Номер провадження: 22-ц/813/3977/19
Номер справи місцевого суду: 2/1519/8565/11
Головуючий у першій інстанції Гуревський В.К.
Доповідач Таварткіладзе О. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.10.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Таварткіладзе О.М.,

суддів: Заїкіна А.П., Погорєлової С.О.,

за участю секретаря судового засідання: Віцько А.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Малиновського районного суду м.Одеси від 07 грудня 2018 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради, Департаменту міського господарства Одеської міської ради, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , треті особи: ОСОБА_5 , Одеська міська рада, про встановлення факту проживання однією сім`єю, визнання ордеру, розпорядження, свідоцтва про право власності, договору купівлі-продажу недійсними, витребування майна, усунення перешкод в користуванні житлом, визнання права користування житлом, виселення та вселення,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2008 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради, Департаменту міського господарства Одеської міської ради, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа: ОСОБА_5 , Одеська міська рада та після остаточного визначення із позовними вимогами ОСОБА_6 просила суд встановити факт проживання однією сім`єю ОСОБА_1 з ОСОБА_7 , померлим ІНФОРМАЦІЯ_1 з вересня 1998 року по день смерті ОСОБА_7 ; визнати ордер серії МР № 1640 від 11 березня 2008 року про надання квартири АДРЕСА_1 ОСОБА_2 недійсним; визнати розпорядження органу приватизації № 210441, виданого 21.03.2008 року Управлінням житлово-комунального господарства та паливно-енергетичного Одеської міської ради і передачу квартири АДРЕСА_1 у власність ОСОБА_2 недійсним; визнати свідоцтво № 3-26910 про право власності на квартиру АДРЕСА_1 на ім`я ОСОБА_2 недійсним; визнати договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , укладений 13 червня 2008 року громадянами ОСОБА_2 та ОСОБА_5 і договір купівлі-продажу цієї квартири, укладений 14 лютого 2011 року громадянами ОСОБА_5 т ОСОБА_9 № 309 від 14.02.2011 року недійсними; витребувати із чужого незаконного володіння ОСОБА_9 квартиру АДРЕСА_1 , повернути зазначену квартиру до житлового фонду місцевих рад, у відання Одеської міської ради і визнати наймачем цієї квартири ОСОБА_1 ; усунути перешкоди ОСОБА_1 в користуванні квартирою АДРЕСА_1 шляхом виселення із зазначеної квартири громадян ОСОБА_9 та ОСОБА_4 ; визнати за ОСОБА_1 право користування житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1 ; вселити ОСОБА_1 у квартиру АДРЕСА_1 .

Рішенням Малиновського районного суду м.Одеси від 07 грудня 2018 року у задоволенні ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить суд рішенням Малиновського районного суду м.Одеси від 07 грудня 2018 року скасувати та ухвалити нове про задоволення позовних вимог, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги та заперечень на неї, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення в межах позовної заяви та доводів апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення на таких підставах.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Згідно ст. 263 ЦПК України, рішення суду повинно грунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права, з дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Судом встановлено, що:

- ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_7 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть НОМЕР_2 , який проживав за адресою: АДРЕСА_1 . Вказана квартира входила до житлового фонду комунальної власності та приватизована на момент смерті ОСОБА_7 не була, а померлий в ній проживав та був наймачем цього житла;

- після смерті ОСОБА_7 інших зареєстрованих осіб, членів сім`ї наймача або інших осіб, які б мали право на користування (проживання) у вказаній квартирі не було (а. с. 49, 50 т. 2), у зв`язку з чим вона була повернута на облік Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради (а. с. 53-54, т. 2). Розпорядженням Голови Малиновської РА ОМР № 135/01-06 від 06.03.2008 р. вільна квартира за адресою: АДРЕСА_1 була включена до числа службових та видано ордер на неї майстру виробничого цеху відділу КП «ЖКС «Черьомушки» ОСОБА_2 (а. с. 45-48, т. 2);

- розпорядженням Малиновської РА ОМР№ 158/01-06 від 19.03.2008 р. спірна квартира виключена зі складу службових та залишена для проживання ОСОБА_2 на умовах договору найму. Розпорядженням органу приватизації - Управлінням житлового-комунального господарства та паливно-енергетичного комплексу ОМР № 210441 від 21.03.2008 року, прохання наймача задоволено та передано у приватну власність займану нею квартиру, на підставі якого УЖКГ та ПЕК ОМР видано свідоцтво про право власності на житло від 21.03.2008 року на ім`я ОСОБА_2 на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 (а. с. 100-105, т. 1);

- на підставі договору дарування, укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_10 , посвідченого 29.05.2008 року за р. № 2144 приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Шевиріною А.О., ОСОБА_10 отримала право власності на вищевказану квартиру за зареєструвала його за собою в КП «ОМБТІ та РОН» під № 50 в кн. 654 пр-39;

- за договором купівлі-продажу від 13.06.2008 року, посвідченим приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Шевиріною А.О. під р. № 2366, ОСОБА_10 продала квартиру за адресою: АДРЕСА_1 ОСОБА_5 , який також зареєстрував за собою право власності на неї в електронному Реєстрі прав власності на нерухоме майно 04.07.2008 року;

- на підставі договору купівлі-продажу укладеного 14.02.2011 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 та посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Образцовою Т.А. за р. № 309, ОСОБА_3 отримала право власності на спірну квартиру. Право власності на квартиру зареєстровано за відповідачкою КП «ОМБТІ та РОН» під № 50 в кн. 764пр-50;

- ОСОБА_1 зверталася до Малиновського районного суду м. Одеси із заявою про встановлення факту спільного проживання однією сім`єю зі спадкодавцем більше п`яти років. Рішенням суду від 23 січня 2009 року заяву ОСОБА_1 задоволено;

- представник відповідачки ОСОБА_3 оскаржила рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 23.01.2009 року, апеляційний суд Одеської області поновив строки оскарження і 28.11.2016 року постановив ухвалу, якою рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 23.01.2009 року - скасував, заяву ОСОБА_1 про встановлення факту спільного проживання однією сім`єю з ОСОБА_7 залишив без розгляду.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що:

-позивач не довела факт спільного проживання з наймачем спірної квартири ОСОБА_7 з 1998 року до дня його смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 , не отримувала ордеру на спірну квартиру, не укладала договору найму цієї квартири, ніколи не була там зареєстрована, не набувала права користування спірною квартирою;

-договору купівлі-продажу квартири від 13.06.2011 року, укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_5 про визнання недійсним якого заявлені позовні вимоги - не існує.

Такі висновки районного суду відповідають встановленим у справі обставинам і засновані на законі.

Аналізуючи заявлені вимоги про встановлення факту проживання однією сім`єю, визнання ордеру, розпорядження, свідоцтва про право власності, договору купівлі-продажу недійсними, витребування майна, усунення перешкод в користуванні житлом, визнання права користування житлом, виселення та вселення, судова колегія звертає увагу, що визначальними в даному випадку є вимоги про встановлення факту проживання однією сім`єю та визнання права користування житлом.

Лише за умови доведення позивачем набуття права користування спірною квартирою (отримання ордеру на вселення; укладення договору найму з власником; встановленням факту проживання однією сім`єю з наймачем квартири) таке право позивача підлягає судовому захисту шляхом визнання нечинним (недійсним) розпорядження органу приватизації, визнання нечинним свідоцтва про право власності на квартиру, визнання недійсними договорів відчуження квартири, витребування квартири з чужого незаконного володіння, усунення перешкод у користуванні квартирою шляхом виселення відповідача (відповідачів) та вселення у квартиру позивача. .

Заявлені вимоги про визнання права користування квартирою позивач мотивувала тим, що вона проживала без реєстрації шлюбу однією сім`єю з наймачем спірної квартири ОСОБА_7 з 1998 року до дня його смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В розумінні ст. 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

Як зазначено у рішенні Конституційного Суду України від 03.06.99 року №5-рп/99 до членів сім`ї належать особи, які постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, а й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т.п.

Однак вказані обставини позивачем належними і достатніми доказами не доведено, а покази свідків не можуть бути єдиною підставою для встановлення вказаного факту.

Надані позивачем копії квитанцій про сплату комунальних послуг по спірній квартирі датованих 01.03.2008 року не можуть свідчити про проживання позивача однією сім`єю з наймачем ОСОБА_7 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В засіданні судової колегії ОСОБА_1 пояснила, що дані про оплату комунальних послуг 01.03.2008 року здійснив її син, оскільки вона тоді була в лікарні. В цей ж період всі її речі винесли зі спірної квартири невідомі особи і тому не збереглися інші квитанції, які могли б засвідчити, що вона фактично сплачувала за комунальні послуги під час проживання з померлим наймачем ОСОБА_7 однією сім`єю. При цьому ОСОБА_1 пояснила в апеляційному суді що не піднімала питання про відновлення платіжних документів за останні три роки для доведення, що саме вона сплачувала за комунальні послуги по квартирі і розписувалася у квитанціях та платіжних документах.

Само по собі зазначення у розрахунковій книжці про проживання 2-х осіб без зазначення їх встановлених даних, не дають підстав вважати, що ці відомості стосувалися саме особи позивача. Посилання в поясненнях представника позивача, що 2-га особа це є позивач засновані фактично на припущеннях, оскільки в жодній довідці про проживання та склад сім`ї за життя ОСОБА_7 не зазначено про фактичне проживання у квартирі з ним ОСОБА_1 (навіть без реєстрації). Крім того, будь-яких належних доказів про спільні витрати на придбання будь-якого майна, на ремонт майна, позивачем суду не надано.

Враховуючи наведене, суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення заявленої ОСОБА_1 вимоги про встановлення факту.

Доводи апеляційної скарги про проживання однією сім`єю ОСОБА_1 з ОСОБА_7 , померлим ІНФОРМАЦІЯ_1 з вересня 1998 року по день смерті ОСОБА_7 зведені до переоцінки доказів, яким судом було надано вірну оцінку правильності висновків районного суду не спростовують, а тому апеляційним судом не приймаються до уваги.

Оскільки факт проживання однією сім`єю з наймачем квартири ОСОБА_7 ОСОБА_1 належними, допустимими і достатніми доказами не доведений, докази про реєстрацію у спільній квартирі зі згоди наймача не надані, ордеру на вселення ОСОБА_1 або про укладення власником з ОСОБА_1 договору найму спірної квартири не надано, суд першої інстанції набув обгрунтованого висновку про недоведеність позивачем набуття права користування спірною квартирою і, як слідство, про відсутність підстав для задоволення вимог ОСОБА_1 про визнання за нею права користування спірною квартирою.

Як вже зазначалося, недоведення позивачем факту проживання однією сім`єю та набуття права користування квартирою, унеможливлюють задоволення інших заявлених нею вимог: про визнання нечинним (недійсним) розпорядження органу приватизації, визнання нечинним свідоцтва про право власності на квартиру, визнання недійсними договорів відчуження квартири, витребування квартири з чужого незаконного володіння, усунення перешкод у користуванні квартирою шляхом виселення відповідача (відповідачів) та вселення у квартиру позивача.

Набувши висновок про відмову у встановленні факту спільного проживання ОСОБА_1 однією сім`єю з ОСОБА_7 з 1998 по 01.02.2008 року та про відмову у вимозі про визнання за ОСОБА_1 права користування квартирою АДРЕСА_1 , суд першої інстанції набув обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення інших заявлених нею вимог: про визнання нечинним (недійсним) розпорядження органу приватизації, визнання нечинним свідоцтва про право власності на квартиру, визнання недійсними договорів відчуження квартири, витребування квартири з чужого незаконного володіння, усунення перешкод у користуванні квартирою шляхом виселення відповідача (відповідачів) та вселення у квартиру позивача.

При цьому суд першої інстанції слушно зазначив, що позивач заявила вимоги про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири від 13.06.2011 року, укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_5 , який ніколи не укладався взагалі.

Доводи апеляційної скарги про помилковість висновку районного суду про відсутність будь-яких порушень з боку органів влади при переведенні квартири у статус службової, надання квартири у користування ОСОБА_2 , виключення квартири з числа службових, безоплатну передачу квартири у власність ОСОБА_2 є неспроможними, оскільки з урахуванням недоведення позивачем факту проживання з наймачем ОСОБА_7 однією сім`єю і недоведення позивачем набуття права користування квартирою, наведені доводи не спростовують правильність остаточного висновку суду першої інстанції про відмову у задоволенні вимог.

Доводи апеляційної скарги з посиланням на статтю 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод і наявність достатніх підстав вважати спірну квартиру належним житлом позивача у зв`язку з тривалістю проживання позивача у спірній квартирі в даному випадку не можуть бути взятими до уваги, оскільки ОСОБА_1 не довела належними, допустимими і достатніми доказами факт проживання у квартирі однією сім`єю з її наймачем, не довела набуття у встановленому порядку права користування квартирою в якості наймача (члена сім`ї наймача), що унеможливлює втручання держави в особі судових органів у право власності на квартиру діючого власника квартири ОСОБА_3 , яка придбала квартиру у передбаченому законом порядку, зареєструвала право власності в державному реєстрі прав власності, використовує квартиру для проживання з лютого 2011 року - тобто вже протягом більше 8 років.

Доводи апеляційної скарги про помилковість висновку суду про те, що витребовувати майно з чужого незаконного володіння може лише власник майна, яким ОСОБА_1 не була і що суд при цьому не врахував, що закон окрім власника також захищає і користувача майна, не можуть бути взятими до уваги, оскільки у рішенні суду зазначено не лише, що ОСОБА_1 не була власником квартири, а й те, що позивач не отримувала і право користування квартирою.

Доводи апеляційної скарги про вихід суду за межі позовних вимог з посиланням на те, що у рішенні суд присвятив значний об`єм доведенню права відповідача ОСОБА_3 на спірну квартиру є неспроможними, оскільки перевірка законності набуття ОСОБА_3 права власності на квартиру в контесті порушення прав позивача складало предмет і мотиви заявлених вимог. Сама по собі не згода позивача з обґрунтуваннями і кінцевими висновками суду першої інстанції не означає, що суд вийшов в даному випадку за межі позовних вимог.

Враховуючи вищевикладене, судова колегія вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального та процесуального права при вирішенні справи, які є підставою для скасування (зміни) рішення, не допустив, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують, внаслідок чого апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Напідставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, 368, 375, 382-384 ЦПК України, Одеський апеляційний суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Малиновського районного суду м.Одеси від 07 грудня 2018 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 16.10.2019 року.

Головуючий: О.М. Таварткіладзе

Судді: А.П. Заїкін

С.О. Погорєлова