Єдиний унікальний номер 235/6342/18 Номер провадження 22-ц/804/1255/19

Головуючий у 1 інстанції Клікунова А.С.
Суддя доповідач Тимченко О.О.
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 червня 2019 року

Донецький апеляційний суд у складі:

головуючого судді: Тимченко О.О.,

суддів: Гапонова А.В., Корчистої О.І.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін в приміщенні Донецького апеляційного суду в м. Бахмуті цивільну № 235/6342/18 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання непрацездатної матері,

за апеляційною скаргою ОСОБА_3 ,

на рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 09 листопада 2018 року (суддя Клікунова А.С.), ухваленого в приміщенні Красноармійського міськрайонного суду Донецької області, повне судове рішення складено 09 листопада 2018 року,-

В С Т А Н О В И В:

В жовтні 2018 року ОСОБА_1 звернулась до суду з зазначеним позовом в обґрунтування якого послалась на те, що відповідач ОСОБА_2 є її сином, відносно якого нею виконувалися усі батьківські обов`язки. На даний час позивач потребує матеріальної допомоги зі сторони сина, домовленості надання якої в добровільному порядку не досягнуто. Позивач не працює, щомісячно отримує пенсію у розмірі 1600 гривен, яка не забезпечує їй необхідний рівень життя, інших доходів не має, тому її матеріальне становище є вкрай скрутним. Позивач є непрацездатною особою похилого віку, інвалідом першої групи, потребує постійного лікування та, не отримавши від сина жодної підтримки на прохання про надання допомоги, - змушена звернутись до суду за захистом оспорюваних прав на підставі ст. 202 СК України.

Просила суд стягнути з відповідача ОСОБА_2 аліменти на її утримання у розмірі ? частки з усіх видів доходу щомісячно та до смерті.

Рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 09 листопада 2018 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання непрацездатного матері задоволено частково: стягнуто з ОСОБА_2 аліменти на користь ОСОБА_1 у розмірі 1/8 частини з усіх видів доходу щомісячно, починаючи з дня подачі заяви, тобто з ІНФОРМАЦІЯ_1 жовтня 2018 року і довічно (до смерті стягувача). Рішення в частині стягнення аліментів підлягає обов`язковому негайному виконанню в межах суми платежу за один місяць. Стягнуто з відповідача ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 704 грн.80 коп.

З зазначеним рішенням не погодилась, ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу в якій просить рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 09 листопада 2018 року скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що висновки суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам справи, при ухваленні судом рішення було порушено норми матеріального та процесуального права. Суд першої інстанції не звернув уваги на те, що в матеріалах справи міститься рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 25 червня 2015 року, на підставі якого з позивача на її користь стягнуто аліменти на утримання дитини та не долучив її до розгляду справи у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору. В порушення ч.3 ст. 53 ЦПК України при вирішенні питання про відкриття провадження у справі та при підготовці справи до розгляду, поза увагою суду залишився той факт, що рішення суду може вплинути на її права та обов`язки. Оскаржуване рішення впливає на її права на отримання аліментів у розмірі, визначеному судовим рішенням, оскільки відповідач ОСОБА_2 звернувся до неї з позовом про зменшення розміру аліментів. При задоволені позовних вимог суд першої інстанції не перевірив належним чином, чи потребує позивачка матеріальної допомоги не перевірив її матеріальний стан. Судом не враховано, що позивачка перебуває у шлюбі з ОСОБА_4 , розмірі пенсії якого складає більше 12 000 грн., що значно більше заробітної плати самого відповідача. Вважає, що позивачка та відповідачем штучно створені обставини для стягнення з нього аліментів на утримання батьків, щоб у подальшому зменшити розмір аліментів, які стягуються з нього на її користь. Також, зазначає, що у позивачки є ще один працездатний син, який також повинен утримувати батьків, однак до нього позов про стягнення аліментів не пред`являвся.

Відзив на апеляційну скаргу позивачем та відповідачем не надано.

Відповідно до ч.3 ст.360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Частиною 4 статті 19 ЦПК України передбачено, що спрощене провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.

Згідно п.1 ч.4 ст. 274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах, що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів та поділ майна подружжя.

Згідно зі ч.1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Згідно зі ч.1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Дана справа підпадає під категорію справ, розгляд яких здійснюється без повідомлення учасників справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 є пенсіонером, інвалідом І групи, тобто в правовому розумінні є непрацездатною, свого часу виконувала усі обов`язки щодо виховання свого сина ОСОБА_2 (не була позбавлена батьківських прав), та наразі знаходження позивача на пенсії (розмір якої складає 1600 гривень) може свідчити про наявність потреби в отриманні матеріальної допомоги та зумовлює виникнення у відповідача обов`язку надання такого утримання. Стосовно розміру аліментів, суд першої інстанції виходив з принципу справедливості та розумності та з урахуванням потреб позивача, можливостей відповідача.

Проте погодитись з таким висновком суду першої інстанції не можливо з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, що сторони по справі перебувають в родинних відносинах позивач ОСОБА_1 є матір`ю відповідача ОСОБА_2 , - підтверджено свідоцтвом про народження серійний номер НОМЕР_1 (а.с. 7).

