ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 531/1804/18 Номер провадження 22-ц/814/1545/19Головуючий у 1-й інстанції Попов М. С. Доповідач ап. інст. Прядкіна О. В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 червня 2019 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого судді Прядкіної О.В.,

суддів: Бутенко С.Б., Обідіної О.І.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу в м. Полтава за апеляційною скаргою Карлівської міської ради Полтавської області

на рішення Карлівського районного суду Полтавської області від 20 березня 2019 року, прийнятого під головуванням судді Попова М.С. м. Карлівка

по справі за позовом Карлівської міської ради Полтавської області до ОСОБА_1 про повернення коштів,

за участю третьої особи Відділу Примусового виконання рішень управління держаної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавській області, -

в с т а н о в и в :

У листопаді 2018р. Карлівська міська рада звернулась до суду з даним позовом. Зазначали, що на підставі рішення Карлівського районного суду Полтавської області від 21.12.2017р. міською радою, виконуючи вимогу державного виконавця, 21 березня 2018р. виплачено ОСОБА_1 7241,3 грн. середній заробіток за час вимушеного прогулу в межах платежу за один місяць, що підлягало негайному виконанню.

Однак, постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 19 квітня 2018р. зазначене рішення Карлівського районного суду скасовано в частині задоволення позовних вимог про стягнення з Карлівської міської ради середнього заробітку за час вимушеного прогулу ОСОБА_1 в сумі 129 345,13грн.

Отже, виплачена відповідачу сума 7241,3 грн. є збитками для позивача, а тому, посилаючись на положення ст.1212 ЦК України просили стягнути її з ОСОБА_1

Рішенням Карлівського районного суду Полтавської області від 20 березня 2019р. в задоволенні позовних вимог Карлівської міської ради відмовлено за безпідставністю.

Рішення оскаржила Карлівська міська рада, яка в апеляційній скарзі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржуване рішення та задовольнити їх позовні вимоги в повному обсязі.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 вважає рішення районного суду вірним та просить залишити його без змін.

Апеляційний розгляд справи колегія суддів вважає за можливе провести у відповідності до ч.2 ст.372 ЦПК України у відсутності сторін, які належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи. Не підлягають задоволенню клопотання представника позивача та відповідача про відкладення розгляду справи, так як позивачем у справі є юридична особа, а ОСОБА_1 не надала доказів поважності неможливості участі в розгляді справи.

Колегія суддів, перевіривши справу в межах заявлених вимог і апеляційного оскарження, приходить до висновку про залишення без задоволення апеляційної скарги з таких підстав:

Судом першої інстанції вірно встановлено та вбачається з матеріалів справи, що рішенням Карлівського районного суду Полтавської області від 21 грудня 2017 року позов ОСОБА_1 до Карлівської міської ради Полтавської області про скасування розпорядження про звільнення, поновлення на роботі, зобов`язання внести запис до трудової книжки, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди задоволено частково.

Скасовано розпорядження міського голови м. Карлівка № 30 від 29 лютого 2016 року про звільнення ОСОБА_1

Поновлено ОСОБА_1 на посаді спеціаліста І категорії з економічних питань Карлівської міської ради Полтавської області з 01 березня 2016 року.

Стягнуто з Карлівської міської ради на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 01 березня 2016 року по 21 грудня 2017 року включно у сумі 149434,10 грн. за вирахуванням податків, зборів та інших обов`язкових платежів.

Стягнуто з Карлівської міської ради Полтавської області на користь ОСОБА_1 на відшкодування моральної шкоди 19200 грн.

Рішення в частині поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах платежу за один місяць допущено до негайного виконання.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено ( а.с.14-23).

21 березня 2018 року позивачем було виконано рішення Карлівського районного суду від 21 грудня 2017 року та виплачено відповідачу середній заробіток за час вимушеного прогулу в межах платежу за один місяць, що підлягало негайному виконанню, в загальній сумі 7241,30 грн.

Постановою Харківського апеляційного суду від 19 квітня 2018 року вище вказане рішення суду першої інстанції скасовано в частині задоволення позовних вимог про стягнення з Карлівської міської ради на користь ОСОБА_1 , середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 01 березня 2016 року по 21 грудня 2017 року включно у сумі 129345,13 грн. за вирахуванням податків, зборів та інших обов`язкових платежів, а також відшкодування моральної шкоди 19200,00 грн. В цій частині прийнято нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовлено. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, районний суд своє рішення мотивував тим, що рішення Карлівського районного суду Полтавської області від 21 грудня 2017 року в частині стягнення з Карлівської міської ради середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 01 березня 2016 року по 21 грудня 2017 року у сумі 20088,97 грн. за вирахуванням податків, зборів та інших обов`язкових платежів є чинним та підлягає виконанню з моменту проголошення рішення суду апеляційної інстанції, а тому прийшов до висновку про безпідставність заявлених позовних вимог.

Колегія суддів погоджується з вказаним висновком.

Так, обгрунтовуючи позовні вимоги щодо повернення ОСОБА_1 7241,3 грн., виплачених 21 березня 2018р., позивач посилався на норми ст.1212 ЦК України та вважав, що відповідач набула вказані грошові кошти безпідставно та зобов`язана їх повернути, так як підстава, на якій вона набула кошти, згодом відпала.

Стаття 1212 ЦК України регулює випадки набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав.

Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна i які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок iншої особи, в) вiдсутнiсть правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адмiнiстративного акта, правочинну або інших підстав, передбачених ст.11 ЦК України ).

Об`єктивними умовами виникнення зобов`язань iз набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однiєю особою (набувачем) за рахунок iншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або незбiльшення майна у iншої особи (потерпілого);

3) обумовленість збільшення або збереження майна на стороні набувача шляхом зменшення або вiдсутностi збільшення на стороні потерпілого; 4) вiдсутнiсть правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб.

За змістом ч.1 ст.1212 ЦК України безпідставно набутим майном є майно, набуте особою або збережене нею у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави.

Стаття 1215 ЦК України встановлює випадки, коли набуте особою без достатньої правової підстави майно за рахунок іншої особи не підлягає поверненню.

Так, не підлягають поверненню безпідставно набуті: заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача (частина перша статті 1215 ЦК України).

Отже, закон встановлює два виключення із цього правила: по-перше, якщо виплата вказаних платежів є результатом рахункової помилки з боку особи, яка проводила цю виплату; по-друге, у разі недобросовісності з боку набувача.

Судом не встановлено факту недобросовісного набуття отриманих грошових коштів ОСОБА_1 в розмірі 7241,3 грн., які є виплатою середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах платежу за один місяць, що було допущено до негайного виконання, а також наявності рахункової помилки.

Таким чином, вбачається, що виплата зазначеної суми відповідачу здійснена не безпідставно, а згідно рішення Карлівського районного суду Полтавської області від 21 грудня 2017 року, яке в цій частині залишено в силі.

Більш того, правова природа виплачених ОСОБА_1 коштів є заробітною платою, які не підлягають поверненню за нормами наведеної ст.1215 ЦК України.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків місцевого суду та не свідчать про порушення ним норм матеріального та процесуального права.

За вказаних обставин, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 367, 374 ч.1 п.1 , 375, 381, 384 ЦПК України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Карлівської міської ради Полтавської області залишити без задоволення.

Рішення Карлівського районного суду Полтавської області від 20 березня 2019 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий-суддя /підпис/ О. В. Прядкіна

Судді: /підпис/ С.Б. Бутенко

/підпис/ О.І. Обідіна

Згідно з оригіналом:

Суддя Полтавського

апеляційного суду О. В. Прядкіна