УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

5 березня 2019 року

м. Київ

справа № 2-359-05

провадження № 61-44801ск18

Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Карпенко С. О. (судді-доповідача), Кузнєцова В. О., Стрільчука В. А.,

учасники справи:

заявник - Ізяславське відділення Славутської об'єднаної державної податкової інспекції,

заінтересовані особи: Квартирно-експлуатаційний відділ м. Хмельницький, Федорчук І.,

розглянувши касаційну скаргу Квартирно-експлуатаційного відділу м. Хмельницький на ухвалу апеляційного суду Хмельницької області

від 15 серпня 2018 року за заявою Ізяславського відділення Славутської об'єднаної державної податкової інспекції про передачу у власність

держави майна, яке не має власника,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Ізяславського районного суду Хмельницької області від 21 травня 2008 року визнано приміщення лазні, що знаходиться в

АДРЕСА_1 , безхазяйним і передано його у власність держави.

Не погодившись із таким рішенням суду першої інстанції, Квартирно-експлуатаційний відділ м. Хмельницький 18 липня 2018 року подав апеляційну скаргу.

Ухвалою апеляційного суду Хмельницької області від 15 серпня 2018 року відмовлено Квартирно-експлуатаційному відділу м. Хмельницький у задоволенні клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження та у відкритті апеляційного провадження за його апеляційною скаргою на рішення Ізяславського районного суду Хмельницької області від 21 травня 2008 року.

У грудні 2018 року подана до Верховного Суду касаційна скаргаКвартирно-експлуатаційного відділу м. Хмельницький на ухвалу апеляційного суду Хмельницької області від 15 серпня 2018 року, в якій заявник просить скасувати зазначену ухвалу та направити справу до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду.

Вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до частини другої статті 389 Цивільного процесуального кодексу (далі - ЦПК) України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з положеннями пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України

суд в порядку, передбаченому частинами четвертою, п`ятою цієї статті, відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою.

Відповідно до змісту пункту 2 частини четвертої статті 394 ЦПК України у випадку оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи)

суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у

відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосовування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування

чи тлумачення.

Згідно з частиною п`ятою статті 394 ЦПК України у разі якщо суддя-доповідач дійде висновку, що подана касаційна скарга є необґрунтованою, вирішення питання про відкриття провадження здійснюється постійною колегією суддів, до складу якої входить суддя-доповідач. Якщо жоден суддя із складу колегії не дійде висновку про необхідність відкриття касаційного провадження через необґрунтованість скарги, колегія суддів постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження.

Зі змісту касаційної скарги та оскаржуваної ухвали апеляційного суду Хмельницької області від 15 серпня 2018 року вбачається, що скарга заявника є необґрунтованою і наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності зазначеного судового рішення.

Відповідно до положень статті 294 ЦПК України у редакції, чинній на час ухвалення рішення судом першої інстанції, заяву про апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції може бути подано протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження. Заява про апеляційне оскарження чи апеляційна скарга, подані після закінчення строків, встановлених цією статтею, залишаються без розгляду, якщо апеляційний суд

за заявою особи, яка їх подала, не знайде підстав для поновлення строку, про що постановляється ухвала.

Суд апеляційної інстанції за матеріалами справи встановив, що 21 травня

2008 року Ізяславський районний суд Хмельницької області ухвалив рішення, яким визнав приміщення лазні, що знаходиться в АДРЕСА_1 , безхазяйним і передав його у власність держави.

Представник Квартирно-експлуатаційного відділу м. Хмельницький приймав участь у судових засіданнях під час розгляду справи в суді першої інстанції.

18 липня 2018 року Квартирно-експлуатаційний відділ м. Хмельницький подав апеляційну скаргу на рішення Ізяславського районного суду Хмельницької області від 21 травня 2008 року, в якій заявив клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження.

Відмовляючи у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою Квартирно-експлуатаційного відділу м. Хмельницький на рішення Ізяславського районного суду Хмельницької області від 21 травня 2008 року, апеляційний суд виходив з того, що апеляційну скаргу подано після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення, а вказані причини пропуску строку апеляційного оскарження не можуть бути визнані поважними та стати підставою для поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Так, частиною третьою статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Загальновизнане положення про дію цивільних процесуальних норм у

часі передбачає, щопри здійсненні процесуальних дій застосовується

той процесуальний закон, який діє на момент здійснення таких дій.

Відповідно до частини першої статті 126 ЦПК України (у редакції, чинній на час подання апеляційної скарги) право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом.

Згідно з частиною першою статті 127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Відповідно до частини другої статті 358 ЦПК України незалежно від поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у разі, якщо апеляційна скарга подана після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення, крім випадків: подання апеляційної скарги особою, не повідомленою або не залученою до участі в ній, якщо суд ухвалив рішення про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки; пропуску строку на апеляційне оскарження внаслідок виникнення обставин непереборної сили.

У статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод проголошено право на справедливий судовий розгляд.

Одним з елементів справедливого судового розгляду є принцип правової визначеності прав і обов`язків сторін спору та неможливість безпідставного поновлення пропущеного процесуального строку для оскарження рішення суду, що набрало законної сили, лише з метою його скасування на шкоду інтересам іншого учасника процесу.

У рішенні від 3 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України» Європейський суд з прав людини нагадав, що право на справедливийрозгляд судом, яке гарантовано пунктом 1 статті 6 Конвенції, має розумітися у світлі преамбули Конвенції, у відповідній частині якої зазначено, що верховенство права є спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який передбачає повагу до принципу res judicata - принципу остаточності рішень суду. Цей принцип наголошує, що жодна зі сторін не має права вимагати перегляду остаточного та обов'язкового рішення суду просто тому, що вона має на меті добитися нового слухання справи та нового її

вирішення. Повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватись для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду. Перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію, а сама можливість існування двох точок зору на один предмет не є підставою для нового розгляду. Винятки із цього принципу можуть мати місце лише за наявності підстав, обумовлених обставинами важливого та вимушеного характеру (рішення у справі «Рябих проти Росії»

від 21 лютого 2002 року).

Європейський суд з прав людини зазначив, що правова система багатьох

країн-членів передбачає можливість продовження строків, якщо для цього є обґрунтовані підстави. Разом з тим, якщо строк на ординарнее апеляційне оскарження поновлений зі спливом значного періоду часу та за підстав, які

не видаються переконливими, таке рішення може порушити принцип юридичної визначеності. Суд визнав, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних

судів, однак такі повноваження не є необмеженими, тому від судів вимагається вказувати підстави для поновлення строку. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній

справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (рішення у справі «Олександр Шевченко проти України» від 26 квітня 2007 року та ухвала у справі «Трух проти України» від 14 жовтня 2003 року). У кожній справі національні

суди мають перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип res judicata.

Статтею 44 ЦПК України закріплено обов`язок особи, яка бере участь у справі, добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки.

Сторона, яка бере участь у судовому процесі, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Поважними причинами пропуску строку є ті обставини, які є об`єктивно непереборними, незалежними від волевиявлення сторони та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для вчинення процесуальної дії.

Як встановлено апеляційним судом, представник Квартирно-експлуатаційного відділу м. Хмельницький був присутній у судових засіданнях під час розгляду справи судом першої інстанції, при цьому заявник не навів обставин непереборної сили, внаслідок яких апеляційна скарга на рішення Ізяславського районного суду Хмельницької області від 21 травня 2008 року не могла бути продана у передбачений законом строк, тому наведені підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження є неповажними.

Норми, які регулюють строки подачі скарг, безсумнівно, спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя і юридичної визначеності. Зацікавлені особи мають розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Перетяка та Шереметьев проти України» від 21 грудня 2010 року).

У справах «Осман проти Сполученого королівства» та «Креуз проти

Польщі» Європейський суд з прав людини роз`яснив, що реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод

щодо доступності правосуддя, держави-учасниці цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони й обмеження, зміст яких полягає в запобіганні безладного руху у судовому процесі.

Безпідставне поновлення строку на оскарження судового рішення, що набрало законної сили, є порушенням вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Ураховуючи, що апеляційну скаргу подано більше ніж через десять років після ухвалення судом першої інстанції рішення та відсутні підстави вважати, що заявник був позбавлений можливості скористатися своїм процесуальним правом щодо подачі апеляційної скарги у передбачений законом строк за обставин непереборної сили, суд апеляційної інстанції правомірно відмовив у відкритті апеляційного провадження.

Виходячи зі змісту касаційної скарги та оскаржуваної ухвали апеляційного

суду Хмельницької області від 15 серпня 2018 року касаційна скарга є необґрунтованою, правильне застосовування судом апеляційної інстанції норм процесуального права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, а наведені у скарзі доводи не дають підстав для висновку про незаконність судового рішення.

Посилання заявника у касаційній скарзі на те, що відмовляючи у задоволенні клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження апеляційний суд не врахував, що протягом дев`яти років неможливо було отримати копію рішення суду першої інстанції і таку отримано Квартирно-експлуатаційним відділом м. Хмельницький на запит до суду від 20 березня 2017 року, не дають колегії суддів підстав для висновку, що заявник був позбавлений можливості скористатися своїм процесуальним правом щодо своєчасного отримання копії рішення суду першої інстанції та подати апеляційну скаргу у передбачений законом строк, й що строк на апеляційне оскарження Квартирно-експлуатаційним відділом м. Хмельницький пропущений внаслідок виникнення обставин непереборної сили.

Оскільки оскаржувана ухвала суду апеляційної інстанції є законною

та обґрунтованою, прийнятою із додержанням норм процесуального права

й підстави для її скасування відсутні, у відкритті касаційного провадження

за касаційною скаргою Квартирно-експлуатаційного відділу м. Хмельницький на ухвалу апеляційного суду Хмельницької області від 15 серпня 2018 року колегія суддів відмовляє.

Керуючись статтями 389, 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Квартирно-експлуатаційного відділу м. Хмельницький на ухвалу апеляційного суду Хмельницької області від 15 серпня 2018 року за заявою Ізяславського відділення Славутської об'єднаної державної податкової інспекції про передачу у власність держави майно, яке не має власника.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: С. О. Карпенко

В. О. Кузнєцов

В. А. Стрільчук