П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 жовтня 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого судді -Березовенко Р.В.,
суддів:Гуля В.В., Суханової Є.М.
з участю секретаряМариненко Я.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 27 серпня 2019 року у справі за заявою ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: Києво-Святошинський РВ ДМС у Київській області про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні власністю шляхом виселення та зняття особи з реєстрації місця проживання, визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -

В С Т А Н О В И В:

В провадженні Києво-Святошинського районного суду Київської області перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: Києво-Святошинський РВ ДМС у Київській області про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні власністю шляхом виселення та зняття особи з реєстрації місця проживання, визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

У серпні 2019 року до Києво-Святошинського районного суду Київської області надійшла заява ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі шляхом накладення арешту. Подану заяву обґрунтовує тим, що 24 вересня 2014 року між ОСОБА_1 та його батьками - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 укладено договір купівлі-продажу належної їм на праві власності квартири за адресою: АДРЕСА_1 . Квартира була продана за 858 000,00 грн. Вказані кошти були отримані та в подальшому придбано на них будинок з земельною ділянкою за адресою: АДРЕСА_2 . ОСОБА_1 разом з батьками прийняв спільне рішення оформити договір купівлі-продажу вищезазначеного будинку на позивача, з усною домовленістю, що позивач після розлучення переоформить будинок і земельну ділянку на ОСОБА_1 . У зв`язку з чим, ОСОБА_1 перерахував на рахунок позивача кошти для придбання будинку.

Договір купівлі-продажу будинку та земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_2 укладений за гроші належні йому та його покійним батькам, але передані позивачу в результаті омани, а також фактично власником будинку та земельної ділянки являється ОСОБА_1 , оскільки позивач, з моменту купівлі будинку там фактично не проживає, витрат по його утриманню не несе, за користування житлово-комунальними послугами та податок на землю не сплачує.

На даний час, на думку заявника, існує реальна загроза втрати будинку та земельної ділянки, тому апелянт просив вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на будинок та земельну ділянку, які розташовані за адресою: АДРЕСА_2 , що належать ОСОБА_2 та заборонити вчиняти будь-які дії, щодо будинку і земельної ділянки та будь-які нотаріальні дії пов`язані з посвідченням будь-яких правочинів, реєстраційні дії пов`язані з державною реєстрацією речових прав на нерухоме майно щодо будинку та земельної ділянки.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 27 серпня 2019 року у задоволенні заяви відповідача відмовлено.

Не погоджуючись з ухвалою, відповідач, ОСОБА_1 , подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення та неправильне застосування судом першої інстанції норм процесуального права, просив скасувати ухвалу та постановити нову, якою задовольнити заяву.

При цьому, апелянт посилався на те, що не вжиття заходів забезпечення позову можуть призвести до продажу цих об`єктів, що в подальшому унеможливить його фактичне користування вищезазначеними об`єктами. Судом не враховано докази, які підтверджують факт придбання будинку за його кошти.

В ухвалі про відкриття апеляційного провадження учасникам справи було надано строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу.

07 жовтня 2019 року до суду надійшов відзив ОСОБА_2 , у якому остання вказала, що судове рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 27 серпня 2019 року є законним, прийнятим відповідно до норм процесуального та матеріального права, а вимоги апелянта безпідставними та такими, що не підлягають до задоволення. Зазначає, що вона є власником придбаного житлового будинку, де зареєстрований відповідач, який чинить перешкоди у користуванні і розпорядженні власністю, тому позивачка звернулась до суду з вказаним позовом. Законодавством передбачено здійснення заходів забезпечення позову виключно в інтересах позивача. Натомість, ОСОБА_1 , який є відповідачем у даній справі, зустрічного позову не пред`явлено. На думку позивача, апелянтом не надано доказів, що підтверджують підставі, на які він посилається.

В судовому засіданні представник відповідача просила апеляційну скаргу задовольнити, ухвалу суду першої інстанції скасувати, постановити нову ухвалу про задоволення заяви про забезпечення позову.

Позивач та її представник в судовому засіданні просили апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши думку учасників судового розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, виходячи з наступного.

Відмовляючи в задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що заява відповідача про забезпечення позову позивача задоволенню не підлягає, оскільки на даний час судом не встановлено, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду в разі задоволення позову, а також заявником належним чином не обґрунтовано свої вимоги щодо необхідності забезпечення позову, який було пред`явлено іншою особою саме до нього, та їх співмірності із заявленими позовними вимогами.

Згідно ч.ч.1, 2 ст.149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається, як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до п.1,2 ч.1 ст.150 ЦПК України, позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб та забороною вчинення певних дій.

Згідно ч.3 ст.150 ЦПК України заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогам.

Співмірність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахування співвідношення права, про захист яких просить заявник, та інтересів інших учасників судового процесу.

Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Таким чином, постановляючи ухвалу з цього приводу, суд першої інстанції, на переконання колегії суддів, повністю дотримався вимог ст.ст. 149, 150, 153 ЦПК України, положень постанови № 9 Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову" та прийшов до вірного висновку про відсутність підстав для задоволення заяви.

Частиною 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази того, що невжиття заходів забезпечення позову якимось чином може ускладнити чи зробити неможливим виконання рішення суду відповідачем не надано. ОСОБА_1 не навів обґрунтованих мотивів про існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди його правам, свободам та інтересам до ухвалення рішення у даній цивільній справі, оскільки з будь якими позовними вимогами до суду не звертався.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги про незаконність та необґрунтованість оскаржуваного судового рішення, порушення судом норм процесуального права при його постановленні, зокрема, ст. 149-153 ЦПК України, на переконання апеляційного суду, не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи і спростовуються наявними у справі доказами.

Отже, постановлена ухвала не підлягає скасуванню, як така, що постановлена з додержанням вимог закону.

Згідно ст. 375 ЦПК України, апеляційний суд залишає без задоволення апеляційну скаргу, а судове рішення суду першої інстанції без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 27 серпня 2019 року залишити без задоволення.

Ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 27 серпня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках, передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Головуючий: Р.В. Березовенко

Судді: В.В. Гуль

Є.М. Суханова