Провадження №4-с/523/11/19
"23" травня 2019 р. м. Одеса
Суворовський районний суд м. Одеси у складі:
головуючої судді - Середи І.В.,
за участі секретаря судового засідання Щербан О.Д.,
представника заінтересованої особи - Приходька В.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду №9 в м.Одесі цивільну справу за скаргою ОСОБА_1 на дії державних виконавців Суворовського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції Комаренка Романа Анатолійовича, ОСОБА_2 , заінтересована особа товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Форінт", про визнання дій неправомірними, скасування постанов, та визнання виконавчого листа від 26.03.2012р., виданого 18 жовтня 2012 року Суворовським районним судом м. Одеси по справі № 1527/2-5385/11 таким , що не підлягає виконанню.
29 травня 2015 року ОСОБА_1 звернулася до суду із скаргою на дії державних виконавців Суворовського ВДВС Одеського міського управління юстиції Комаренка Р.А., Міхновича М ОСОБА_3 О ОСОБА_3 про визнання дій неправомірними, скасування постанов, і уточнивши вимоги про визнання виконавчого листа від 26.03.2012р., виданого 18 жовтня 2012 року Суворовським районним судом м. Одеси по справі №1527/2-5382/11 таким, що не підлягає виконанню.
В обґрунтування скарги ОСОБА_1 посилалася на те, що заочним рішенням Суворовського районного суду м.Одеси від 26.03.2012р., задоволено позов ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , з відповідачів у солідарному порядку на користь банку стягнута сума заборгованості за кредитним договором 1 046 918,15 грн. та сума судового збору. На підставі вказаного рішення судом було видано виконавчий лист, строк пред`явлення якого закінчився 02 жовтня 2013 року.
Крім того, відповідно до ухвали Суворовського районного суду м. Одеси від 19.11.2015р., та ухвали апеляційного суду Одеської області від 17.03.2016р., які носять преюдиціальне значення для розгляду зазначеної скарги, встановлено, що строк виконання рішення Суворовського районного суду м.Одеси від 26.03.2012р., по справі №1527/2-5382/11 згідно виконавчого листа від 18.10.2012р., сплив 02 жовтня 2013 року. Скаржник виходячи з вимог п.1 ч.1 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження» зазначає, що неправомірно було відкрито виконавче провадження ВП №46801923, на підставі виконавчого листа №1527/2-5382/11 виданого 18.10.2012р., та постановою від 15.07.2015р. накладено арешт на майно ОСОБА_1 , та просить суд визнати дії державних виконавців Суворовського ВДВС Одеського міського управління юстиції Комаренка Р.А., ОСОБА_2 неправомірними, скасувати постанови, визнати дії державних виконавців які порушують ч.1 ст. 25 Закону, та визнати виконавчий лист від 26.03.2012р., виданий 18 жовтня 2012 року Суворовським районним судом м.Одеси №1527/2-5382/11, таким, що не підлягає виконанню.
Ухвалою суду від 18.03.2019 р. замінено заінтересовану особу, а саме стягувача публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» на товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Форінт".
В судове засідання заявник ОСОБА_1 та державні виконавці не звилася. Повідомлені належним чином. Від представника боржника ОСОБА_5 Д.А. надійшла заява про розгляд скарги в його відсутності та у відсутності скаржника, вимоги підтримує.
Представник стягувача товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Форінт" в засіданні заперечував проти задоволення скарги вказуючи на те, що не було пропущено строк для подання виконавчого листа для виконання, дії виконавців відповідають вимогам закону.
Згідно з нормами ч.2 ст.450 ЦПК України неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.
15 грудня 2017 року набрала чинності нова редакція ЦПК України, відповідно до п.9 ст. 1 Перехідних положень вказаного Кодексу, справи у судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
Заслухавши представника стягувача, дослідивши матеріали справи, в тому числі копії належних чином засвідчених матеріалів виконавчих проваджень ВП №46801923, №383/10 (ЄДРВП:51248696) (а.с. 208 -250 т.1, а.с.2-14 т.2), суд вважає, що скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.
