана справа. Ані зміст позовної заяви ані додані до неї документи не містять посилання на зазначене рішення Дзержинського районного суду м. Харкова. Одночасно є незрозумілим і з яких джерел при вивченні позовної заяви та доданих до неї документів і постановлені ухвали від 24.01.2014р. по справі № 638/889/14-ц суду першої інстанції стало відомо про рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 01.09.2010 року та процес його розгляду судами вищих інстанцій.

Зазначив, що рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 01.09.2010 року по справі № 2-989/2010 та послідуючим розглядом даної справи судами вищих інстанцій встановлено, що спірна квартира була приватизована з порушенням вимог п.2 ст. 2 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду».

Вказав, що з огляду на недостовірне посилання в оскаржуваній ухвалі суду першої інстанції на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 01.09.2010 року по справі № 2- 989/2010, яке відсутнє в позовній заяві та доданих до неї документах - рішення суду від 24.01.2014р. по справі № 638/889/14-ц є таким, що суперечить нормам процесуального права.

Відзив на апеляційну скаргу не надійшов.

Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, лише якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Відповідно до ст. 368 ЦПК України суд апеляційної інстанції розглянув справу за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими для апеляційного провадження, з повідомленням учасників справи.

Згідно п.п. 1, 2, 4 ч. 1, ч. 2 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, за відсутності учасників справи, які належним чином повідомлялись про розгляд справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

У статті 263 ЦПК України визначені наступні вимоги до законності і обґрунтованість судового рішення:

1. Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

2. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

3. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

4. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

5. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам ухвала суду у повній мірі не відповідає.

У статті 379 ЦПК України визначені наступні підстави для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції

1. Підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є:

1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими;

3) невідповідність висновків суду обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Відмовляючи у відкритті провадження у справі, суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до ч.2 ст.223 ЦПК України в редакції 2004 року, яка була чинною на той час, ухвалою Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24.05.2011 року, залишено без змін рішення Дзержинського районного суду від 01.09.2010 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 27.12.2010 року, тобто тотожні позовні вимоги щодо визнання права власності на квартиру АДРЕСА_1 , вже були вирішені в судовому порядку.

Суд апеляційної інстанції не погоджується з таким висновком суду, оскільки суд першої інстанції помилково вважав, що у даному випадку заявлений тотожній позов.

Відповідно до частини 2 статті 223 ЦПК України (в редакції, чинній на момент ухвалення рішення суду першої інстанції) після набрання рішенням суду законної сили сторони та треті особи із самостійними вимогами, а також їх правонаступники не можуть знову заявляти в суді ті самі позовні вимоги з тим самих підстав, а також оспорювати в іншому процесі встановлені судом факти і правовідносини, тобто після остаточного судового провадження справа не підлягає перегляду, що відповідає конституційному принципу верховенства права (його елементу - правова визначеність), та з часів римського права означає остаточність рішення суду, яке набрало законної сили ("res judicata pro veritate habetur" - судове рішення визнається за істину, лат.).

Як вбачається із заяви ОСОБА_1 , він 23.01.2014 року звернувся до Дзержинського районного суду м. Харкова із позовом до Головного управління Міндоходів у Харківській області про визнання права на приватизацію, визнання незаконними дій посадових осіб Головного управління Міндоходів у Харківській області про відмову у задоволенні клопотання про зняття з квартири, де він мешкає, статусу службової та зобов`язання вчинити з цього приводу певні дії.

Відмовляючи у відкритті провадження за цим позовом суд першої інстанції не з`ясував, що рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 01.09.2010 року по справі № 2-989/2010 року було розглянуто позов Державної податкової адміністрації у Харківській області до Управління комунального майна та приватизації Харківської міської ради, ОСОБА_1 , Харківської міської ради Харківської області про визнання протиправним та скасування розпорядження про приватизацію від 18.08.2004р. за № 1946-Д. Вказаним рішенням, яке набрало законної сили, визнано протиправним та скасовано розпорядження Управління комунального майна та приватизації Харківської міської ради від 18.08.2004р. за № 1949-Д (а.с. 28-29).

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 186 ЦПК України в чинній редакції від 15.12.2017 р. (п. 2 ч. 1 ст. 122 ЦПК України в редакції, чинній на день ухвалення оскарженого судового рішення) суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо: є таке, що набрало законної сили, рішення чи ухвала суду про закриття провадження у справі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили, за тими самими вимогами.

Вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, суд першої інстанції не звернув уваги, що у даному випадку ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, який має інший предмет та підстави, ніж той, що був розглянутий Дзержинським районним судом м. Харкова у вказаному рішенні від 01.09.2010 року по справі № 2-989/2010, тому передбачених у вказаній нормі п. 2 ч. 1 ст. 186 ЦПК України в чинній редакції від 15.12.2017 р. (п. 2 ч. 1 ст. 122 ЦПК України в редакції, чинній на день ухвалення оскарженого судового рішення) підстав для відмови у відкритті провадження у справі у суду не було.

До суду апеляційної інстанції з Дзержинського районного суду м. Харкова надійшла копія позовної заяви ОСОБА_1 від 23.01.2014 року про визнання за ним права на приватизацію квартири АДРЕСА_1 , зобов`язання Головного управління Міндоходів у Харківській області зняти з вказаної квартири статус службової, відшкодування понесених ним судових витрат (а.с. 49-54). Згідно копії ухвали судді Дзержинського районного суду м. Харкова від 23 січня 2014 року було відкрито провадження у справі № 638/886/14-ц за вказаним позовом та відповідно до копії рішення того ж суду першої інстанції від 25 червня 2014 року у задоволенні позову ОСОБА_1 було відмовлено. Ухвалами Апеляційного суду Харківської області від 19 серпня 2014 року та Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18 лютого 2015 року рішення Дзержинського районного суду від 25 червня 2014 року - залишено без змін (а.с. 60-68).

З огляду на те, що лише суд першої інстанції вправі вирішувати питання щодо відкриття провадження по справі по суті, а суд апеляційної інстанції відповідно до ст. 367 ЦПК України перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, зазначений позов ОСОБА_1 від 23.01.2014 року та судові рішення не були предметом перевірки судом першої інстанції, а рішення по суті справи були ухвалені після вирішення питання про відмову у відкритті провадження по цій справі, суд апеляційної інстанції позбавлений можливості їх врахувати при розгляді скарги по цій справі. Ці документи підлягають перевірці при новому вирішенні питання про відкриття провадження у справі.

Таким чином, оскільки суд неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи; порушив норми процесуального права, що призвело до постановлення помилкової ухвали, то відповідно до п.п. 1, 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України підлягає скасуванню оскаржена ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, із направленням справи для продовження розгляду питання щодо відкриття провадження у справі до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.6 ч.1 ст. 374, ст.ст. 379, 381-384, 389, 390 ЦПК України,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Ухвалу Дзержинського районного суду м. Харкова від 24 січня 2014 року - скасувати.

Позовну заяву ОСОБА_1 разом з доданими матеріалами направити до Дзержинського районного суду м. Харкова на новий розгляд питання щодо відкриття провадження у справі.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення складено 10 червня 2019 року.

Головуючий В.Б.Яцина.

Судді П.В.Кісь.

О.М.Хорошевський.