Справа № 640/978/19
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
04 червня 2019 року Київський районний суд м. Харкова
у складі головуючого: судді Чередник В.Є.,
за участю секретаря судового засідання Поліщук А.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові цивільну справу в порядку загального позовного провадження №640/978/19 (н/п 2/640/1297/19) за позовною заявою ОСОБА_1 до Квартирно-експлуатаційного відділу м.Харкова, третя особа ОСОБА_2 про зобов`язання вчинення дії, -
15.01.2019 р. до Київського районного суду м.Харкова надійшла вказана позовна заява, в якій позивач просить: зобов`язати квартирно-експлуатаційний відділ м.Харкова подати до Чугуївської міської ради Харківської області клопотання про виключення з числа службових квартирно-експлуатаційного відділу квартиру АДРЕСА_1 .
В обґрунтування позовних вимог, позивач посилається на те, що він разом з сім`єю з 3-х осіб, постійно мешкає в квартирі АДРЕСА_2 житловою площею 29,8 кв.м., квартира має статус службової, зареєстрований в даній квартирі утрьох з дружиною ОСОБА_2 , 1974 р.н. та донькою ОСОБА_3 , 2004 р.н. В зазначену квартиру він поселився разом з сім`єю на підставі службового ордера № 015220 від 06.05.2008р., який видано виконавчим комітетом Чугуївської міської ради, у зв`язку з проходженням військової служби. Рішенням житлово-побутової комісії військових частин Чугуївського гарнізону з даної квартири знято статус «службова». На цей час позивач є військовим пенсіонером, підполковник запасу, має календарну вислугу понад 31 рік, учасник АТО (ветеран війни-учасник бойових дій), перебуває на квартирному обліку в КЕВ м. Харкова, але постійного житла до цього часу не отримав. Мешкає в службовій квартирі, яка призначена для тимчасового проживання, а її службовий статус значно обмежує можливість реалізації встановлених чинним житловим законодавством житлових прав, як позивача так і членів його сім`ї. Позивач звертався до КЕВ м. Харкова з приводу вирішення даного питання, тобто намагався вирішити проблему іншим законодавчим механізмом, окрім судового. Але відповідачем було відмовлено посилаючись на вимоги Інструкції про організацію забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, затвердженої Наказом Міністерства оборони України 31.07.2018 № 380 в частині перебування на квартирному обліку, у звязку з чим позивач звернувся до суду з даним позовом.
Ухвалою Київського районного суду м.Харкова від 21.01.2019 р. позовну заяву було залишено без руху та надано позивачу строк для усунення вказаних в ухвалі недоліків.
05.02.2019 р. позивач подав до канцелярії суду позовну заяву, в якій усунуто недоліки, вказані в ухвалі суду про залишення позовної заяви без руху.
Ухвалою Київського районного суду м.Харкова від 08.02.2019 р. позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито загальне позовне провадження у справі, призначено підготовче засідання та залучено до участі у справі - ОСОБА_2 (зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 ), як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору.
28.02.2019 р. представник відповідача подав відзив на позовну заяву, у якому просив у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити у повному обсязі (а.с.59-62).
В обґрунтування своєї позиції представник відповідача посилався на те, що згідно витягу з послужного списку ОСОБА_1 проходив військову службу у Збройних Силах з 01.08.1987 р.
Однією з обов`язкових підстав для розгляду питання щодо виключення квартири з числа службової та забезпечення ним для постійного проживання є перебування військовослужбовця на обліку.
Наказом командувача Сухопутних військ Збройних Сил України від 30.10.2018 року № 502 підполковника ОСОБА_1 , старшого офіцера бронетанкової служби озброєння було звільнено у запас. Згідно витягу з протоколу засідання житлової комісії військової частини НОМЕР_1 від 12.11.2018 року № 10 у зв`язку зі звільненням з лав Збройних Сил України підполковника ОСОБА_1 знято з квартирного обліку в в/ч НОМЕР_1 . Ані в Харківському, ані в Чугуївському гарнізоні на квартирному обліку позивач не перебуває.
Вважає, що твердження позивача, що він перебуває на квартирному обліку є невірним.
З думкою позивача, що питання виключення житла з числа службового має вирішуватися Виконавчим комітетом Чугуївської міської ради, а не квартирно-експлуатаційним відділом м. Харкова представник відповідача не погоджується, у зв`язку з тим, що на підставі абз.2 п. 10 розділу 7 Інструкції «виключення квартир з числа службових для забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей здійснюється на підставі клопотання КЕУ, КЕВ (КЕЧ) району за встановленим порядком».
На підставі діючого законодавства, КЕВ м. Харків не висуває вимоги до позивача про виселення із займаного службового приміщення.
Виходячи з вищевикладеного, повідомляє, що правові підстави для задоволення вимог про зобов`язання КЕВ м. Харків звернутись з клопотанням до виконавчого комітету Чугуївської міської ради про виключення спірної квартири з числа службових відсутні.
08.03.2019 р. представник позивача адвокат Максимов М.І. подав відповідь на відзив, у якій просив задовольнити позовну заяву у повному обсязі, посилаючись на наступне.
Відповідно до п.3 Порядку забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями та абз. 3,4 ч. 1 ст. 12 ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» військовослужбовці (крім військовослужбовців строкової військової служби) та члени їх сімей, які проживають разом з ними, забезпечуються службовими жилими приміщеннями, що повинні відповідати вимогам житлового законодавства. Військовослужбовцям, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, та членам їх сімей надаються жилі приміщення для постійного проживання або за їх бажанням грошова компенсація за належне їм для отримання жиле приміщення. Такі жилі приміщення або грошова компенсація надаються їм один раз протягом усього часу проходження військової служби за умови, що ними не було використано право на безоплатну приватизацію житла, з урахуванням особливостей, визначених пунктом 10 цієї статті.
Позивач має право на виключення житла з числа службового та забезпечення ним для постійного проживання у зв`язку з вислугою років та перебуванням на квартирному обліку.
Позивач має календарну вислугу 31 рік, перебуває на квартирному обліку, що підтверджується Витягом з протоколу засідання житлової комісії ІНФОРМАЦІЯ_1 № 32 від 22.02.2019 та відповідно має право на забезпечення житлом для. постійного проживання за рахунок Міністерства оборони України, в тому числі шляхом виключення житла з числа службового.
Відсутність перебування Позивача на квартирному обліку в Чугуївському гарнізоні була викликана технічними причинами, пов`язаними з поштовою пересилкою документів з Дніпровського військового гарнізону до Чугуївського військового гарнізону. Наразі Позивач на квартирному обліку перебуває, що підтверджується Витягом з протоколу засідання житлової комісії ІНФОРМАЦІЯ_1 № 32 від 22.02.2019.
Вважає, що наявні всі правові підстави для задоволення позовних вимог про зобов`язання КЕВ м. Харків звернутись з клопотанням до виконавчого комітету Чугуївської міської ради про виключення спірної квартири з числа службових (а.с.75-78).
Ухвалою Київського районного суду м.Харкова від 26.04.2019 р. закрито підготовче провадження по цивільній справі та призначено справу до судового розгляду по суті.
Позивач у судове засідання не з`явився, 15.03.2019 р. подав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі (а.с.73, 99).
Представник відповідача у судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи без участі відповідача КЕВ м.Харків. Проти позову заперечує в повному обсязі на підставі викладених у відзиві аргументів (а.с.100).
Згідно ч.1 ст.223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
Враховуючи, що сторони належним чином повідомлені про дату, час і місце даного судового засідання, подали до суду заяви про розгляд справи без їх участі, суд вважає можливим провести судовий розгляд справи.
Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Згідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Частиною 3 статті 129 Конституції України визначено основні засади судочинства, однією з яких, згідно пункту 3 вказаної статті, є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод всі судові процедури повинні бути справедливими.
Суд, дослідивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлені наступні фактичні обставини.
Позивач ОСОБА_1 разом зі своєю дружиною ОСОБА_2 , та донькою ОСОБА_3 , зареєстровані та проживають у квартирі АДРЕСА_2 .
Реєстрація місця проживання у вказаній квартирі позивача та третьої особи підтверджується відміткою у паспорті про зареєстроване місце проживання (а.с.9, 10).
В зазначену квартиру ОСОБА_1 поселився разом з сім`єю на підставі службового ордеру на житлове приміщення № 015220 від 06.05.2008 р., який видано виконавчим комітетом Чугуївської міської ради, на підставі рішення №137 від 06.03.2008 р. (а.с.19).
Рішенням житлово-побутової комісії військових частин Чугуївського гарнізону надано дозвіл на зняття статусу «службове житло» з житлових приміщень, які займають військовослужбовці та особи звільнені з лав ВС України з подальшим зняттям з квартирного обліку, та які розташовані за адресами: .. Знято статус «службове житло» з : квартири за адресою: АДРЕСА_4 , яку займає майор ОСОБА_1 та члени його родини, що підтверджується витягом з протоколу №4 засідання житлово-побутової комісії військових частин Чугуївського гарнізону (а.с.23).

На теперішній час позивач звільнений з військової служби у запас, має вислугу років на військовій службу 31 рік 03 місяці (а.с.28).

ОСОБА_1 05.03.2018 р. звернувся із рапортом до командира військової частини НОМЕР_1 Голови житлової комісії військової частини НОМЕР_1 про постановку на квартирний облік (а.с.22).

Рішенням засідання житлової комісії військової частини НОМЕР_1 від 30.03.2018 р. постановлено зарахувати підполковника ОСОБА_1 на квартирний облік при в/ч НОМЕР_1 зі складом сім`ї 1 (одна) особа в т.ч. він 1969 р.н. в загальну чергу з 03.03.1995 р., а також у списки осіб, які мають право на першочергове отримання житлових приміщень з 30.03.2018 р. (а.с.25).

Рішенням засідання житлової комісії військової частини НОМЕР_1 від 12.11.2018 р. постановлено: у зв`язку зі звільненням з лав Збройних Сил України зняти підполковника ОСОБА_1 з квартирного обліку в житловій комісії в/ч НОМЕР_1 зарахованого на квартирний облік в в/ч НОМЕР_1 в загальну чергу з 03.03.1995 р. (а.с.26).

04.12.2018 р. ОСОБА_1 звернувся із заявою до Квартирно-експлуатаційного відділу м. Харкова про направлення клопотання до Чугуївської міської ради про виключення квартири АДРЕСА_1 (а.с.17).

На заяву ОСОБА_1 щодо розгляду питання виключення житлового приміщення з числа службового, йому було повідомлено, що обов`язковою умовою для виключення квартир з числа службових є перебування особи на квартирному обліку. Оскільки він на квартирному обліку в Чугуївському гарнізоні не перебуває, підстави для розгляду даного питання відсутні (а.с.18).

Відповідно до ст. 12. Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей, держава забезпечує військовослужбовців жилими приміщеннями або за їх бажанням грошовою компенсацією за належне їм для отримання жиле приміщення на підставах, у межах норм і відповідно до вимог, встановлених Житловим кодексом Української РСР, іншими законами, в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Військовослужбовцям, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, та членам їх сімей надаються жилі приміщення для постійного проживання або за їх бажанням грошова компенсація за належне їм для отримання жиле приміщення. Такі жилі приміщення або грошова компенсація надаються їм один раз протягом усього часу проходження військової служби за умови, що ними не було використано право на безоплатну приватизацію житла, з урахуванням особливостей, визначених пунктом 10 цієї статті.

Військовослужбовці, що перебувають на обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, при звільненні з військової служби в запас або у відставку за віком, станом здоров`я, а також у зв`язку із скороченням штатів або проведенням інших організаційних заходів, у разі неможливості використання на військовій службі залишаються на цьому обліку у військовій частині до одержання житла з державного житлового фонду або за їх бажанням грошової компенсації за належне їм для отримання жиле приміщення, а в разі її розформування - у військових комісаріатах і квартирно-експлуатаційних частинах районів та користуються правом позачергового одержання житла.

Згідно ст. 1 Порядку забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями, цей Порядок визначає механізм забезпечення житловими приміщеннями військовослужбовців - осіб офіцерського (у тому числі осіб, які проходять військову службу за призовом осіб офіцерського складу), старшинського і сержантського, рядового складу (крім військовослужбовців строкової служби) Збройних Сил, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, правоохоронних органів спеціального призначення та Держспецтрансслужби, Держспецзв`язку, посади в яких комплектуються військово-службовцями, у тому числі звільнених в запас або у відставку, що залишилися перебувати на обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, у військових частинах, закладах, установах та організаціях (далі - військові частини) після звільнення (далі - військовослужбовці) та членів їх сімей.

Порядком забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 1081 від З серпня 2006 року, а саме пунктом 3 встановлено, що військовослужбовцям, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, та членам їх сімей надається житло для постійного проживання.

Забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житлом для постійного проживання проводиться шляхом надання один раз протягом усього часу проходження військової служби житла новозбудованого, виключеного з числа службового, вивільненого або придбаного у фізичних чи юридичних осіб, надання кредиту для спорудження (купівлі) житла.

Порядком забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями на сьогодні передбачено чотири способи забезпечення житлом військовослужбовців, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше: 1) наданням один раз протягом усього часу проходження військової служби житла виключеного новозбудованого; 2) надання один раз протягом усього часу проходження військової служби житла виключеного з числа службового; 3) надання один раз протягом усього часу проходження військової служби житла вивільненого або придбаного у фізичних чи юридичних осіб; 4) надання кредиту для спорудження (купівлі) житла.

Згідно п. 10 Наказу МО України 31.07.2018 № 380, Військовослужбовці, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, а також особи, звільнені з військової служби за станом здоров`я, віком, у зв`язку із скороченням штатів, особи з інвалідністю І чи ІІ групи, члени сімей військовослужбовців, які загинули (померли) або пропали безвісти під час проходження військової служби, що забезпечені службовими житловими приміщеннями незалежно від місця його знаходження, мають право на виключення цього житла з числа службового та забезпечення ним для постійного проживання за умови перебування на обліку та в порядку, визначеному пунктами 3-7 цього розділу. Виключення квартир з числа службових для забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей здійснюється на підставі клопотання КЕУ, КЕВ (КЕЧ) району за встановленим порядком.

Згідно правової позиції, що сформована у Постанові Верховного суду від 08 травня 2019 року у справі № 640/11725/17, військовослужбовець, що отримав у користування службове житло, має право на вирішення питання про виключення квартири, у якій він проживає, із числа службових, отримання відповіді на своє звернення з цього приводу.

Судом не приймається до уваги посилання представника відповідача на п.6 Положення про порядок надання службових жилих приміщень і користування ними в Українській РСР, затвердженого постановою Ради Міністрів від 04.02.1988 № 37 відповідно до якого жиле приміщення виключається з числа службових, якщо відпала потреба в такому його використанні, а також у випадках, коли в установленому порядку воно виключено з числа жилих. Сам по собі факт проживання в службових жилих приміщеннях робітників і службовців, які припинили трудові відносини з підприємством, установою, організацією, а також громадян, яких виключено з членів колгоспу, або тих, які вийшли з колгоспу за власним бажанням, не є підставою для виключення цих приміщень з числа службових є неправильним і не може бути застосоване в даному випадку, оскільки згідно з абз.2 Постанови Верховної Ради України « Про порядок тимчасової дії на території України окремих актів законодавства Союзу РСР» від 12.09.1991 до прийняття відповідних актів законодавства України на території республіки застосовуються акти законодавства Союзу РСР з питань, які не врегульовані законодавством України, за умови, що вони не суперечать Конституції ( 888-09 ) і законам України. Наведена норма суперечить абз. 3 ч. 1 ст. 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», п. 3 Порядку забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями, п. 10 Наказу МО України 31.07.2018 № 380 в частині регламентації підстав виключення житла з числа службового.

Відповідно ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення, що визначено частино 2 статті 77 ЦПК України.

Згідно ст. ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Суд постановляє рішення в межах заявлених ними вимог і на підставі наданих сторонами доказів.

Таким чином суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, об`єктивно оцінивши надані сторонами належні, допустимі та достовірні докази як кожний окремо, так і у їх сукупності, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті приходить до висновку, що вимоги позивача є обґрунтованими, доведеними, у зв`язку з чим підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. 12, 13, 76, 77, 813 223, 259, 263-265, 268, 272, 273 ЦПК України ЦПК України, суд-

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Зобов`язати квартирно-експлуатаційний відділ м.Харкова подати до Чугуївської міської ради Харківської області клопотання про виключення з числа службових квартирно-експлуатаційного відділу квартиру АДРЕСА_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене).

Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через Київський районний суд м. Харкова до Харківського апеляційного суду.

Учасники справи можуть отримати інформацію щодо справи на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб-адресою: https://court.gov.ua/fair/sud2018.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН НОМЕР_2 , зареєстрований за адресою АДРЕСА_3 ;

Відповідач: Квартирно-експлуатаційний відділ м.Харкова, місцезнаходження: 61024 м.Харків вул..Пушкінська б.61, ;
Третя особа: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 , ІПН НОМЕР_3 .
Повне судове рішення складено 13.06.2019 р.

Суддя Чередник В.Є.