У відповідності до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтями 383, 384 ЦПК України, який був чинний на час проведення виконавчих дій, передбачено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.
Скаргу може бути подано до суду безпосередньо або після оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби до начальника відповідного відділу державної виконавчої служби. Скарга подається до суду, який видав виконавчий документ.
У п. 1 постанови №6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» від 07 лютого 2014 року Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ роз`яснив, що одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають із відносин щодо примусового виконання судових рішень.
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження», в редакції чинній на час проведення виконавчих дій, виконавче провадження це сукупність дій органів і посадових осіб, зазначених у цьому Законі, спрямованих на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які здійснюються на підставах у спосіб та в межах повноважень, визначених цим Законом. Іншими нормативно-правовими актами, виданими відповідно до цього закону та інших законів, а також рішенням, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Згідно ч. 1 ст. 6 вказаного Закону, державний виконавець зобов`язаний використовувати надані йому права в точній відповідності із законом і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів громадян і юридичних осіб.
У частинах 1 та 2 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» зазначено, що державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення (далі - виконавчий документ), у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.
Пунктом 1 ч. 1 ст. 19 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа, зазначеного в статті 17 цього Закону за заявою стягувача або його представника про примусове виконання рішення.
Відповідно до ч. 1 ст. 25 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов`язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред`явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред`явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби.
Як було встановлено судом, 26.03.2012р. заочним рішенням Суворовського районного суду м. Одеси задоволено позов ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , та з відповідачів в солідарному порядку на користь банку стягнута сума заборгованості за кредитним договором в розмірі 1 046 918,15 грн. і судовий збір.
18.10.2012р. на виконання вказаного рішення судом стягувачу було видано виконавчий лист, строк пред`явлення якого закінчився 18.10.2013р.. (а.с. 246-247, т.1).
10 березня 2015 року постановою державного виконавця Суворовського ВДВС Одеського міського управління юстиції Комаренко Романа Анатолійовича відкрито виконавче провадження ВП №46801923, на виконання вказаного виконавчого листа №1527/2-5382/11.
15.07.2015р. постановою державного виконавця Суворовського ВДВС Одеського міського управління юстиції Міхновича Миколи Олександровича накладено арешт на майно боржника ОСОБА_1 .
Проаналізувавши вказані докази суд вважає, що доводи боржника є необгрунтованими виходячи з наступного.
Гарантуючи судовий захист з боку держави, Конституція України одночасно визнає право кожного будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань (ч. 5 ст. 55 Конституції України). І це конституційне право не може бути скасоване або обмежене (ч. 2 ст. 22, ст. 64 Конституції України).
Положення пункту 9 частини третьої статті 129 Конституції України визначає одну з основних засад судочинства обов`язковість рішень суду.
Згідно з положеннями ст. 8 Конституції України визначено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права, а норми Конституції України є нормами прямої дії.
Виходячи з принципу верховенства права, положень статей 21, 22 Конституції України щодо непорушності конституційних прав особи, положень ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 04.ХІ.50), яка гарантує права особи на доступ до суду і справедливий розгляд його справи судом, та положень ст. ст. 3, 15 ЦК України, ст. 4 ЦПК України щодо права особи на судовий захист цивільного права та інтересу слід дійти висновку про пріоритетність права особи на судовий захист цивільних прав і інтересів, у тому числі шляхом виконання рішень суду.
Конституційний Суд України в абзаці одинадцятому підпункту 3.3 пункту 3 мотивувальної частини Рішення від 11 березня 2011 року №2-рп/2011, посилаючись на позицію Європейського суду з прав людини, зазначив, що право на справедливий судовий розгляд може бути обмежене державою, якщо це обмеження не завдає шкоди самій суті права (абзац 2 п. 3 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 25 квітня 2012 року №11рп/2012, абзац 3 п.2 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 13 грудня 2012 року №18-рп/2012 року).
Невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом.
Частинами 1 та 2 статті 22 Закону України «Про виконавче провадження», в редакції чинної на час проведення виконавчих дій, передбачено, що виконавчі документи можуть бути представлені до виконання в такі строки: 1) посвідчення комісій по трудових спорах, постанови судів у справах про адміністративні правопорушення та постанови органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення, - протягом трьох місяців; 2) інші виконавчі документи - протягом року, якщо інше не передбачено законом.
Строки, зазначені у частині першій цієї статті, встановлюються для: 1) виконання судових рішень - з наступного дня після набрання рішенням законної сили чи закінчення строку, встановленого у разі відстрочки чи розстрочки виконання рішення, а в разі якщо судове рішення підлягає негайному виконанню, - з наступного дня після його постановленя.
Статтею 23 вказаного Закону передбачено, що строки пред`явлення виконавчого документа до виконання перериваються: 1) пред`явленням виконавчого документа до виконання; 2) частковим виконанням рішення боржником; 3) наданням судом, який видав виконавчий документ, відстрочки або розстрочки виконання рішення.
Після переривання строку пред`явлення виконавчого документа до виконання перебіг строку поновлюється. Час, що минув до переривання строку, до нового строку не зараховується.
У разі повернення виконавчого документа стягувачу у зв`язку з неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення строк пред`явлення виконавчого документа до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення, а в разі повернення виконавчого документа у зв`язку із встановленою законом забороною щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, а також проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, - з моменту закінчення дії відповідної заборони.
Як видно з матеріалів виконавчий лист було звернуто до виконання до Першого Приморського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції, який постановою державного виконавця Першого Приморського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління Білик Р.В. від 27 червня 2014 року був повернутий стягувачу на підставі п. 9 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» (т.1 а.с. 32), що підтверджується копією вказаної постанови державного виконавця, а також зворотом аркуш 2 виконавчого листа (а.с. 246-247, т.2).
Згідно п. 9 ч. 1 та ч. 5 статті 47 Закону України «Про виконавче провадження», в редакції чинної на час проведення виконавчих дій, виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо: у зв`язку наявністю заборони щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника якщо у нього відсутнє інше майно чи кошти, на які можливо звернути стягнення, а також щодо проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, що виключає можливість виконання відповідного рішення.
Повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 22 цього Закону.
26 лютого 2015 року банк повторно звернувся до Першого Суворовського ДВС Одеського міського управління юстиції та постановою державного виконавця Суворовського ВДВС Одеського міського управління юстиції Комаренко Р.А. від 10 березня 2015 року відкрито виконавче провадження ВП №46801923 (т.1, а.с. 209-210, 221).
За таких обставин, суд вважає, що пред`явлення банком виконавчого листа до виконання в річний строк, встановлений ст. 22 вказаного Закону, перервався й після повернення виконавчого листа, з 27.06.2014р. строк пред`явлення виконавчого документа до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення. 26 лютого 2015 року банк повторно пред`явив виконавчий лист до виконання, тому твердження ОСОБА_1 не відповідають вказаним нормам Закону.
Відповідно до вимог ч.1 ч.2 ст.432 ЦПК України суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню. Суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.
Вказаною нормою чітко визначено підстави для визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню, однак доводи скаржника не знайшли свого підтвердження.
Враховуючи встановлені судом обставини, суд прийшов до висновку про відсутність підстав для задоволення скарги.
Керуючись ст.ст. 4, 260,261,432,447,451, пп.15.5 п.15 ч.1 Перехідних положень розділу ХІІІ ЦПК України, суд-
Скаргу ОСОБА_1 на дії державних виконавців Суворовського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції Комаренка Романа Анатолійовича, ОСОБА_2 , заінтересована особа товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Форінт", про визнання дій неправомірними, скасування постанов, та визнання виконавчого листа від 26.03.2012р., виданого 18 жовтня 2012 року Суворовським районним судом м. Одеси по справі № 1527/2-5385/11 таким, що не підлягає виконанню - залишити без задоволення.
Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення.
Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду через Суворовський районний суд м. Одеси, шляхом подачі апеляційної скарги протягом 15-ти днів з дня складення повної ухвали.
Повна ухвала складена 28.05.2019 р.
Суддя: