КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження № 22-ц/824/6405/2019
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 травня 2019 року м. Київ

Справа № 2-4661/2003;

756/4112/18

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді-доповідача Ящук Т.І.,

суддів Немировської О.В., Чобіток А.О.,

за участю секретаря судового засідання Даценко М.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана її представникомОСОБА_2 , на ухвалу Оболонського районного суду міста Києва від 20 лютого 2019 року, постановлену у складі судді Майбоженко А.М.,

у справі за скаргою ОСОБА_3 на дії державного виконавця Оболонського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції в місті Києві,

встановив:

У березні 2018 року боржник ОСОБА_3 звернувся до суду зі скаргою на дії державного виконавця Оболонського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції в м. Києві, в якій просив визнати незаконними дії державного виконавця щодо нарахування суми заборгованості зі сплати аліментів у розмірі 79 401 грн. 26 коп. та накладення арешту на його майно, оголошення заборони його відчуження, а також скасувати постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження від 23.09.2016 року у виконавчому провадженні №27448206, винесену державним виконавцем Оболонського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції в м. Києві Комишан К.Ю.

Також просив суд зобов`язати Оболонський районний відділ державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції в м. Києві зняти арешт та оголошення заборони його відчуження з його майна.

В обґрунтування заявлених вимог вказує на те, що в провадженні Оболонського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції в м. Києві знаходиться виконавче провадження №27448206 про стягнення з нього на користь ОСОБА_1 аліментів на дитину ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі ј частини з усіх видів заробітку щомісячно, починаючи з 20.10.2003 року і до досягнення ним повноліття.

При вчиненні виконавчих дій, а саме - накладення арешту на його майно та здійсненні розрахунку заборгованості по аліментах, державним виконавцем порушено вимоги Закону України «Про виконавче провадження», чим порушено його права.

Ухвалою Оболонського районного суду міста Києва від 20 лютого 2019 року скаргу задоволено частково.

Визнано незаконними дії державного виконавця Оболонського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції в м.Києві Комишан К.Ю. щодо накладення арешту на майно ОСОБА_3 та оголошення заборони його відчуження постановою від 23.09.2016 року у виконавчому провадженні №27448206.

Зобов`язано державного виконавця Оболонського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції в м.Києві скасувати арешт майна Кравчика Сергія Михайловича та заборони його відчуження, накладені постановою державного виконавця Оболонського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції в м. Києві Комишан К.Ю. від 23.09.2016 року у виконавчому провадженні №27448206.

Зобов`язано державного виконавця Оболонського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції в м.Києві здійснити перерахунок заборгованості по сплаті аліментів ОСОБА_3 у виконавчому провадженні №27448206 з урахуванням квитанцій, чеків та інших платіжних документів про сплату ним грошових коштів на користь стягувача ОСОБА_1 в період з липня 2011 року по жовтень 2018 року, після проведення якого вчинити виконавчі дії, спрямовані на повне виконання постанови судді Оболонського районного суду міста Києва від 30.10.2003 року, у відповідності до вимог Закону України «Про виконавче провадження».

Не погоджуючись з ухвалою, представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким скаргу залишити без задоволення.

Вказує, що державний виконавець діяв у межах своїх повноважень, відповідно до Закону України «Про виконавче провадження», спрямованих на примусове виконання судового рішення, не порушуючи права боржника. Як вбачається з інформації про виконавче провадження № 27448206 та матеріалів самого виконавчого провадження, помилка у прізвищі, яка була допущена з вини державних виконавців, була виправлена і відповідно до реєстру стягнення проводиться саме з ОСОБА_3 , як це зазначено у виконавчому листі, виданому Оболонським районним судом міста Києва. Тому висновки суду про те, що постанова про відкриття виконавчого провадження та постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження винесені відносно іншої особи, не відповідають дійсності.

Зазначає, що у виконавчому документі адресою боржника вказана квартира АДРЕСА_1 , оскільки на момент прийняття судом рішення про стягнення аліментів це була адреса реєстрації боржника. Про зміну його місця проживання та адресу: АДРЕСА_2 стягувач неодноразово в усній та письмовій формі повідомляла державних виконавців.

Отже, твердження скаржника про те, що він не проживає за адресою: АДРЕСА_1 не могло бути підставою для задоволення його скарги, оскільки державний виконавець здійснював виконавчі дії за адресою боржника, що вказана у виконавчому листі. Крім того, ОСОБА_3 , якому було відомо про рішення суду про стягнення з нього аліментів, що було ним підтверджено під час розгляду його скарги судом, повинен був повідомити державну виконавчу службу про зміну свого місця проживання.

Звертає увагу на те, що будь-яке зволікання державного виконавця щодо виконання рішення про стягнення аліментів призвело б до порушення прав дитини на належне її утримання, що є неприпустимим.

Посилається на те, що з урахуванням заборгованості, визначеної державним виконавцем Комишан К.Ю. за попередній період, 20.04.2018 року державним виконавцем Шевченко Ю.І. було здійснено розрахунок заборгованості, який за період з жовтня 2015 року по травень 2017 року складав 44 286 грн. 25 коп. Однак, суд першої інстанції вважав вказані розрахунки державних виконавців неправомірними, оскільки державними виконавцями не враховано оплату аліментів згідно з квитанціями за період з липня 2011 року по жовтень 2018 року, що надані заявником до суду. При цьому судом самостійно визначена заборгованість у сумі 36 166 грн. 25 коп.

Проте, для врахування цих виплат ОСОБА_3 повинен був звернутися до державного виконавця, який би на підставі квитанцій здійснив перерахунок заборгованості, а не зі скаргою до суду. Крім того, ОСОБА_3 не звертався до суду про зменшення чи звільнення його від сплати заборгованості по аліментам у позовному провадженні, а розрахунок, здійснений судом, в будь-якому випадку підтверджує наявність заборгованості, а не спростовує її. При цьому даний розрахунок суду не визначає остаточну заборгованість ОСОБА_3 , оскільки спір про розмір заборгованості судом не розглядався.

Стверджує, що суд першої інстанції в порушення ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження», при наявності існування заборгованості ОСОБА_3 по аліментам, відсутності його офіційного працевлаштування, інформації про його доходи в Державному реєстрі фізичних осіб-платників податків, зобов`язує державного виконавця зняти арешт з майна ОСОБА_3 та заборону на його відчуження з метою нібито захисту порушених прав боржника. Однак, цим суд першої інстанції порушує права дитини на належне утримання, дає можливість боржнику відчужити належне йому майно до повторного накладення на нього арешту, і унеможливить виконання рішення про стягнення заборгованості по аліментам.

Також судом першої інстанції взагалі не надано оцінку тій обставині, що про існування постанови про арешт майна ОСОБА_3 стало відомо 30.03.2018 року, коли він ознайомився з матеріалами виконавчого провадження. Таким чином, ОСОБА_3 пропустив встановлений ЦПК України десятиденний строк для звернення до суду зі скаргою на дії державного виконавця, а клопотання про поновлення цього строку до суду не надав.

Учасники справи в судове засідання не з`явилися, будучи повідомленими про день та час розгляду справи у встановленому законом порядку. Від представника стягувача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 надійшло клопотання про розгляд справи за відсутності апелянта. За викладених обставин колегія суддів вважала можливим розглянути справу за відсутності учасників справи відповідно до вимог ч.2 ст. 372 ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, з`ясувавши обставини справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Згідно ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, що в результаті помилок, допущених державним виконавцем у написанні прізвища, імені, по-батькові боржника під час відкриття провадження, здійсненні розрахунку заборгованості та винесенні постанови про накладення арешту на майно, не можна вважати його належним чином повідомленим про вчинення виконавчих дій. Неповідомлення боржника ОСОБА_3 про відкриття виконавчого провадження призвела до ряду порушень вимог чинного законодавства, що призвело до порушення прав боржника.

Стосовно накладення арешту на майно ОСОБА_3 , то суд визнав ці дії державного виконавця незаконними, передчасними, оскільки при накладенні арешту на майно ОСОБА_3 . державним виконавцем не враховано те, що всі попередні виконавчі дії в даному виконавчому провадженні вчинені відносно боржника « ОСОБА_3 », який не є особою, зобов`язаною на сплату аліментів ОСОБА_1 Отже судом встановлено, що виконавчі дії були вчинені відносно іншої особи, ОСОБА_3 не був обізнаний про відкриття провадження, державним виконавцем не було внесено змін до документів виконавчого провадження щодо даних боржника, не перевірено проведені оплати аліментів в добровільному порядку, невірно розраховано заборгованість по сплаті аліментів.

Також суд першої інстанції виходив з того, що боржник ОСОБА_3 не був обізнаний на момент накладення арешту на його майно про відкриття виконавчого провадження, його порядок та послідовність дій державного виконавця, спрямованих на повне виконання рішення суду. ОСОБА_3 С.М. з 2012 року сплачував аліменти добровільно на рахунок стягувача, яка приймала дані кошти, що додатково вказує на те, що у боржника були відсутні підстави вважати, що відносно нього здійснюється виконавче провадження та судове рішення виконується в порядку, визначеному Законом України «Про виконавче провадження».

З викладених підстав суд вважав правильним усунути порушення, допущені державним виконавцем при нарахуванні заборгованості по сплаті аліментів ОСОБА_3 та здійснити перерахунок заборгованості по сплаті аліментів ОСОБА_3 у виконавчому провадженні №27448206 з урахуванням квитанцій, чеків та інших платіжних документів про сплату ним грошових коштів на користь стягувача ОСОБА_1 в період з липня 2011 року по жовтень 2018 року.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає їх законними і обґрунтованими, такими, що відповідають обставинам справи та наявним у матеріалах справи доказам.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, постановою судді Оболонського районного суду м. Києва від 30 жовтня 2003 року з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 стягнуто аліменти на дитину ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі ј частини з усіх видів заробітку щомісячно, починаючи з 20.10.2003 року і до досягнення ним повноліття (а.с.6).

На виконання вказаної постанови суду видано виконавчий лист, який 26 листопада 2003 року подано для примусового виконання до відділу ДВС і 09 листопада 2006 року повернуто його без виконання на підставі заяви стягувача (а.с.113-114).

07 липня 2011 року на підставі повторно поданої заяви стягувача від 30 червня 2011 року відкрито виконавче провадження на виконання виконавчого листа №2-466, виданого 30.10.2003 року Оболонським районним судом м. Києва про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 аліментів у розмірі ј частини всіх видів заробітку.

У постанові про відкриття виконавчого провадження державним виконавцем допущено помилку в частині зазначення прізвища боржника - « ОСОБА_3 » замість « ОСОБА_3 », а також в його імені по батькові - « ОСОБА_3 » замість « ОСОБА_3 ». Адреса боржника зазначена: АДРЕСА_1 (а.с.103).

Згідно договору дарування частини квартири від 23.04.2004 року боржником ОСОБА_3 подаровано ОСОБА_1 ј квартири АДРЕСА_1 (а.с.39-40).

Помилки в постанові про відкриття виконавчого провадження щодо даних про особу боржника та його адреси державним виконавцем не виправлені, заяв стягувача щодо виправлення їх матеріали виконавчого провадження не містять.

Відповідно до ст.25 Закону України «Про виконавче провадження», в редакції, чинній на момент відкриття виконавчого провадження, державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження. У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом.

За заявою стягувача державний виконавець одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження може накласти арешт на майно та кошти боржника, про що виноситься відповідна постанова. Копії постанови про відкриття виконавчого провадження надсилаються не пізніше наступного робочого дня стягувачу та боржникові.

З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про порушення прав боржника, у зв`язку з помилками у прізвищі, імені, по-батькові та адресі боржника, яка не є його місцем проживання, допущеними державним виконавцем у постанові про відкриття виконавчого провадження.

Доводи апеляційної скарги стягувача ОСОБА_1 про те, що вищевказані помилки не призвели до порушення прав боржника, і при цьому помилка у прізвищі була виправлена, про що свідчить витяг з реєстру виконавчих проваджень, колегія суддів вважає необґрунтованими, враховуючи наступне.

Як вбачається з копій матеріалів виконавчого провадження ВП № 27448206, відкривши виконавче провадження за виконавчим листом № 2-466 від 30.10.2003 року, та зазначивши боржником « ОСОБА_3 », усі відповідні запити та повідомлення державним виконавцем було здійснено відносно вказаної особи.

Зокрема, повідомлення боржнику про відкриття виконавчого провадження, запит в УДАІ ГУ МВС України в м.Києві від 28.08.2013 року щодо наявності зареєстрованого рухомого майна, запит до Державної податкової служби України про джерела отримання доходів боржника-фізичної особи від 22.10.2013 року були виконані стосовно особи « ОСОБА_3 », а не щодо боржника ОСОБА_3 .

Відповідно інформації, яка б давала державному виконавцю підстави належним чином здійснювати дії щодо виконання виконавчого листа про стягнення аліментів, на такі запити надано не було. У відповіді на запит до ДПС України вказано : фізичну особу неможливо однозначно ідентифікувати ( а.с. 105).

23 вересня 2016 року державним виконавцем було здійснено запити до Державної податкової служби про : джерела отримання доходів боржника - фізичної особи, про номери рахунків, відкритих у банках та інших фінансових установах боржником - фізичною особою « ОСОБА_3 », а також запит до Пенсійного фонду України про осіб, які працюють за трудовими та цивільно-правовими договорами про останнє місце роботи щодо « ОСОБА_3 ».

Відповідно, надійшли відповіді про те, що платник податків з таким податковим номером на обліку в органах ДПС не перебуває, реєстраційний номер облікової картки платника податків не відповідає інформації, яка міститься в ДРФО, фізичну особу неможливо однозначно ідентифікувати.

Разом з тим, здійснення таких запитів державним виконавцем щодо іншої особи - Кравченка С.М. та надходження відповідей про відсутність інформації щодо боржника ОСОБА_3 було визначено державним виконавцем як підстава для нарахування заборгованості та накладення арешту на майно боржника.

Право державного виконавця накладати арешт на майно боржника передбачено ст.18 Закону України «Про виконавче провадження». Згідно пп. 6 ч.2 цієї статті, державний виконавець має право накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку. Отже, накладення арешту на майно боржника можливе лише у випадках та за дотримання порядку, встановленого законом.

Відповідно до ч.2 ст.71 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, станом на 23.09.2016 року), за наявності заборгованості із сплати аліментів понад три місяці стягнення може бути звернено на майно боржника. Звернення стягнення на заробітну плату не перешкоджає зверненню стягнення на майно боржника, якщо існує непогашена заборгованість понад три місяці.

З матеріалів справи вбачається, що 23.09.2016 року державним виконавцем Комишан К.Ю. здійснено розрахунок заборгованості по аліментам за період з червня 2011 року по вересень 2016 року та визначено розмір заборгованості у розмірі 79 401 грн. 26 коп.

23.09.2016 року державним виконавцем Комишан К.Ю. винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження, відповідно до якої накладено арешт на все майно боржника ОСОБА_3 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 в межах суми стягнення 79 401 грн. 26 коп.

В обох вищевказаних документах, прізвище та ім`я по-батькові боржника, а також його адреса зазначені неправильно. Копії цих документів надіслані за адресою боржника, яка не є його місцем проживання.

На підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження 15.02.2017 року у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна зареєстровано публічне обтяження майна ОСОБА_3 . 22.02.2017 року зареєстровано обтяження нерухомого майна ОСОБА_3 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Разом з тим, державним виконавцем не внесено будь-яких змін до документів виконавчого провадження щодо даних боржника, не перевірено проведені оплати аліментів в добровільному порядку, не вірно розраховано заборгованість по сплаті аліментів.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що у здійснений державним виконавцем 20.11.2018 року розрахунок заборгованості по сплаті аліментів за період з липня 2011 року по травень 2017 року на суму 92 806 грн. 75 коп. не враховано оплату аліментів згідно квитанцій за період з липня 2011 року по жовтень 2018 року, що надані заявником суду. До проведення розрахунку державним виконавцем боржник до відділу ДВС не викликався. Стягувачем не оспорювалось те, що кошти, які перераховувались боржником за вказаний період є сплатою ним аліментів. Отже, суми сплачених по квитанціях аліментів мали бути враховані при визначенні загальної суми боргу.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що дії державного виконавця Оболонського районного відділу державної виконавчої служби м.Київ Головного територіального управління юстиції в м.Києві Комишан К.Ю. щодо накладення арешту на майно ОСОБА_3 та оголошення заборони його відчуження постановою від 23.09.2016 року у виконавчому провадженні №27448206 є незаконними.

