Номер справи 220/564/19
Номер провадження № 2/220/264/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 травня 2019 року смт.Велика Новосілка Донецької області

Великоновосілківський районний суд Донецької області у складі:

головуючого судді - Яненко Г.М.,

при секретарі - Черняєвій С.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Велика Новосілка справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права приватної власності на спадкове майно -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 про визнання за нею права приватної власності на спадкове майно.

Вимоги заявника мотивовано відмовою нотаріуса у вчиненні нотаріальних дій оскільки, надане свідоцтво про право власності на нерухоме майно не зареєстроване в БТІ, крім того, заповіт складений російською мовою всупереч Закону України "Про мови", що унеможливлює видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом.

Від представника позивача надійшла заява, в якій вимоги позову, остання підтримала повністю та просила суд здійснювати розгляд без її участі та участі позивача.

Від відповідача надійшлав заява, в якій вимоги позову, остання винала повністю та просила суд здійснювати розгляд без її участі.

Визнання відповідачем позову не суперечить законодавству, не порушує прав і охоронюваних законом інтересів інших осіб, а відтак, згідно ст. 49, 206 ЦПК України є підставою для задоволення позову.

Обґрунтованість заявлених вимог підтверджується також і зібраними у справі доказами.

Так, розглянувши матеріали справи, судом встановлено:

ІНФОРМАЦІЯ_1 у віці 70 років помер ОСОБА_3 , місцем його смерті є АДРЕСА_3, що підтверджується свідоцтвом про смерть від 20.06.2003 року серії НОМЕР_1 , видане виконкомом Піддубненської сільської ради Великоновосілківського району Донецької області (а.с. 6).

Згідно копії свідоцтва про право власності на житло від 05.04.1993 року власником житлового будинку розташованого за адресою: АДРЕСА_1 є ОСОБА_3 (а.с. 12).

Згідно заповіту посвідченого 26.03.2001 року та зареєстрованого в реєстрі за № 18 секретарем виконкому Піддубненської сільської ради Великоновосілківського району Донецької області, складеного на ім`я доньки ОСОБА_1 , позивач є спадкоємцем за заповітом після смерті ОСОБА_3 (а.с. 11).

Згідно постанови державного нотаріуса Великоновосілківського районного нотаріального округу Кравець С.В. від 13.03.2019 року, з наданого свідоцтва про право власності на нерухоме майно, вбачається, що відсутня державна реєстрація права власності на житловий будинок, заповіт складений російською мовою всупереч Закону України "Про мови", а також, окрім позивача, спадкоємцем першої черги є дружина померлого (мати позивача) ОСОБА_2 яка постійно проживала зі спадкодавцем, що унеможливлює видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом (а.с.20-22).

Складання заповіту з порушенням Закону України "Про мови" та відсутність державної реєстрації права власності спадкодавця на житловий будинок, перешкоджає можливості володіти, користуватись та розпоряджатись майном, а тому стало підставою для звернення позивача до суду із позовом про захист його майнових прав та інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

За змістом пункту 4 частини 3 статті 129 Конституції України, ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести належними і допустимими доказами ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

В Постанові Пленуму від 30.05.2008, № 7 "Про судову практику у справах про спадкування", Верховний Суд України роз`яснив, що у разі коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК і строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом.

З огляду на дату відкриття спадщини 11 червня 2003 року, застосуванню підлягають норми Цивільного кодексу України від 16.01.2003, № 435-IV.

В порядку ст. 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цих прав та інтересів, зокрема, може бути визнання права.

Статтею 316 Цивільного кодексу України передбачено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Зміст права власності полягає у праві власника володіти, користуватись та розпоряджатись майном (ст. 317 ЦК України).

Згідно ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Статтею 1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства передбачено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до вимог ст.ст. 1216-1220 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків(спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і неприпинилися внаслідок його смерті.

Стаття 1258 ЦК України визначено черговість спадкування за законом . Спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Згідно ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її та незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Так виходячи із змісту наведених норм і відповідно до встановлених у даній справі обставин, неможливість здійснити процедуру щодо реєстрації права власності на нерухоме майно в позасудовому порядку не може обмежувати права власника, з огляду на що, позивач не може ефективно скористатися своїм правом власності, яке гарантує стаття 1 Протоколу N 1.

У той же час, у відповідності до дійсного змісту статті 386 ЦК України, захисту підлягають не тільки права і законні інтереси власників майна, а й осіб які є потенційними власниками, які правомірно володіють майном на підставах передбачених законом виходячи зі змісту договору, тобто в яких із зверненням до суду лише виникне право власності.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 у відповідності з діючим законодавством, прийняла спадщину, однак отримати свідоцтво про право на спадщину позбавлена можливості, у зв`язку з тим, що незалежно від її волі виникли обставини, які унеможливлюють нотаріально посвідчити процедуру прийняття позивачем спадкового майна.

Враховуючи викладене, беручи до уваги визнання позову відповідачем, суд приходить до висновку, що доводи позивача знайшли своє повне підтвердження, в зв`язку з чим суд задовольняє позовні вимоги у повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 263-265 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , після померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 батька ОСОБА_3 , в порядку спадкування за заповітом

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Донецького апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подачі в 30-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Суддя Г.М. Яненко