КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 травня 2019 року м. Київ

Справа №376/2687/18

Апеляційне провадження № 22-ц/824/7599/2019

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача: Соколової В.В.

суддів: Андрієнко А.М., Поліщук Н.В.

секретар Луговий Р.В.

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Сквирського районного суду Київської області постановлену під головуванням судді Коваленка О.М. 16 листопада 2018 року у м. Сквира, у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики,

В С Т А Н О В И В

Ухвалою Сквирського районного суду Київської області від 16 листопада 2018 року затверджено мирову угоду, яка складена 12 листопада 2018 року між позивачем ОСОБА_2 та ОСОБА_3 за умовами якої:

Визнано за ОСОБА_2 право власності на нежитлову будівлю магазин-кафетерій, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Закрито провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу позики.

Не погодилась із вказаним судовим рішенням особа, яка не брала участь у справі - ОСОБА_1 , нею подано апеляційну скаргу посилаючись на порушення судом норм процесуального і неправильного застосування норм матеріального права, при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, за недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважав встановленими. Заявник зазначає, що вона не брала участі у цій справі, однак, судом вирішено питання про її права, оскільки згадана вище нежитлова будівля магазин-кафетерій належать саме - ОСОБА_1 , на вказане суд першої інстанції уваги не звернув у зв`язку з чим затвердив мирову угоду без належних на те підстав. За таких обставин, просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та постановити нову, якою відмовити в затвердженні мирової угоди і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 вказувала на те, що у ОСОБА_1 відсутнє право на на звернення до суду із апеляційною скаргою, оскільки вказаний спір жодним чином не порушує і не оспорює прав чи законних інтересів ОСОБА_1 .. Так, на підтвердження своїх вимог ОСОБА_1 надала ряд документів, на підтвердження передання їй в оренду земельної ділянки площею 0,07 га із земель запасу житлової та громадської забудови для влаштування організованого відпочинку населення по АДРЕСА_2 . Разом з цим, ОСОБА_1 не надала до суду апеляційної інстанції рішення Великополовецької сільської ради від 20 грудня 2018 року згідно якого розірвано договір оренди земельної ділянки від 02 серпня 2018 року згідно якого їй передано в оренду земельну ділянку. В той час, ОСОБА_5 також орендує земельну ділянку в с. Великополовецьке на території Великополовецької сільської ради Сквирського району Київської області, однак за іншою адресою та іншим цільовим призначенням, а саме по АДРЕСА_1 з цільовим призначенням землі - обслуговування нежитлової будівлі. Право власності ОСОБА_5 на нежитлову будівлю - «магазин-кафетерій» по АДРЕСА_1 зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Таким чином, твердження ОСОБА_1 , що вона є власником нежитлової будівлі «магазин-кафетерій» за адресою АДРЕСА_1 не підтверджено доказами.

В судовому засіданні представник ОСОБА_1 - ОСОБА_7 підтримав доводи апеляційної скарги та просила її задовольнити.

Інші особи в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, причини неявки до суду не повідомили, а тому в порядку ч. 2 ст. 372 ЦПК України, колегія суддів вважає за можливе розглядати справу за їх відсутності.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представника ОСОБА_1, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість ухвали суду в межах апеляційного оскарження, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ч.ч. 1,2 ст. 207 ЦПК України, мирова угода укладається сторонами з метою врегулювання спору на підставі взаємних поступок і має стосуватися лише прав та обов`язків сторін. Сторони можуть укласти мирову угоду і повідомити про це суд, зробивши спільну письмову заяву, на будь - якій стадії судового процесу.

Частиною 4 ст. 207 ЦПК України передбачено, що укладена сторонами мирова угода затверджується ухвалою суду, в резолютивній частині якої зазначаються умови угоди, затверджуючи мирову угоду, суд цією ж ухвалою одночасно закриває провадження у справі.

Згідно з вимогами ч. 1 п. 5 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо сторони уклали мирову угоду і вона затверджена судом.

Згідно з ч. 5 ст. 207 ЦПК України суд постановляє ухвалу про відмову у затвердженні мирової угоди і продовжує судовий розгляд, якщо: умови мирової угоди суперечать закону чи порушують права чи охоронювані законом інтереси інших осіб, є не виконуваними; або одну із сторін мирової угоди представляє її законний представник, дії якого суперечать інтересам особи, яку він представляє.