ОСОБА_1 , 1960 року народження є особою пенсійного віку, - підтверджено копією пенсійного посвідчення № НОМЕР_2 (а.с. 5), інвалідом І групи за загальним захворюванням, потребує постійного стороннього нагляду, - підтверджено довідкою МСЕК серійний номер 10 ААА № 441901 (а.с. 6).

Спірні правовідносини регулюються положеннями Сімейного кодексу України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин.

Згідно із частиною першою статті 202 СК України повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги.

Аналіз наведеного положення закону дає підстави для висновку, що умовою для виникнення обов`язку повнолітніх дітей утримувати своїх батьків є одночасна наявність двох обов`язкових підстав: непрацездатність батьків та потреба в матеріальній допомозі.

Вищезазначена стаття Сімейного кодексу України не містить визначення, за яких обставин особа може вважатися такою, що потребує матеріальної допомоги.

При цьому відповідно до частини першої статті 10 СК України якщо певні сімейні відносини не врегульовані цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами або домовленістю (договором) сторін, до них застосовуються норми цього Кодексу, які регулюють подібні відносини (аналогія закону).

За положеннями частин другої-четвертої статті 75 СК України право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. Непрацездатним вважається той із подружжя, який досяг пенсійного віку, встановленого законом, або є інвалідом І, ІІ чи ІІІ групи.

Один із подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Отже, застосовуючи положення наведеного правила до правовідносин, що врегульовані статтею 202 СК України, апеляційний суд робить висновок, що необхідність матеріальної допомоги визначається в кожному конкретному випадку в залежності від матеріального становища батьків. До уваги суд бере отримання батьками пенсії, державних пільг, субсидій, наявність у батьків майна, що може приносити дохід, тощо. Сам факт непрацездатності батьків не зумовлює виникнення у дітей обов`язку надання їм утримання - стан непрацездатності має супроводжуватися необхідністю отримувати сторонню матеріальну допомогу. Свідченням такої потреби є отримання матір`ю чи батьком доходів, які є меншими за прожитковий мінімум. Згідно з діючим законодавством держава забезпечує необхідним утриманням непрацездатних осіб - пенсією за віком, пенсією з інвалідності, державною допомогою тощо. Тому під час постановлення рішення суду слід зважати на розмір такого державного утримання і ставити його у залежність із прожитковим мінімумом.

Право на утримання (аліменти) має непрацездатна особа, яка не забезпечена прожитковим мінімумом.

Зазначений правовий висновок викладено Верховним Судом України у постанові від 13 квітня 2016 року у справі № 6-3066цс15.

В 2018 році позивачка звернулась до суду з позовом, в обґрунтування якого зазначає, що вона є інвалідом першої групи та отримує пенсію у розмірі 1600 грн. на місяць, більшу частину з яких витрачає на придбання лікарських препаратів, на інші потреби, необхідні для забезпечення її життєдіяльності коштів не вистачає, а тому зважаючи на скрутне матеріальне становище вона потребує матеріальної допомоги.

Згідно ст. 7 Закону України «Про державний бюджет на 2018 рік» встановлено прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність у місячному розмірі - 1373 грн. з 1 січня 2018 року, у розмірі 1435 грн. з 1 липня 2018 року, у розмірі - 1497 грн. з 1 грудня 2018 року.

Отже, ОСОБА_1 отримує пенсію по інвалідності в розмірі, що забезпечує її прожитковий мінімум, встановлений законом для осіб, які втратили працездатність, а тому її не можна вважати особою, яка потребує матеріальної допомоги в розумінні частини першої статті 202 СК України.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції на зазначене не звернув уваги не встановив всі обставини справи, не перевірив належним чином матеріальне становище позивачки, та дійшов помилкового висновку про те, що вона потребує матеріальної допомоги.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Частиною 1 ст. 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Частиною 1,6 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Положення зазначених статей узгоджуються із сталою практикою Європейського Суду, так у рішенні в справі "Бочаров проти України" від 17.03.2011 року (остаточне 17.06.2011 року), зазначено, що "Суд при оцінці доказів керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом". Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів.

Позивачкою не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження того, що вона потребує матеріальної допомоги, тому підстави для задоволення позову відсутні.

Відповідно до ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право: 2) скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

На підставі ч.1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи, що судом першої інстанції неповне з`ясовані обставин, що мають значення для справи; висновки, викладених у рішенні суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення скасуванню, з ухваленням нового про відмову у задоволенні позовних вимог.

Відповідно до частини 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

За частиною 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», позивач ОСОБА_1 звільнена від сплати судового збору за подання до суду позову про стягнення аліментів.

Згідно ч.6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Оскільки апеляційний суд дійшов висновку про задоволення апеляційної скарги, та враховуючи що позивач звільнена від сплати судового збору, судові витрати ОСОБА_3 у розмірі 1 057,20 грн. необхідно компенсувати за рахунок держави.

Керуючись ст.ст. 367, 369, 374, 376, 382, ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 09 листопада 2018 року скасувати.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання непрацездатної матері відмовити.

Судові витрати ОСОБА_3 у розмірі 1057 (однієї тисячі п`ятдесяти семи) гривень 20 копійок компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий О.О.Тимченко

Судді: А.В. Гапонов

О.І. Корчиста