Доводи апеляційної скарги про те, що помилка у прізвищі, яка була допущена з вини державних виконавців, була виправлена і відповідно до реєстру стягнення проводиться саме з ОСОБА_3 , а тому висновки суду про те, що постанова про відкриття виконавчого провадження та постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження винесені відносно іншої особи не відповідають дійсності, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки такі доводи спростовуються матеріалами виконавчого провадження, зокрема постановою про відкриття виконавчого провадження від 07.07.2011 року та постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження від 23.09.2016 року.

Доводи апеляційної скарги про те, що державний виконавець здійснював виконавчі дії за адресою боржника, що вказана у виконавчому листі, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки у результаті надіслання запитів щодо особи « ОСОБА_3 » , а не щодо боржника ОСОБА_3 , державним виконавцем не було встановлено, що боржник за адресою, зазначеною у виконавчому листі, не зареєстрований з 15 березня 2012 року, а з 05 березня 2013 року зареєстрований за адресою АДРЕСА_2 ( а.с. 69). Посилання стягувача ОСОБА_1 на те, що вона повідомляла державного виконавця про дійсну адресу місця проживання боржника, також є безпідставними, оскільки в матеріалах виконавчого провадження такі заяви стягувача відсутні.

Враховуючи встановлені судом обставини, що відповідно до наданих квитанцій у вищевказаний період ОСОБА_3 самостійно здійснював аліментні платежі на користь ОСОБА_1 , а державним виконавцем усі виконавчі дії здійснювались щодо іншої особи - ОСОБА_3 , то відсутні підстави вважати, що боржнику було відомо про відкрите виконавче провадження, та що боржник не виконав обов`язку щодо повідомлення державного виконавця про нове місце проживання.

Доводи апеляційної скарги про те, що зобов`язання скасувати арешт майна боржника порушує права дитини на належне утримання, дає можливість боржнику відчужити належне йому майно до повторного накладення на нього арешту, і унеможливить виконання рішення про стягнення заборгованості по аліментам, колегія суддів до уваги не приймає, оскільки з квитанцій, чеків та інших платіжних документів судом першої інстанції правильно встановлено, що ОСОБА_3 здійснював сплату грошових коштів на користь стягувача ОСОБА_1 за період з липня 2011 року по жовтень 2018 року (а.с.26-35).

За викладених підстав суд першої інстанції дійшов вірного висновку про необхідність здійснення перерахунку заборгованості по сплаті аліментів ОСОБА_3 у виконавчому провадженні №27448206 з урахуванням квитанцій, чеків та інших платіжних документів про сплату ним грошових коштів на користь стягувача ОСОБА_9

Враховуючи, що звернення стягнення на майно боржника залежить від розміру наявної заборгованості із сплати аліментів, визначеного ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження», то накладення арешту на майно боржника, вжиття інших заборон та обмежень, визначених законом, можливо лише після здійснення державним виконавцем вказаного перерахунку заборгованості.

Тому висновки суду першої інстанції про визнання незаконними дій державного виконавця Комишан К.Ю. щодо накладення арешту на майно ОСОБА_3 та оголошення заборони його відчуження постановою від 23.09.2016 року у виконавчому провадженні №27448206, - колегія суддів вважає правильними, а доводи апеляційної скарги зазначених висновків не спростовують, оскільки державним виконавцем до прийняття постанови про накладення арешту на майно боржника не було повідомлено ОСОБА_3 про відкриття виконавчого провадження, та жодних виконавчих дій щодо належного боржника вчинено не було, всі запити державного виконавця стосувались іншої особи. Оскільки державним виконавцем не внесено будь-яких змін до документів виконавчого провадження щодо даних боржника, не перевірено проведені оплати аліментів в добровільному порядку, у зв`язку з чим не вірно розраховано заборгованість по сплаті аліментів, підстави вважати законною постанову про накладення арешту на майно боржника від 23.09.2016 року - відсутні.

Інші доводи апеляційної скарги стягувача ОСОБА_1 висновків суду не спростовують і на правильність постановленої ухвали не впливають.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що ухвала Оболонського районного суду м. Києва є законною та обґрунтованою, постановлена з дотриманням норм процесуального права, підстав для її скасування не вбачається, тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 374, 375, 381-383 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана її представникомОСОБА_2 , - залишити без задоволення.

Ухвалу Оболонського районного суду міста Києва від 20 лютого 2019 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складено 06 червня 2019 року.

Суддя - доповідач: Ящук Т.І.

Судді: Немировська О.В.

Чобіток А.О.