Провадження № 22-ц/801/633/2019
Головуючий у суді 1-ї інстанції Бойко В. М.
Доповідач:Стадник І. М.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

19 березня 2019 року місто Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Стадника І.М. (судді-доповідача),

суддів: Войтка Ю.Б., Міхасішина І.В.,

з участю секретаря судового засідання Безрученко Н.Р.

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань №2

апеляційну скаргу позивача ОСОБА_3

на ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 04 лютого 2019 року, постановлену під головуванням судді Бойка В.М., повний текст якої складено 08 лютого 2019 року

в справі №127/18513/18

за позовом ОСОБА_3 (позивач)

до Центрально-Західного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції України (відповідач),

за участі Міністерства юстиції України (третя особа)

про стягнення грошової допомоги,

встановив:

В липні 2018 року ОСОБА_3 звернувся до суду із позовом до Центрально-Західного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції України, за участі третьої особи - Міністерства юстиції України про стягнення грошової допомоги, яким просив стягнути на свою користь 130100 грн. одноразової допомоги у зв'язку з захворюванням, отриманим під час проходження служби в органах внутрішніх справ, що призвело до встановлення йому ІІ групи інвалідності.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 04 лютого 2019 року провадження у зазначеній справі закрито.

Не погодившись із ухвалою суду першої інстанції позивач ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права просить скасувати ухвалу, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Доводи апеляційної скарги полягають у тому, що він звернувся до суду саме за захистом свого цивільного права, а тому вважає, що даний спір не є публічно-правовим і не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

У поданих на апеляційну скаргу відзивах відповідач Центрально-Західне міжрегіональне управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції України, і третя особа - Міністерство юстиції України просять апеляційну скаргу залишити без задоволення.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_3 вимоги апеляційної скарги підтримав на умовах викладених в ній.

Представники Центрально-Західного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції України Сисак Л.В., ОСОБА_5 і представник третьої особи Міністерства юстиції України Данильченко В.В. проти вимог апеляційної скарги заперечували, просять залишити в силі ухвалу суду першої інстанції як таку, що постановлена з дотриманням норм процесуального права.

Апеляційну скаргу слід задовольнити з таких підстав.

Закриваючи провадження у справі суд першої інстанції виходив з того, що вона не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства. Судове рішення мотивоване тим, що позивач ОСОБА_3 є стягувачем у адміністративній справі і звертався із заявою про примусове виконання виконавчого листа, виданого 06.11.2017 Хмельницьким окружним адміністративним судом, за яким головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області Сінгаєвською О.М. було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, а 16.11.2017 винесено постанову про закінчення виконавчого провадження ВП №55096213. Тому за висновками суду відповідно до статті 382 КАС України позивач як стягувач у виконавчому провадженні повинен був звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважав, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби було порушено його права, свободи чи інтереси.

Проте такий висновок суду першої інстанції зроблений без урахування всіх обставин справи, та з порушенням норм процесуального права.

Судова юрисдикція - це компетенція спеціально уповноважених органів судової влади здійснювати правосуддя у формі встановленого законом виду судочинства щодо визначеного кола правовідносин.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб'єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Частиною першою статті 19 ЦПК України встановлено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім випадків, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Разом з тим відповідно до частини першої статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення. Зокрема, юрисдикція адміністративних судів поширюється на спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів або правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності. Термін «суб'єкт владних повноважень», що вживається в зазначеній процесуальній нормі, позначає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхню посадову чи службову особу, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень (пункт 7 частини першої статті 4 цього Кодексу).

З аналізу наведених процесуальних норм слідує, що до адміністративної юрисдикції відноситься справа, яка виникає зі спору в публічно-правових відносинах, що стосується цих відносин, коли один з його учасників - суб'єкт владних повноважень здійснює владні управлінські функції, в цьому процесі або за його результатами владно впливає на фізичну чи юридичну особу та порушує їх права, свободи чи інтереси в межах публічно-правових відносин.

Натомість визначальні ознаки приватноправових відносин - це юридична рівність та майнова самостійність їх учасників, наявність майнового чи немайнового особистого інтересу суб'єкта. Спір буде мати приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням приватного права (як правило, майнового) певного суб'єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права призвели владні управлінські дії суб'єкта владних повноважень.

При визначенні предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

ОСОБА_3 звернувся до суду у порядку цивільного судочинства з позовом до Центрально-Західного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції України про стягнення грошової допомоги, яким просив стягнути на свою користь 130100 грн одноразової допомоги у зв'язку з захворюванням, отриманим під час проходження служби в органах внутрішніх справ, що призвело до встановлення йому ІІ групи інвалідності.

Отже ОСОБА_3 подано позов й ініційовано цивільний процес з метою захисту права власності на кошти, які не були йому виплачені відповідачем. При цьому свої вимоги він дійсно обґрунтував тим, що на виконання постанови Хмельницького окружного адміністративного суду від 10 жовтня 2017 року про визнання протиправним рішення Центрально-Західного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції України щодо відмови у виплаті ОСОБА_3 одноразової грошової допомоги та зобов'язання повторно розглянути заяву та прийняти рішення щодо виплати такої допомоги, головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного ТУЮ у Вінницькій області 08.11.2017 відкрито виконавче провадження.

На засіданні комісії Центрально-Західного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції України, що відбулось 07.11.2017 розглянуто питання ОСОБА_3 щодо призначення і виплати йому одноразової грошової допомоги та вирішено призначити таку допомогу у розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, установленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності.

Постановою головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного ТУЮ у Вінницькій області від 16.11.2017 вказане виконавче провадження з примусового виконання закінчено в зв'язку з повним виконанням рішення суду (а.с. 25).

Як зазначає позивач, підставою для звернення до Вінницького міського суду із позовом про стягнення одноразової грошової допомоги не є невиконання рішення адміністративного суду, а невиплата допомоги, що нарахована згідно з власним рішенням відповідача.

При розгляді справи суд першої інстанції не звернув уваги на те, що постанова Хмельницького окружного адміністративного суду від 10 жовтня 2017 року про визнання протиправним рішення Центрально - Західного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції України щодо відмови у виплаті одноразової грошової допомоги та зобов'язання повторно розглянути заяву та прийняти рішення щодо виплати такої допомоги виконана.

Зазначене підтверджується матеріалами справи, зокрема постановою про закінчення виконавчого провадження від 16.11.2017, відповідно до якої рішення суду виконано фактично та в повному обсязі (а.с.25).

Отже позивач ОСОБА_3 не є стягувачем у виконавчому провадженні з виконання судового рішення в адміністративній справі, і не оскаржує будь-які рішення державного виконавця, а відтак норми статті 382 КАС України у даній справі застосуванню не підлягають.

Натомість ОСОБА_3 звернувся за захистом свого цивільного права, яке виникло, в тому числі, в результаті виконання рішення адміністративного суду, яким було зобов'язано суб'єкта владних повноважень вчинити певні дії для реалізації ОСОБА_3 свого права на отримання допомоги. Зазначене не змінює приватно-правового (майнового) характеру правовідносин, що виникли між сторонами.

Відповідно до статті 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Разом з тим, суд першої інстанції невірно визначився з предметом позову та помилково вважав, що за своїм змістом пред'явлений ОСОБА_3 позов фактично є адміністративним з приводу оскарження рішень, дій або бездіяльність органу державної виконавчої служби, яка здійснює контроль за виконанням судових рішень в адміністративній справі.

Суд першої інстанції на зазначені норми закону і матеріали справи уваги не звернув, що призвело до постановлення помилкової ухвали про закриття провадження у справі на підставі пункту 1 частини 1 статті 255 ЦПК України.

Згідно з пунктом 4 частини 1 статті 379 ЦПК України порушення норм процесуального права, яке призвело до постановлення помилкової ухвали є підставою для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Враховуючи викладене вище, керуючись статтями 367, 368, пунктом 4 статті частини 1 статті 379, статтями 382, 384 ЦПК України, Суд,-

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 04 лютого 2019 року про закриття провадження у справі за позовом ОСОБА_3 до Центрально-Західного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції України, за участі третьої особи - Міністерства юстиції України про стягнення грошової допомоги, - скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги до Верховного суду протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Повний текст постанови складено 19.03.2019

Головуючий І. М. Стадник
Судді Ю. Б. Войтко І. В. Міхасішин