Справа №487/8417/18
Провадження №2/487/865/19
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(ЗАОЧНЕ)

15.05.2019 року Заводський районний суд м. Миколаєва у складі: головуючого судді Щербини С.В., за участю секретаря судового засідання Ободенко І.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві цивільну справу №487/8417/18 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики, -

ВСТАНОВИВ:

14.12.2018 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики від 03.02.2018 року у розмірі 5600 грн.

Обґрунтовуючи свої вимоги позивач зазначила, що між нею та відповідачем був укладений договір позики, відповідного до якого вона позичила ОСОБА_2 5600 грн. На підтвердження укладеного договору відповідач надала письмову розписку від 03.02.2018 року, в якій зазначила, що в кінці січня позичила у сусідки ОСОБА_3 5600 грн., які зобов`язується повернути у повному обсязі в строк до 01.04.2018 року. Але відповідач договір позики не виконує та до теперішнього часу ухиляється від повернення грошових коштів.

Ухвалою судді від 10.01.2019 року провадження у справі було відкрито, та призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження.

24.04.2019 року позивач надала суду заяву, в якій просить суд додатково збільшити матеріальні вимоги до відповідача на 1000 гривень, посилаючись на те, що вона є пенсіонеркою, має ряд хронічних захворювань, невеликий розмір пенсії витрачає лише на придбання ліків. Відповідач має достатній прибуток, обманним шляхом заволоділа її коштами у розмірі 5600 грн., якими користується на протязі двох років і не повертає до теперішнього часу.

В судове засідання позивач не зявилась, надала суду заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. .

У судове засідання відповідач не з`явилась, про дату, час і місце судового засідання була повідомлена належним чином, поважних причин неявки суду не повідомила. Заяв, клопотань, відзиву на позов від відповідача до суду не надходило. Суд вважає можливим постановити рішення про заочний розгляд справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.

Дослідивши матеріали цивільної справи, суд приходить до наступного:

Забезпечення кожному права на справедливий суд та реалізація права особи на судовий захист мають здійснюватися з урахуванням норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також практики Європейського суду з прав людини, яківідповідно до ст.17 Закону України «Про виконаннярішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року за №3477-IV застосовуються судами при розгляді справ як джерело права.

За змістом п.1 ст.6, ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), ратифікованої Законом України від17 липня 1997 року №475/97-ВР, кожен має право на розгляд його справи у продовж розумного строку судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Відповідно до ст.ст.1,3 ЦК України, ст.ст.2,4-5,12-13,19 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також справ, розглядяких, в порядку цивільного судочинства, прямо передбачено законом.

При цьому, в порядку цивільного судочинства, виходячи із його загальних засад про неприпустимість свавільного втручання у сферу особистого життя людини; судовий захист цивільного права та інтересу; справедливість, добросовісність та розумність, перш за все регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників.

Кожна особа, а у випадках, встановлених законом, органи та особи, яким законом надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси, мають право в порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів; або прав, свобод та інтересів інших осіб, інтереси яких вони захищають, державних чи суспільних інтересів.

Так, за ст.11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Договір, в тому числі і договір позики, є підставою виникнення цивільних прав та обов`язків.

Як встановлено в судовому засіданні, 03.02.2018 року ОСОБА_1 уклала з ОСОБА_2 договір позики, який був оформлений у простій письмовій формі - розпискою Згідно наданого оригіналу розписки, ОСОБА_2 в кінці січня 2017 року позичила у сусідки ОСОБА_1 5600 грн., які зобов`язалась повернути в строк до 01.04.2018 року.

Згідно ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який подсвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначної кількості речей.

Отже, письмова форма договору позики в наслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

За своєю суттю договір позики оформлений в простої письмової формі або розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.

Така правова позиція викладена в постанові Верховного суду України від 18 вересня 2013 року за наслідками розгляду цивільної справи № 6-63цс13.

Відповідно до оригіналу письмового договору позики (розписки), відповідач отримала грошову суму у розмірі 5600 грн. та зобов`язалась повернути її у строк до 01.04.2018 року.

Незважаючи на взяті на себе зобов`язання щодо отримання від позивача грошових коштів, відповідач не повернула отримані грошові кошти у строк визначений у договорі позики.

У зв`язку з невиконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань, позивачем 13.07.2018 року була направлена на адресу ОСОБА_2 вимога-претензія про добровільне повернення грошових коштів.

Крім того 17.08.2018 року позивач звернулась до Центрального відділу поліції ГУП в Миколаївській області з заявою на неправомірні дїї ОСОБА_2 щодо протиправного заволодіння її коштами.

У відповідності до ст. 1049 ЦК України, позичальник забов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були йому передані позикодавцем), у строк та порядку передбаченому договором.

Відповідно до ст.ст. 525, 526, 530 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та якщо у зобов`язані встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Таким чином, повно та всебічно з`ясувавши обставини справи, оцінивши зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ґрунтуються на вимогах закону, обставини справи підтверджені певними засобами доказування, відповідач порушила взяті на себе зобов`язання, в зв`язку з чим з неї на користь позивача підлягає стягненню грошова сума за договором позики у розмірі 5600 грн.

Вимоги позивача стосовно додаткового стягнення з відповідача 1000 гривень задоволенню не підлягають, оскільки позивачем не зазначені правові підстави для стягнення зазначеної суми, та обґрунтування цієї вимоги.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 704,80 грн.

Керуючись ст.ст. 76, 81, 89, 263-265, 280ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , паспорт серії НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженка с. Топорівці Чернівецької області, проживає за адресою: АДРЕСА_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 , ІНН НОМЕР_2 ) борг за договором позики у розмірі 5600 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 сплачену суму судового збору у розмірі 704,80 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили через 30 днів після його проголошення та може бути оскаржено до Миколаївського апеляційного суду в строк і в порядку, встановлений ст. ст. 354, 355 ЦПК України.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його оголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Суддя: С.В. Щербина