КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
справа №758/4447/15-ц головуючий у І інстанції: Васильченко О.В. провадження 22-ц/824/4604/2019 доповідач: Сліпченко О.І.
ПОСТАНОВА

Іменем України

28 травня 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах: головуючого Сліпченка О.І., Сушко Л.П., Сержанюка А.С.,

за участю секретаря: Пітенко І.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Подільського районного суду міста Києва від 20 вересня 2017 року у справі за позовом публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» про захист прав споживача шляхом розірвання кредитного договору.

Заслухавши доповідь судді Апеляційного суду, вислухавши учасників процесу, перевіривши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги, суд,-

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2015 року публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» (далі - ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та/або Банк) звернулося з вищевказаним позовом, який обґрунтовано тим, що між Банком та ОСОБА_1 27 березня 2008 року було укладено кредитний договір, згідно умов якого позичальнику надається кредит на суму 25 500,00 дол. США, зі сплатою 14% річних. Кінцева дата погашення кредиту - 27 березня 2018 року.

У зв`язку з неналежним виконання ОСОБА_1 своїх договірних зобов`язань, станом на 13 березня 2015р. виникла заборгованість в розмірі 31 963,71 дол. США, яка складається з заборгованості по кредиту - 26 289,62 дол. США,. заборгованості по відсоткам - 2309,50 дол. США та пені - 3364,59 дол. США.

Банк просив суд стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором від 27 березня 2008 року в загальному розмірі - 31 963,71 дол. США, що було еквівалентно згідно курсу НБУ - 690 929,45 грн.

У червні 2015 року ОСОБА_1 звернувся із зустрічною позовною заявою про захист прав споживача шляхом розірвання кредитного договору, яку обґрунтовував тим, що його права порушуються існуванням кредитних правовідносин за даним договором, у зв`язку з тим, що відбулась істотна зміна економічних умов в Україні, національна економіка зазнала значного погіршення. Про таку економічну ситуацію позичальник знати не міг на момент укладення кредитного договору з Банком, а тому позивач за зустрічним позовом просив розірвати кредитний договір та встановити порядок та строки повернення боргу за кредитним договором.

Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 20 вересня 2017 року позов ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованість за кредитним договором в сумі 31 963,71 доларів США, що еквівалентно по курсу НБУ - 690 929,45 грн.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, в частині вирішення зустрічного позову, ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою, посилаючись на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин справи та порушення норм матеріального та процесуального права.

Зазначає, що місцевий суд не врахував обставини на які посилався апелянт під час розгляду справи, крім того не врахував висновки Конституційного Суду України щодо визначення критеріїв добросовісності, пропорційності, розумності договору.

У відзиві на апеляційну скаргу представник АТ «Райффайзен Банк Аваль» зазначає, що при укладенні договору в іноземній валюті сторони договору усвідомлювали, що курс національної валюти України не є стабільним, позичальник повинен був передбачити можливе підвищення валютного ризику за кредитним договором, а тому вважає рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим.

В судовому засіданні сторони підтримали свої позиції.

Апеляційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на наступне.

Згідно вимог ст. 263 ЦПК України, - судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин(фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами;

1) письмовими, речовими і електронними доказами;

2) висновками експертів

3) показань свідків.

Згідно зі ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення відповідає у повній мірі.

Відмовляючи в задоволенні зустрічного позову, суд першої інстанції виходив з того, що вимога про розірвання кредитного договору є необґрунтованою та недоведеною, оскільки посилання ОСОБА_1 на коливання курсу іноземної валюти саме по собі не є достатньою підставою для розірвання кредитного договору на підставі ст. 652 ЦК України, оскільки зазначене стосується обох сторін договору й позичальник при належній завбачливості міг, виходячи з динаміки зміни курсів валют із моменту введення в обіг національної валюти та її девальвації, передбачити в момент укладення договору можливість зміни курсу гривні України до іноземної валюти, а також можливість отримання кредиту в національній валюті.

Колегія суддів погоджується з таким висновком місцевого суду з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено, що 27 березня 2008 року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № (а.с.10-21 Т.1).

Відповідно до ст. 1 кредитного договору, Кредитор надає Позичальникові кредит, а Позичальник отримує його відповідно до Умов кредитування за програмою кредитування «Кредит під заставу нерухомості» на наступних умовах:

Сума кредиту - 25 500,00 доларів США.

Цільове призначення - кошти видаються на споживчі цілі в розмірі 25 500,00 дол. США, оплату комісії за надання кредиту в розмірі 500,00 у дол. США.

Забезпечення зобов`язань позичальника - іпотека однокімнатної квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_1 на праві власності; умови іпотеки визначені іпотечним договором з ОСОБА_1 .

Процентна ставка - 14,00% річних.

