Ухвала

15 жовтня 2019 року

м. Київ

справа № 280/1518/18

провадження № 61-17790ск19

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Тітова М. Ю. розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Коростишівського районного суду Житомирської області від 24 травня 2019 року, рішення Коростишівського районного суду Житомирської області від 24 травня 2019 року та постанову Житомирського апеляційного суду від 02 вересня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Коростишівської міської ради про відшкодування матеріальної та моральної шкоди,

встановив:

ОСОБА_1 звернувся з позовом до Коростишівської міської ради про відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 2 120 грн та моральної шкоди в розмірі 60000 грн. В обґрунтування позову зазначив, що 20 квітня 2015 року та 28 квітня 2015 року він направив до Коростишівської міської ради заяви про надання дозволу на виготовлення документації з землеустрою про відведення земельної ділянки орієнтовним розміром 0,25 га для ведення особистого селянського господарства. Постановою Коростишівського районного суду Житомирської області від 10 лютого 2016 року визнано незаконним та скасовано рішення Коростишівської міськради від 23 липня 2015 року №1009 «Про розгляд заяви ОСОБА_1 » в частині відмови ОСОБА_1 в наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 0,25 га для ведення особистого селянського господарства. Відповідач, який порушив його право на розгляд звернення, завдав позивачу матеріальних збитків, які полягають у втраті заробітку і витратах часу на складання заяви від 20 квітня 2015 року та 28 квітня 2015 року, позовної заяви, розгляд заяви і справи в суді, витратах на папір та амортизацію оргтехніки, та немайнову шкоду, яка полягає у виникненні негативного для нього явища, зокрема необхідності неодноразового звернення для встановлення істини у справі та доказування для вирішення питання протиправної бездіяльності, витрачання особистого часу, значних коштів, сили для відновлення свого порушеного права, що негативно відобразилось на його психоемоційному стані.

Рішенням Коростишівського районного суду Житомирської області від 24 травня 2019 року, залишеним без змін постановою Житомирського апеляційного суду від 02 вересня 2019 року, узадоволенні позову відмовлено.

У вересні 2019 року ОСОБА_1 направив засобами поштового зв`язку до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду касаційну скаргу на ухвалу Коростишівського районного суду Житомирської області від 24 травня 2019 року, рішення Коростишівського районного суду Житомирської області від 24 травня 2019 року та постанову Житомирського апеляційного суду від 02 вересня 2019 року, в якій просив скасувати оскаржувані судові рішення, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Пунктом 2 частини першої статті 389 ЦПК України визначено, що учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку ухвали суду першої інстанції, вказані у пунктах 3, 6-8, 15, 16, 22, 23, 27, 28, 30, 32 частини першої статті 353 цього Кодексу, після їх перегляду в апеляційному порядку.

Враховуючи вищенаведене, ухвала Коростишівського районного суду Житомирської області від 24 травня 2019 року не підлягає касаційному оскарженню.

Необхідність розгляду справи в касаційному порядку заявник обґрунтував тим, що дана справа оскаржується з підстав, передбачених підпунктами «а», «б», «в» та «г» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Відповідно до пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» встановлено, що з 01 січня 2019 року прожитковий мінімум для працездатних осіб складає 1 921 грн.

Предметом спору у даній справі є відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 2 120 грн та моральної шкоди у розмірі 60 000 грн, що у загальному розмірі (2 120 + 60 000 = 62 120) станом на 01 січня 2019 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (1 921 грн x 100 = 192 100 грн).

Ухвалою Коростишівського районного суду Житомирської області від 08 жовтня 2018 року дану справу віднесено до категорії малозначних та відкрито спрощене провадження у справі.

Наведені заявником обставини, передбачені підпунктом «а» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, не дають підстав для висновку про те, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, оскільки заявником не обґрунтовано, в чому саме виявилася суперечність у застосуванні судами одних і тих самих норм права.

Перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд виходить з того, що наведені заявником обставини не дають підстав для висновку про те, що особа яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскаржуваними судовими рішеннями. Посилаючись на вказані обставини, ОСОБА_1 не надав належних та допустимих доказів на їх підтвердження. Заявником не вказано, при розгляді якої саме іншої справи і чому він позбавлений можливості спростувати встановлені у цій справі обставини, які підстави і предмет позову в іншій справі, хто є її сторонами.

Доводи касаційної скарги не свідчать про наявність підстав, передбачених підпунктом «в» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України. Незгода заявника з оскаржуваними судовими рішеннями в цілому, за відсутності інших обставин, не може розглядатися як обставина, що впливає на визначення справи як такої, що має виняткове значення, оскільки це може бути оцінкою сторони щодо кожної конкретної справи, учасником якої вона є.

ОСОБА_1 не вказав з яких підстав слід вважати, що суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково, не надав належних та допустимих доказів.

Правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, відповідають Конституції України, відповідно до статті 129 якої основними засадами судочинства є, серед інших, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) не підлягають касаційному оскарженню: судові рішення у малозначних справах, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

Оскільки касаційна скарга подана на судові рішення у малозначній справі, які не підлягають касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.

Верховним Судом взято до уваги, що під час вирішення питання про відкриття касаційного провадження (зокрема й про відмову у відкритті провадження) у справі не надається правова оцінка законності та обґрунтованості оскаржуваних судових рішень, а виключно встановлюється наявність чи відсутність підстав для їх касаційного оскарження відповідно до вимог статей 389, 394 ЦПК України.

Керуючись статтею 129 Конституцій України, пунктом 1 частини шостої, частиною дев`ятою статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України,

ухвалив:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Коростишівського районного суду Житомирської області від 24 травня 2019 року, рішення Коростишівського районного суду Житомирської області від 24 травня 2019 року та постанову Житомирського апеляційного суду від 02 вересня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Коростишівської міської ради про відшкодування матеріальної та моральної шкоди відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали надіслати заявникові.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя М. Ю. Тітов