Постановляючи ухвалу про затвердження мирової угоди та закриття провадження у справі, суд першої інстанції виходив з того, що укладена між сторонами мирова угода вчинена в інтересах всіх сторін, не суперечить закону та не порушує права і законні інтереси інших осіб.

Проте, колегія суддів не може погодитися з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_2 звернулася до суду з вищевказаним позовом та просила суд стягнути з ОСОБА_3 на свою користь борг за договором позики в розмірі 90000,00 грн, та судові витрати в розмірі 900,00 грн.

В ході розгляду справи позивач та відповідач дійшли згоди щодо укладення до мирової угоди та 12 листопада 2018 року подали до суду першої інстанції спільну заяву, в якій просили затвердити укладену між ними мирову угоду, провадження у справі закрити, надавши суду укладену та підписану мирову угоду від 12 листопада 2018 року.

За умовами мирової угоди: Сторони - ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , цією письмовою мировою угодою просили суд про наступне:

визнати за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , право власності на нежитлову будівлю (кафетерій), що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , з метою погашення боргу відповідача ОСОБА_3

Заявник ОСОБА_1 при поданні апеляційної скарги вказувала на те, що вона не брала участь у розгляді справи, однак, судом вирішено питання про її права, оскільки згадана вище нежитлова будівля магазин-кафетерій належать саме їй - ОСОБА_1 ..

Так, затверджуючи мирову угоду, суд першої інстанції повинен був встановити обставини щодо належності на праві власності ОСОБА_3 майна, на яке сторони просили визнати право власності за ОСОБА_2 , а також з'ясувати чи не перебуває спірне майно під забороною відчуження, чи не мають треті особи права власності на дане майно. Тобто з'ясувати чи не суперечать умови мирової угоди закону і чи не порушують права, свободи чи охоронювані законом інтереси інших осіб.

Разом з цим, в матеріалах справи відсутні документи, які підтверджують право власності ОСОБА_3 на нежитлову будівлю (кафетерій), що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , тобто судом першої інстанції не перевірено документи, які підтверджують право власності ОСОБА_3 на вказане вище майно, не з`ясовано чи не мають треті особи права власності на дане майно, та чи не порушує дана мирова угода права, свободи чи охоронюванні законом інтереси інших осіб, чи взагалі вказане майно має правовий статус як об`єкта нерухомого майна.

Посилання ОСОБА_2 на те, що вона є власником нежитлової будівлі «магазин-кафетерій» по АДРЕСА_1 , колегія суддів до уваги не приймає, оскільки згідно Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав власності, право власності на нежитлову будівлю «магазин-кафетерій» по АДРЕСА_1 у ОСОБА_2 виникло на підставі ухвали суду від 16 листопада 2018 року, яка є предметом апеляційного оскарження.

При цьому, апеляційні вимоги в частині вирішення питання про поворот виконання ухвали Сквирського районного суду Київської області від 16 листопада 2018 року та розподіл судових витрат не підлягають задоволенню, оскільки, відповідно до ст.ст. 141, 444 ЦПК України, вказані вимоги можуть бути вирішені при ухваленні рішення по суті позовних вимог. До того ж скасування ухвали суду на підставі якої здійснені реєстраційні дії, само по собі, є підставою для їх скасування.

Отже, доводи апеляційної скарги знайшли своє часткове підтвердження під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції.

Враховуючи вищевикладене та вимоги ч. 2 ст. 376 ЦПК України ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нової про залишення заяви про затвердження мирової угоди без задоволення.

Керуючись ст. ст. 374, 379, 381- 384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

П О С Т А Н О В И В

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Ухвалу Сквирського районного суду Київської області від 16 листопада 2018 року - скасувати та постановити нове судове рішення.

В затвердженні мирової угоди, яка складена 12 листопада 2018 року між позивачем ОСОБА_2 та ОСОБА_3 за умовами якої визнано за ОСОБА_2 право власності на нежитлову будівлю магазин-кафетерій, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 - відмовити.

Справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 (тридцяти) днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя-доповідач: В.В. Соколова

Судді: А.М. Андрієнко

Н.В. Поліщук

Повний текст постанови складений 03 червня 2019 року.