ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Постанова

Іменем України

05 червня 2019 року

м. Харків

справа № 643/5222/19

провадження № 22-ц/818/2845/19

Харківський апеляційний суд у складі:

головуючого - Пилипчук Н.П.,

суддів - Кругової С.С., Маміної О.В.

за участю секретаря - Плахотнікової І.О.

учасники справи:

позивач : ОСОБА_1

представник позивача: ОСОБА_2

відповідач: Голосіївський районний відділ ДВС м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Голосіївського районного відділу ДВС м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, з апеляційною скаргою ОСОБА_2 , який діє в інтересах ОСОБА_1 , на ухвалу Московського районного суду м. Харкова від 05 квітня 2019 року, у складі судді Єрмак Н.В.,

В С Т А Н О В И В :

У квітні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суд із позовом до Голосіївського районного відділу ДВС м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії.

Ухвалою судді Московського районного суду м. Харкова від 05 квітня 2019 року у відкритті провадження у справі відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 , який діє в інтересах ОСОБА_1 просить ухвалу суду першої інстанції скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу ОСОБА_2 , який діє в інтересах ОСОБА_1 вказує на порушення судом норм процесуального права. Зазначає, що ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 07.08.2006 року було накладено арешт на майно позивача. Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 14.08.2006 року було визнано договір страхування недійсним та скасовано ухвалу Московського районного суду м. Харкова від 07.08.2006 року про накладення арешту, яка рішенням судової колегії судової палати з цивільних справ апеляційного суду Харківської області від 17.11.2006 року та колегією суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Луганської області (як суд касаційної інстанції) залишена без змін. Зазначає, що позивачу стало відомо, що накладене обтяження на квартиру від 19.08.2006 року Державною виконавчою службою у Голосіївському районі м. Києва відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна - не знято. З цього приводу представник позивача звернувся до Голосіївського районного відділу ДВС м. Києва із заявою, в якій просив зняти арешт з майна позивача, проте йому у задоволенні заяви було відмовлено. Враховуючи вказані обставини, представник позивача звернувся до Московського районного суду м. Харкова, як до суду, який постановив ухвалу, якою скасував накладення арешту на майно позивача. Звертає увагу на те, що відповідно до вимог ст. 82 ЗУ «Про виконавче провадження» скарга у виконавчому провадженні по виконанню судових рішень на дії (бездіяльність) державного виконавця або начальника органу ДВС подається до суду, який видав виконавчий документ та зазначає, що аналогічна правова позиція викладена в постановах Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 року у справі № 11-128ас18 та у постановах Верховного Суду України у справі 815/1554/15 та № 755/5626/16ц, про те, що цей спір не належить розглядати у порядку адміністративного судочинства.

У відповідності до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді, пояснення сторін, що з`явилися, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_2 , який діє в інтересах ОСОБА_1 підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у пункті 24 рішення від 20 липня 2006 року у справі «Сокуренко і Стригун проти України» зазначив, що фраза «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Термін «судом, встановленим законом» у пункті 1 статті 6 Конвенції передбачає всю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів.

Згідно з ч.1 ст. 19 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Відмовляючи у відкритті провадження у справі суд першої інстанції виходив з того, що позовна заява ОСОБА_1 не підлягає розгляду в порядку позовного провадження, а позивачу належить звернутися до суду із скаргою на дії державного виконавця.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вказаного висновку з порушенням норм процесуального права.

Матеріали справи містять дані про те, що рішенням Московського районного суду від 14.08.2006 року визнано договір страхування недійсним. У позові про відшкодування шкоди та стягнення збитків з ОСОБА_3 , ОСОБА_1 відмовлено. Після набрання рішенням суду чинності ухвалу суду від 07.08.2006 року про накладення арешту на майно ОСОБА_1 вирішено скасувати. Ухвалою апеляційного суду Харківської області від 17.11.2006 року зазначене судове рішення залишено без змін. Ухвала апеляційного суду Харківської області від 17.11.2006 року залишена без змін колегією суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Луганської області (як суд касаційної інстанції).

У квітні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду, посилаючись на ст. 59 Закону України "Про виконавче провадження" та ст.ст. 447, 448 ЦПК України.

Підстави для відмови у відкритті провадження визначені у ч. 1 ст. 186 ЦПК України, серед яких відсутня підстава, зазначена судом першої інстанції, а саме, що позов не підлягає розгляду в порядку позовного провадження.

Суд першої інстанції не визначився із змістом спірних правовідносин, не уточнив у позивача суть та підстави звернення, не запропонував у порядку ст. 185 ЦПК України визначитись із формою такого звернення та передчасно вирішив питання про відмову у відкритті провадження.

Отже, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку щодо відмови у відкритті провадження за позовом ОСОБА_1 до Голосіївського районного відділу ДВС м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції постановлена з порушенням норм процесуального права, у зв`язку з чим на підставі пункту 4 частини 1 статті 376 ЦПК України підлягає скасуванню, а справа направленню до суду першої інстанції для продовження розгляду.

На підставі викладеного, керуючись, ст. ст. 367, 368, п.6 ч.1 ст. 374, п. 4 ч.1 ст. 376, ст. 381, ст. 382, ст. 383, ст.384, ст. 389 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , який діє в інтересах ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу судді Московського районного суду м. Харкова від 05 квітня 2019 року скасувати, справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий - Н.П. Пилипчук

Судді - С.С. Кругова

О.В. Маміна