Дата остаточного погашення кредиту - 27 березня 2018 року.

ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» належним чином виконав свої договірні зобов`язання, надавши ОСОБА_1 27 березня 2008 року кредит шляхом зарахування його суми в розмірі 25 500,00 дол. США на поточний рахунок ОСОБА_1 , що підтверджено Випискою по особовому рахунку № НОМЕР_1 (а.с. 22 Т.1).

Право на здійснення банківських операцій з валютними цінностями було наявне у ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» на момент укладення спірного кредитного договору, що підтверджено відповідним Дозволом № 10-4 (а.с. 31).

23.07.2009р. між сторонами було укладено Додаткову угоду № 1 до кредитного договору № , з якої вбачається, що з метою зменшення фінансового навантаження на Позичальника в умовах кризових явищ в економіці України Кредитор та Позичальник досягли згоди про зміну умов погашення Кредиту, змінивши наступні умови:

Дата остаточного погашення кредиту - 27.03.2028р.

Строк кредиту - 240 місяців.

Тимчасово на період з 23 липня 2009 до 23 липня 2010 сторони домовились зменшити розмір щомісячного платежу у відповідним сумах на конкретні місяці вказаного періоду.

17 січня 2015 року ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» звернулось до ОСОБА_1 з Вимогою №114.0.0.00/15.14877 про дострокове виконання зобов`язань за кредитним договором № , у зв`язку з припиненням належного виконання своїх кредитних зобов`язань перед Банком та утворення заборгованості (а.с. 25 Т.1).

Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства відповідно п. 3 ч. 1 ст. 3 ЦК України.

Відповідно до ст.. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст. 629 ЦК України укладений між сторонами договір є обов`язковим для виконання. Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 та ч. 2 ст. 509 ЦК України зазначений договір є підставою виникнення зобов`язань.

Відповідно ст. 525, 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору або інших умов та вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобовязання внаслідок односторонньої відмови від зобовязання, якщо це встановлено договором або законом або розірвання договору; 2) зміна умов зобовязання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди.

За таких обставин, коли кредитний договір підписаний сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі, ОСОБА_1, не оспорюється порушення порядку надання споживачеві інформації про умови отримання кредиту, типові процентні ставки, валютні знижки тощо, які передують укладенню договору, кредитний договір підлягає виконанню сторонами в повному обсязі. ОСОБА_1 , отримавши кошти за вказаним кредитним договором, в подальшому тривалий час виконував його умови.

Разом з тим, в порушення вимог ст.ст. 525, 526, 530 ЦК України, позичальник припинив сплачувати кредит та проценти за його користування, тобто не виконав взяті на себе кредитні зобов`язання, у зв`язку з чим виникла заборгованість, як це було правильно встановлено судом першої інстанції.

ОСОБА_1 просить розірвати кредитний договір, посилаючись на ч. 2 ст. 651 ЦК України, а саме порушення банком істотних умов договору.

Однак доказів на підтвердження істотного порушення умов договору другою стороною апелянтом ні в суді першої інстанції, ні в суд апеляційної інстанції надано не було.

Доводи позичальника ґрунтуються лише на тому, що держава повинна забезпечувати особливий захист більш слабкого суб`єкта економічних відносин, як це вказано у рішенні Конституційного Суду України від 15 листопада 2011 року та посиланнях на економічні обставини, які виникли в Україні.

Однак апелянт жодними чином не вказує, в чому полягає помилковість або ж введення його в оману при придбанні кредитних послуг та які саме послуги йому були не потрібні.

Також, колегія суддів враховує, що ОСОБА_1 не скористався своїм правом на відкликання згоди на укладення договору про надання споживчого кредиту відповідно до ч. 6 ст. 11 Закону України "Про захист прав споживачів" та не просив змінити або роз`яснити окремі положення оспорюваного кредитного договору й звернувся до суду про його розірвання з підстав невідповідності закону, тільки після звернення кредитора до суду з позовом про стягнення заборгованості за цим договором.

Відповідно до вимог ч.2 ст. 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Проте подана позовна заява ОСОБА_1 не містить посилань на порушення банком будь-яких умов договору.

Відповідно до ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, розглядаючи спір повно та всебічно дослідив і оцінив обставини справи, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, та прийшов до обґрунтованого висновку.

Апеляційна скарга переповнена оцінкою доказів апелянтом, при цьому не вказується, які з доказів неправомірно були судом першої інстанції не прийняті, чи досліджувались із порушенням установленого законом порядку.

Оскільки, висновки суду відповідають фактичним обставинам справи, а ухвалене рішення відповідає вимогам матеріального і процесуального права, то підстави для його скасування відсутні.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст.367, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Подільського районного суду міста Києва від 20 вересня 2017 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий

Судді: