Справа № 408/3866/18-ц
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 червня 2019 року смт. Біловодськ

Біловодський районний суд Луганської області в складі:

головуючого Соболєва Є.О.

при секретареві Негоді В.Е.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду питання про відновлення втраченого судового провадження у справі №2-391/12-ц за позовом ОСОБА_1 до Управління Державної казначейської служби України у місті Ровеньки Луганської області, Відділу Державної виконавчої служби Печерського районного управління юстиції у місті Києві про відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

На розгляд до Біловодського районного суду Луганської області надійшла ухвала Верховного Суду від 01 серпня 2018 року разом із копіями матеріалів касаційного провадження №61-22346ск18 у справі №2-391/12 за позовом ОСОБА_1 до Управління Державної казначейської служби України у місті Ровеньки Луганської області, Відділу Державної виконавчої служби Печерського районного управління юстиції у місті Києві про відшкодування моральної шкоди для відновлення втраченого судового провадження.

З огляду на наведене, ухвалою суду від 20 серпня 2018 року судом було ініційоване відновлення втраченого судового провадження, запропоновано особам які брали участь у справі надати наявні у них документи або їх копії, які мають значення для відновлення втраченого судового провадження.

В судове засідання учасники справи не прибули, до початку розгляду заяви надали свої письмові пояснення та наявні в них копії документів, тому суд вважав можливим розглянути справу за наявними матеріалами.

Відповідно до ст. 488 Цивільного процесуального кодексу України відновлення втраченого повністю або частково судового провадження в цивільній справі, закінченій ухваленням судового рішення або в якій провадження закрите, проводиться в порядку, встановленому цим Кодексом.

Статтею 489 ЦПК України передбачено, що втрачене судове провадження у цивільній справі може бути відновлене за заявою учасника у справі, або за ініціативою суду.

Згідно розпорядження Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 2710/38-14 від 02.09.14 р. підсудність Ровеньківського міського Луганської області була визначена Біловодському районному суду Луганської області.

Вказане розпорядження стосується нових заяв, які надійшли після винесення цього розпорядження ВССУ, отже, питання про відновлення втраченого провадження підсудне Біловодському районному суду Луганської області.

Факт того, що будівля Ровеньківського міського суду Луганської області на цей час знаходиться на не підконтрольній українській владі території є загальновідомим, що дає підстави вважати втраченим провадження у справі №2-391/12 за позовом ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України в місті Ровеньках Луганської області, Відділу Державної виконавчої служби Печерського районного управління юстиції у місті Києві про відшкодування моральної шкоди.

Відповідно до ст. 493 Цивільного процесуального кодексу України при розгляді заяви про відновлення втраченого судового провадження суд бере до уваги частину справи, що збереглася; документи, надіслані (видані) судом учасникам судового процесу та іншим особам до втрати справи, копії таких документів; матеріали виконавчого провадження, якщо воно здійснювалося за результатами розгляду справи; будь-які інші документи і матеріали, подані учасниками судового процесу, за умови що такі документи і матеріали є достатніми для відновлення справи; відомості з Єдиного державного реєстру судових рішень; дані, що містяться в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі; будь-які інші відомості, документи тощо, отримані у законний спосіб з інших офіційних джерел. Суд може допитати як свідків осіб, які були присутніми під час вчинення процесуальних дій, учасників справи (їх представників), а в необхідних випадках - осіб, які входили до складу суду, що розглядав справу, з якої втрачено провадження, а також осіб, які виконували судове рішення.

До суду для відновлення втраченого судового провадження позивачем по справі були надані такі матеріали:

-копія рішення Ровеньківського міського суду Луганської області від 11 лютого 2014 року у справі № 2-391/12;

-копія рішення апеляційного суду Луганської області від 12 травня 2014 року у справі № 22ц/782/1668/14;

-копія апеляційної скарги Управління Державної казначейської служби України у м. Ровеньках Луганської області на рішення Ровеньківського міського суду Луганської області від 11.02.2014 року по справі №2-391/12 ;

-копія заперечення ОСОБА_1 на апеляційну скаргу прокурора м. Ровеньки на рішення Ровеньківського міськсуду від 11.02.2014 р.;

-копія заперечення ОСОБА_1 на апеляційну скаргу Управління Державної казначейської служби у м. Ровеньки на рішення Ровеньківського міськсуду від 11.02.2014 р.;

-копія першої сторінки апеляційної скарги прокурора м. Ровеньки на рішення Ровеньківського міськсуду від 11.02.2014 р.

-копія виконавчого листа № 2-2790/2002, виданого 13.02.2003 року Ровеньківським міським судом Луганської області на виконання рішення суду від 19.12.2002 року по справі за позовом ОСОБА_1 до редакції газети «Директор школи» про відшкодування моральної шкоди, про зобов`язання відповідача опублікувати спростування на статтю «Атестация и диалогизация» надруковану в газеті «Директор школи» № 38/134/2000 рік;

-копія постанови старшого державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Печерського районного управління юстиції у місті Києві Мойсеєнко В.В. від 21.06.2007 року про відмову у відкритті виконавчого провадження по примусовому виконанню виконавчого листа №2-2790, виданого 13.02.2003 року;

-копія постанови Донецького апеляційного адміністративного суду від 19.02.2008 року у справі №22-а-1280/08, якою встановлено, що вищевказана постанова державного виконавця всупереч вимог ст..26 Закону України «Про виконавче провадження» заявнику ОСОБА_1 не направлялася; даною постановою Донецький апеляційний адміністративний суд зобов`язав державного виконавця направити Гетьману ОСОБА_2 . постанову про відмову у відкритті виконавчого провадження;

-копія позовної заяви ОСОБА_1 до Головного управління Державного казначейства України у Луганській області про відшкодування моральної шкоди, нанесеної порушенням держвиконавцем ч.2 ст.26 ЗУ «Про виконавче провадження»;

-копія звернення ОСОБА_1 до редакції газети «Директор школи» щодо публікації тексту його спростування «Понимание» чи «Недопонимание».

Суд, дослідивши надані матеріали, бере до уваги, що рішення Ровеніківського міського суду Луганської області від 11.02.2014 року, яке було змінене рішенням апеляційного суду Луганської області від 12 травня 2014 року було винесено у справі за позовом ОСОБА_1 поданого до суду у липні 2009 року, справу за яким ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15.02.2012 року було направлено на новий розгляд до суду першої інстанції. Підчас нового розгляду справи за цим позовом до участі у справі у якості співвідповідача було залучено Відділ державної виконавчої служби Печерського районного управління юстиції у місті Києві, а відповідач уточнив позовні вимоги до обох відповідачів та просив стягнути з обох відповідачів по 111959,90 грн. моральної шкоди. Зі змісту цього рішення йдеться, що воно ґрунтується на підставі досліджених під час розгляду справи таких доказів:

-виконавчий лист № 2-2790/2002, виданого 13.02.2003 року Ровеньківським міським судом Луганської області на виконання рішення суду від 19.12.2002 року по справі за позовом ОСОБА_1 до редакції газети «Директор школи» про відшкодування моральної шкоди, про зобов`язання відповідача опублікувати спростування на статтю «Атестация и диалогизация» надруковану в газеті «Директор школи» № 38/134/2000 рік;

- постанова старшого державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Печерського районного управління юстиції у місті Києві Мойсеєнко В.В. від 21.06.2007 року про відмову у відкритті виконавчого провадження по примусовому виконанню виконавчого листа №2-2790, виданого 13.02.2003 року;

-постанова Донецького апеляційного адміністративного суду від 19.02.2008 року у справі №22-а-1280/08, якою встановлено, що вищевказана постанова державного виконавця всупереч вимог ст..26 Закону України «Про виконавче провадження» заявнику ОСОБА_1 не направлялася; даною постановою Донецький апеляційний адміністративний суд зобов`язав державного виконавця направити ОСОБА_1 . постанову про відмову у відкритті виконавчого провадження.

В рішенні апеляційного суду Луганської області від 12 травня 2014 року оцінка будь-яким іншим доказам не надавалась.

З огляду на наведене, суд вважає за можливе відновити втрачене судове провадження № 2-391/12 в частині наявних у справі документів та винесених судових рішень.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 488-494 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Відновити втрачене провадження у справі №2-391/12-ц за позовом ОСОБА_1 до Управління Державної казначейської служби України у місті Ровеньки Луганської області, Відділу Державної виконавчої служби Печерського районного управління юстиції у місті Києві про відшкодування моральної шкоди, в частині наявних у справі документів:

-позовної заяви ОСОБА_1 до Головного управління Державного казначейства України у Луганській області про відшкодування моральної шкоди, нанесеної порушенням держвиконавцем ч.2 ст.26 ЗУ «Про виконавче провадження» (а.с.24);

-виконавчого листа № 2-2790/2002, виданого 13.02.2003 року Ровеньківським міським судом Луганської області на виконання рішення суду від 19.12.2002 року по справі за позовом ОСОБА_1 до редакції газети «Директор школи» про відшкодування моральної шкоди, про зобов`язання відповідача опублікувати спростування на статтю «Атестация и диалогизация» надруковану в газеті «Директор школи» № 38/134/2000 рік (а.с.27);

-постанови старшого державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Печерського районного управління юстиції у місті Києві Мойсеєнко В.В. від 21.06.2007 року про відмову у відкритті виконавчого провадження по примусовому виконанню виконавчого листа №2-2790, виданого 13.02.2003 року (а.с.30);

-постанови Донецького апеляційного адміністративного суду від 19.02.2008 року у справі №22-а-1280/08, якою встановлено, що вищевказана постанова державного виконавця всупереч вимог ст..26 Закону України «Про виконавче провадження» заявнику ОСОБА_1 не направлялася; даною постановою Донецький апеляційний адміністративний суд зобов`язав державного виконавця направити Гетьману ОСОБА_2 . постанову про відмову у відкритті виконавчого провадження (а.с.31);

-апеляційної скарги Управління Державної казначейської служби України у м. Ровеньках Луганської області на рішення Ровеньківського міського суду Луганської області від 11.02.2014 року по справі №2-391/12 (а.с.34-36);

-заперечення ОСОБА_1 на апеляційну скаргу прокурора м. Ровеньки на рішення Ровеньківського міськсуду від 11.02.2014 р. (а.с.37,38);

-заперечення ОСОБА_1 на апеляційну скаргу Управління Державної казначейської служби у м. Ровеньки на рішення Ровеньківського міськсуду від 11.02.2014 р. (а.с.42);

-першої сторінки апеляційної скарги прокурора м. Ровеньки на рішення Ровеньківського міськсуду від 11.02.2014 р. (а.с.49),

та винесених судових рішень:

-рішення Ровеньківського міського суду Луганської області від 11 лютого 2014 року у справі № 2-391/12:

«Справа № 2-391/12

Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.02.2014 Ровеньківський міський суд Луганської області у складі:

головуючого судді Шумченко Л.В.,

при секретарі Булгаковій К.В.,

за участю прокурора Лакомової О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду м. Ровеньки цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України в місті Ровеньках Луганської області, співвідповідач Відділ Державної виконавчої служби Печерського районного управління юстиції у місті Києві про відшкодування моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

У липні 2009 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Державного казначейства України у Луганській області про відшкодування моральної шкоди, завданої порушеннями державного виконавця. Вимоги за позовом обґрунтував тим, що державний виконавець ВДВС Печерського РУЮ м. Києва 21.06.2007 року виніс постанову про відмову у відкритті виконавчого провадження. Проте всупереч вимогам законодавства, не направив її в 3-денний строк на його адресу, як стягувача за даним виконавчим документом. Постановою Донецького апеляційного адміністративного суду від 19.02.2008 р. зобов`язано державного виконавця направити Гетьману ОСОБА_3 Г. вказану постанову. Внаслідок неправомірних дій державного виконавця позивач не мав змоги впродовж тривалого часу, а саме з 21.06.2007 року, оскаржити в судовому порядку вказану постанову, щоб виконати рішення Ровеньківського міського суду від 19.12.2007р., яке вступило в законну силу сім років тому. Такими діями державного виконавця йому було причинено моральну шкоду, яку у розмірі 4094,60 грн. просив відшкодувати за рахунок державного бюджету.

Рішенням Ровеньківського міського суду Луганської області від 22.12.2009 року, яке залишено без змін ухвалою апеляційного суду Луганської області від 03.03.2010 року, в задоволенні позову було відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15.02.2012 року вказані рішення по даній справі скасовані, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

В подальшому, під час нового розгляду, до участі у справі як співвідповідача залучено Відділ державної виконавчої служби Печерського районного управління юстиції у місті Києві.

Також позивач уточнив позовні вимоги та просив стягнути з обох відповідачів по 111959,90 грн. моральної шкоди, посилаючись на те, що рішення суду від 2002 року не виконується вже одинадцять років, рішеннями різних судів в діях державних виконавців ВДВС Печерського РУЮ у м. Києві встановлено порушення вимог законодавства та стягнуто моральну шкоду.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні уточнені позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити.

Представник відповідача Управління Державної казначейської служби України у м. Ровеньках Луганської області Анохіна І.О. в судовому засіданні проти задоволення позову заперечувала, посилаючись на відсутність норм законодавства, які б встановлювали, що збитки, заподіяні державним виконавцем громадянам чи юридичним особам при здійсненні виконавчого провадження повинні відшкодовуватися за рахунок державного бюджету. Також вказувала, що моральна шкода позивачем не доведена, не обґрунтована, а тому позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Представник відповідача Відділу державної виконавчої служби Печерського районного управління юстиції у місті Києві в судове засідання не з`явився, заперечень або пояснень щодо позову не надав. Про день, місце та час розгляду справи співвідповідача було повідомлено належно, а тому суд вважає можливим проводити розгляд справи за відсутності представника ВДВС Печорського РУЮ) у м. Києві.

Суд, вислухавши позивача, представника відповідача Управління Державної казначейської служби України у м. Ровеньках Луганської області, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у сукупності, приходить до наступних висновків.

13.02.2003 року Ровеньківським міським судом Луганської області на виконання рішення суду від 19.02.2002р. по справі за позовом ОСОБА_1 до редакції газети «Директор школи» про відшкодування моральної шкоди, було видано виконавчий лист № 2-2790/2002 про зобов`язання відповідача опублікувати спростування на статтю «Аттестация и диалогизация», надруковану в газеті «Директор школи» № 38/134/2000 рік (том 1. а.с. 205).

21.06.2007 року старшим державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби Печерського районного управління юстиції у місті Києві Мойсеєнко В.В. винесено постанову про відмову у відкритті виконавчого провадження по примусовому виконанню виконавчого листа № 2-2790 виданого 12.02.2003 року (а.с. 5).

Як встановлено постановою Донецького апеляційного адміністративного суду від 19.02.2008р. №22-а-1280/08 (а.с. 4), вищевказана постанова державного виконавця всупереч вимог ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження» заявнику ОСОБА_1 не направлялась. Даною постановою Донецький апеляційний адміністративний суд зобов`язав державного виконавця направити Гетьману ОСОБА_2 . постанову про відмову у відкритті виконавчого провадження.

У відповідності до ч. 3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Тобто факт порушення державним виконавцем вимог законодавства судом встановлено, і доказуванню ця обставина не підлягає.

Як вказує позивач у своєму позові, зазначені дії з боку працівника органу державної влади позбавили його можливості тривалий час оскаржити у судовому порядку постанову, призвело до порушення його конституційного права, закріпленого в ст. 55 Конституції України та спричинило душевні страждання. Наслідком таких душевних страждань стало погіршення здоров`я.

Згідно ч. 1,2 ст. 23 ЦК України особа мас право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю га стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Статтею 56 Конституції України визначено, що кожен мас право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

У відповідності до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

В статті 1174 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Згідно ч. З ст. 11 Закону України «Про державну виконавчу службу» шкода, заподіяна державним виконавцем фізичним чи юридичним особам під час виконання рішення, підлягає відшкодуванню у порядку, передбаченому законом, за рахунок держави.

Абз. 5 п. 21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 26.12.2003 року № 14 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження» При розгляді позовів фізичних і юридичних осіб про відшкодування шкоди (збитків), заподіяної діями (бездіяльністю) державного виконавця, суди повинні виходити з положень ст. 11 Закону України «Про державну виконавчу службу», ст. 86 Закону України «Про виконавче провадження» і враховувати, що в таких справах відповідачами можуть бути відповідні відділи державної виконавчої служби, в яких працюють державні виконавці, та відповідні територіальні органи Державного казначейства України.

Враховуючи зазначене, суд приходить до висновку, що наявність моральної шкоди, завданої діями державного виконавця, позивачем доведена і відшкодовувати її слід за рахунок Державного бюджету України, про що й вказано у ст. 56 Конституції та ст. 11 Закону України «Про державну виконавчу службу».

При цьому суд не приймає до уваги заперечення представника відповідача - Управління Державної казначейської служби України у м. Ровеньках Луганської області, яка посилалась на відсутність норм законодавства, які б встановлювали, що збитки, заподіяні державним виконавцем громадянам чи юридичним особам при здійсненні виконавчого провадження повинні відшкодовуватися за рахунок державного бюджету. З вищенаведених норм законодавства вбачається протилежне.

А тому позовні вимоги про стягнення моральної шкоди з Відділу державної виконавчої служби Печерського районного управління юстиції у місті Києві задоволенню не підлягають, і в цій частині позову слід відмовити.

Разом з тим, визначаючи розмір стягнення за завдану моральну шкоду слід звернути увагу на наступне.

У відповідності до ч. З ст. 23 ЦК України модальна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

У відповідності до роз`яснень п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд мас виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

З урахуванням обставин справи, дій та бездіяльності відповідача ВДВС Печерського РУЮ у м. Києві, а також вимог ст.. 23 ЦК України, суд вважає, що в даному випадку розмір моральної шкоди слід визначити у сумі 5000 грн., яка підлягає відшкодуванню за рахунок Державного бюджету України.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. 56 Конституції України, ст.ст. 23,1167, 1174 ЦК України, ст. 11 Закону України «Про державну виконавчу службу», ст. ст. 10,11,60, 212-215 ЦПК України, суд ,-

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України в місті Ровеньках Луганської області, співвідповідач Відділ Державної виконавчої служби Печерського районного управління юстиції у місті Києві про відшкодування моральної шкоди задовольнити частково.

Зобов`язати Державну казначейську службу України в місті Ровеньках Луганської області сплатити на користь ОСОБА_1 у відшкодування моральної шкоди 5000 грн. за рахунок Державного бюджету України.

В іншій частині позовних вимог відмовити у зв`язку з необґрунтованістю.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному суді Луганської області через Ровеньківський міський суд протягом десяти днів зі дня його проголошення у повному обсязі.

Суддя Л.В. Шумченко»,

- рішення апеляційного суду Луганської області від 12 травня 2014 року у справі № 22ц/782/1668/14:

«

Головуючий суду 1 інстанції - Шумченко Л.В.

Доповідач - Медведєва Л.П.

Справа № 2-391/12

Провадження № 22ц/782/1668/14

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 травня 2014 року; Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Луганської області в складі:

Головуючого судді Медведєвої Л.П.

Суддів - Соловей Р.С., Пащенко Л.В.

при секретарі- Арутюнян Р.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань апеляційного суду в місті Луганську справу за позовом ОСОБА_4 до Управління Державної казначейської служби України у м.Ровеньки Луганської області, співвідповідач - Відділ Державної виконавчої служби Печерського районного управління юстиції у місті Києві про відшкодування моральної шкоди, за апеляційними скаргами Управління Державної казначейської служби України у м.Ровеньки Луганської області і прокурора м.Ровеньки Луганської області на рішення Ровеньківського міського суду Луганської області від 11 лютого 2014 року,

в с т а н о в и л а :

У 2009 році ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом, який у подальшому був уточнено.

У викладенні обставин, якими позивач обгрунтовував свої позовні вимоги, він зазначив, що сім років не виконується рішення Ровеньківського міського суду Луганської області від 19 грудня 2002 року, яким зобов`язано редакцію Газети „Директор школи опублікувати текст спростування ОСОБА_1 на статтю „Атестація і діалогизація, надрукованої в газеті „Директор школи №38/134/2000.Старший державний виконавець відділу державної виконавчої служби Печерського районного управління юстиції у м.Києві 21 червня 2007 року прийняла постанову про відмову у відкритті виконавчого провадження, але в порушення Закону України „ Про виконавче провадження копію постанови йому не направив. Внаслідок неправомірних дій державного виконавця він тривалий час не мав можливості оскаржити вказану постанову, щоб виконати рішення суду. Діями державного виконавця йому завдано моральну шкоду, розмір якої він визначає у 111959,90 гривень.

Під час розгляду справи до участі у справі як співвідповідача залучено відділ державної виконавчої служби Печерського районного управління юстиції у місті Києві.

Рішенням Ровеньківського міського суду Луганської області від 11 лютого 2014 року позов задоволено частково, внаслідок чого зобов`язано Державну казначейську службу України у місті Ровеньки Луганської області сплатити на користь ОСОБА_1 на відшкодування моральної шкоди 5000,00 гривень, у решті позовних вимог відмовлено.

Звернувшись з апеляційною скаргою,Управління Державної казначейської служби України у м.Ровеньки Луганської області посилається на порушення норм матеріального права та ставить питання про скасування рішення і ухвалення нового, яким у задоволенні позову відмовити.

В поданій апеляційній скарзі прокурор м.Ровеньки Луганської області посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, на порушення норм матеріального і процесуального права та ставить питання про скасування рішення і ухвалення нового, яким у задоволенні позову відмовити.>

Заперечуючи проти доводів апеляційної скарги прокурора, позивач вважає рішення законним і обгрунтованим.

Позивач та представники відповідачів в судове засідання не з`явилися, про час та місце останнього їх повідомлено належним чином і в установленому законом порядку.

Прокурор Смирнов О.О. в судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора міста Ровеньки Луганської області та Управління Державної казначейської служби України у м.Ровеньки Луганської області підтримав.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вислухавши пояснення прокурора,дослідивши матеріали справи,колегія суддів встановила наступне.

За результатами розгляду справи судом першої інстанції встановлені наступні обставини.

Так, судом встановлено, що 13.02.2003 року Ровеньківським міським судом Луганської області на виконання рішення від 19.12.2002 року у справі за позовом ОСОБА_1 до редакції газети «Директор школи» про відшкодування моральної шкоди, було видано виконавчий лист 2-2790/2002 про зобов`язання відповідача опублікувати спростування на статтю «Атестація і діалогизація», надруковану у газеті «Директор школи» №38/134/2000 рік / том 1 а.с.205/.

21.06.2007 року старшим державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Печерського районного управління юстиції у місті Києві Мойсєєнко В.В. винесено постанову про відмову у відкритті виконавчого провадження по примусовому виконанню листа 2-2790, виданого 12.02.2003 року /т.1 а.с.5/.

Як встановлено постановою Донецького апеляційного адміністративного суду від 19.02.2008 року №22-а-1280/08 /т.1 а.с.4/, вищевказана постанова державного виконавця в порушення вимог ст.26 Закону України « Про виконавче провадження» заявнику ОСОБА_1 не направлялась. Даною постановою Донецький апеляційний адміністративний суд зобов`язав державного виконавця направити ОСОБА_1 . постанову про відмову у відкритті виконавчого провадження.

Спір судом вирішено на підставі ст.ст.23,1167,1174 ЦК України, ст.11 Закону України « Про державну виконавчу службу», при ухваленні рішення суд керувався ст.ст.10,11,60,212-215 ЦПК України.

Задовольняючи частково позов, суд виходив з того, що наявність моральної шкоди, завданої діями державного виконавця, позивачем доведена і відшкодовувати її слід за рахунок Державного бюджету України, позовні вимоги про стягнення моральної шкоди з відділу державної виконавчої служби Печерського районного управління юстиції в місті Києві задоволенню не підлягають.

За наслідками розгляду апеляційних скарг, колегія суддів визнала, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи та неправильно застосовано норми матеріального і процесуального права, тому апеляційні скарги підлягають задоволенню.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України у постанові №6-48 цс-13,при відшкодуванні моральної шкоди, завданої особі незаконними діями чи бездіяльністю працівників виконавчої служби, застосуванню підлягають положення загального законодавства про моральну шкоду, а саме: стаття 56 Конституції України, статі 23, 1167, 1173 ЦК України та стаття 11 Закону України від 24 березня 1998 року № 202/98-ВР «Про державну виконавчу службу».

Згідно зі ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Статтею 1173 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону України «Про державну виконавчу службу» шкода, заподіяна державним виконавцем фізичним чи юридичним особам під час виконання рішення, підлягає відшкодуванню у порядку, передбаченому законом, за рахунок держави.

Статтею 23 ЦК України встановлено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав та законних інтересів. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Частиною другою статті 1167 ЦК України, яка передбачає підстави відповідальності за завдану моральну шкоду, визначено перелік випадків відшкодування моральної шкоди органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим, органом місцевого самоврядування, фізичною або юридичною особою, яка її завдала. Зазначений перелік не є вичерпним, оскільки пункт 3 статті передбачає наявність інших випадків передбачених законом.

Відповідно до роз`яснень, даних в п.4,9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 25.05.2001 року №5 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", обов`язковому з`ясуванню при вирішенні справ про відшкодування моральної шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою та протиправними діяннями її заподіювача та вина останнього в заподіянні. Зокрема, суд повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або витрат немайнового характеру, за яких обставин та якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі позивач оцінює заподіяну шкоду та з чого він виходив при цьому.

Судом першої інстанції не визначено, у чому саме полягала моральна шкода, завдана позивачу,які негативні наслідки мають місце, чи є безпосередній причинний зв`язок між певними діями державного виконавця та наслідками, що настали, судом не наведено доказів на підтвердження завданої моральної шкоди.

Відповідно до ст. 10 ЦПК України ,цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.Суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи: роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Статтею 60 ЦПК України передбачено обов`язки доказування і подання доказів.

Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

В обґрунтування заявлених позовних вимог про відшкодування моральної шкоди в позовній заяві і в судовому засіданні суду першої інстанції, позивач посилався на обставини, встановлені судовими рішеннями від 27 грудня 2004 року Голосіївського районного суду міста Києва, 16 лютого 2009 року Луганського окружного адміністративного суду, 24 червня 2008 року Ровеньківського міського суду Луганської області, 16 квітня 2010 року Ровеньківського міського суду Луганської області , отриманий ним нервовий стрес, пов`язаний з порушенням державним виконавцем його права, однак, відповідно до вимог норми зазначеної вище статті 60 Цивільного процесуального кодексу України,доказів на підтвердження причинного зв`язку між бездіяльністю державного виконавця і моральної шкоди не надано,з медичних довідок про стан здоров`я не вбачається, чи вказані в них діагнози є наслідком душевних чи фізичних страждань з приводу бездіяльності державного виконавця.

З врахуванням викладеного, колегія суддів дійшла висновку про те, що підстави для задоволення позову відсутні.

При викладених обставинах, відповідно до ст.309 ЦПК України, рішення суду першої інстанції має бути змінено.

Керуючись ст.ст.209,307,309 ЦПК України,

В и р і ш и л а :

Апеляційні скарги Управління Державної казначейської служби України у м.Ровеньки Луганської області і прокурора м.Ровеньки Луганської області задовольнити.

Рішення Ровеньківського міського суду Луганської області від 11 лютого 2014 року змінити

Резолютивну частину рішення викласти в наступній редакції:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Управління Державної казначейської служби України у м.Ровеньки Луганської області, співвідповідач - Відділ Державної виконавчої служби Печерського районного управління юстиції у місті Києві про відшкодування моральної шкоди відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржено у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді: »

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення до Луганського апеляційного суду.

Головуючий: