КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/824/7087/2019 Доповідач у суді ІІ інстанції Ігнатченко Н.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 травня 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Ігнатченко Н.В.,

суддів : Олійника В.І., Таргоній Д.О.,

за участю секретаря судового засідання - Бондаренко І.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю «Сервіс-Житло-Комфорт» на заочне рішення Святошинського районного суду міста Києва від 21 лютого 2019 року у справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Сервіс-Житло-Комфорт» до ОСОБА_1 про стягнення боргу,

в с т а н о в и в:

У жовтні 2018 року ТОВ «Сервіс-Житло-Комфорт» звернулося до суду указаним вище позовом, в якому просило стягнути з ОСОБА_1 на свою користь заборгованість за надання послуг з утримання машиномісцьв загальному розмірі 60 339,50 грн та понесені судові витрати в розмірі 1 762,00 грн.

На обґрунтування позовних вимог зазначено, щоОСОБА_1 є власником машиномісць № НОМЕР_1, НОМЕР_2, НОМЕР_3 , НОМЕР_4 в підземній автостоянці по вул. Бориспільська, 4 у м. Києві, які утримує та обслуговує ТОВ «Сервіс-Житло-комфорт». Понад три роки відповідач не сплачує кошти за надані йому послуги з утримання цих машиномісць, продовжуючи ними користуватися, та від укладення відповідного договору ухиляється. Вартість утримання одного машиномісця становить 350,00 грн в місяць, тому заборгованість відповідача за три роки складає 50 400,00 грн. Оскільки ці правовідносини є грошовим зобов`язанням, то відповідач має сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції та трьох процентів річних від простроченої суми, розмір яких за розрахунками відповідача складає 9 939,50 грн.

Заочним рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 21 лютого 2019 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами розрахунків суми заборгованості відповідача.

Не погоджуючись з указаним судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати, з мотивів неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального та порушення норм процесуального права, та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції не надано належної оцінки доданим до позовної заяви доказам, які підтверджували обставини, які мають значення для справи і на які позивач посилався як на підставі своїх вимог, зокрема розмір та склад витрат ТОВ «Сервіс-Житло-комфорт» на утримання одного машиномісця. Позивач визначив ціну позову, навівши математично обґрунтований розрахунок сум, які просив стягнути з відповідача. Крім того, додав окремі письмові розрахунки інфляційних втрат та трьох процентів річних. Проте суд своїх висновків не мотивував, не спростував жодним чином надані докази, на не навів власних розрахунків, при тому, що відповідач не висловлював своїх заперечень проти позову.

Відзив відповідача на апеляційну скаргу до суду не надходив.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення сторін, що з`явилися, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити з таких підстав.

Відповідно до вимог статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким вимогам закону ухвалене у справі судове рішення не відповідає.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_1 на підставі свідоцтв про право власності, виданих 28 грудня 2012 року Головним управлінням житлового забезпечення Виконавчого органу Київської міської ради (КМДА), належать на праві приватної власності машиномісця № НОМЕР_1, НОМЕР_2 , НОМЕР_3 , НОМЕР_4 в підземній автостоянці по вул. Бориспільська, 4 у м. Києві .

23 червня 2011 року між ДП «Житлоінбуд» та ТОВ «Сервіс-Житло-комфорт»був укладений договір № 227-06/11, предметом якого є передача державним підприємством товариству функцій утримання житлового будинку з вбудовано-прибудованими приміщеннями та підземним паркінгом та прибудинковою територією на вул. Санаторній, 4 у Дарницькому районі м. Києва , поштова адреса після введення комплексу в експлуатацію - м. Київ, вул. Бориспільська, 4 та проведення розрахунків з власниками житлових і нежитлових приміщень.

Шляхом підписання цього договору позивач прийняв на себе права та обов`язки виконавця наступних житлово-комунальних послуг: з управління комплексом; з утримання комплексу; з ремонту комплексу; з централізованого опалення (теплопостачання), централізованого постачання холодної та гарячої води, централізованого водовідведення, електропостачання. Також позивач прийняв на себе права та обов`язки балансоутримувача комплексу (пункт 1.1 договору).

Згідно калькуляції витрат по обслуговуванню паркінга за адресою: м. Київ, вул . Бориспільська, 4 , затвердженої директором ТОВ «Сервіс-Житло-комфорт» 1 січня 2015 року, вартість обслуговування одного машиномісця у цьому паркінгу в місяць складає 350,00 грн.

У зв`язку з тим, що у відповідача існує заборгованість за надані послуги з утримання належних йому чотирьох машиномісць, позивач 28 березня 2018 року надіслав на адресу останнього попередження з вимогою погасити заборгованість станом на 1 лютого 2018 року в загальному розмірі 52 202,01 грн та оплатити 1 400,00 грн за лютий 2018 року.

Так, порядок оплати за житлово-комунальні послуги визначений у статті 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», якою передбачено, що плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку.

Згідно із частиною 1 статті 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньо будинкових систем), газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньо будинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньо будинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загальногокористування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо).

Статтями 20, 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначені права та обов`язки споживача й виконавця житлово-комунальних послуг, зокрема, правом споживача є одержання вчасно та відповідної якості житлово-комунальних послуг згідно із законодавством та умовами договору, а обов`язком - оплата житлово-комунальних послуг у строки, встановлені договором або законом. Обов`язком виконавця є надання послуг вчасно та відповідної якості.

Згідно зі статтею 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору або чинного законодавства.

Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 ЦК України, відповідно до якої цивільні права та обов`язки виникають з дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також з дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією продовжують цивільні права та обов`язки.

Отже, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Згідно зі статтею 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 322 ЦК України).

Відповідно статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, та інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Звертаючись до суду з позовом, ТОВ «Сервіс-Житло-комфорт» зазначало, що ОСОБА_1 не сплачує кошти за надані йому послуги з утримання чотирьох машиномісць, не реагує на письмове попередження та від укладення договору про оплату послуг ухиляється. Вартість утримання одного машиномісця становить 350,00 грн в місяць, тому заборгованість відповідача за три роки, якими обмежується стягнення заборгованості, складає 50 400,00 грн. (350,00 грн х 4 машиномісця х 36 місяців).

На підтвердження своїх вимог ТОВ «Сервіс-Житло-Комфорт» надало затверджену калькуляцію витрат по обслуговуванню підземного паркінга за адресою: м. Київ, вул. Бориспільська, 4, в якій зазначено усі складові витрат, які позивач щомісячно несе на утримання 53 машиномісць, чотири з яких належать на праві приватної власності відповідачу.

Таким чином, висновок суду першої інстанції про недоведеність позивачем розрахунків суми заборгованості відповідача за надання послуг утримання машиномісць не ґрунтується на наявних в матеріалах справи доказах та вимогах закону.

Незважаючи на відсутність письмового договору між сторонами про оплату послуг з утримання та обслуговування нерухомого майна, із фактичних стосунків, що склалися між сторонами, вбачається, що такі договірні відносини між ними існують, оскільки товариством у встановленому законом порядку послуги з обслуговування машиномісць відповідачу надаються, у зв`язку з цим воно несе витрати, а тому останній повинен також нести зобов`язання по їх сплаті, як власник цих машиномісць.

Частиною 2 статті 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Правовідносини, які склалися між сторонами, є грошовим зобов`язанням, в якому, серед інших прав і обов`язків сторін, на боржників покладено виключно певний цивільно-правовий обов`язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора (частина 1 статті 509 ЦК України) - вимагати сплату грошей за надані послуги.

Виходячи з юридичної природи правовідносин сторін як грошових зобов`язань на них поширюється дія частини 2 статті 625 ЦК України як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання.

При цьому оплата житлово-комунальних послуг проводиться щомісячними платежами, тому інфляційні втрати та три проценти річних повинні обраховуватися, виходячи із суми заборгованості за кожний місяць окремо за заявлений період з 1 вересня 2015 року по 31 серпня 2018 року.

Статтею 81 ЦПК України на сторін покладено обов`язок довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Із долученого до позовної заяви розрахунку інфляційних втрат та трьох процентів річних вбачається, що вони обраховані позивачем по щомісячних сумах заборгованості відповідача окремо за весь період прострочення сплати коштів за надання послуг та складають 7 746,50 грн і 2 193,00 грн відповідно. Даний розрахунок перевірений апеляційним судом та не викликає сумнівів в його правильності і обґрунтованості (а.с. 18-24).

Вимоги до змісту рішення суду закріплено в статті 265 ЦПК України, зокрема у мотивувальній частині якого зазначаються: фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини; докази, відхилені судом, та мотиви їх відхилення; мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, крім випадку, якщо аргумент очевидно не відноситься до предмета спору, є явно необґрунтованим або неприйнятним з огляду на законодавство чи усталену судову практику; чи були і ким порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси, за захистом яких мало місце звернення до суду; норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування; норми права, на які посилалися сторони, які суд не застосував, та мотиви їх незастосування.

У мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів, розрахунки, з яких суд виходив при задоволенні грошових та інших майнових вимог. Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (пункту 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення»).

Таким чином, у судовому рішенні суд першої інстанції зобов`язаний дати відповіді на всі доводи позову, оскільки інакше буде порушено вимоги статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо справедливого судового розгляду в такому його елементі як мотивування судового рішення судом, який має право за певних обставин на дослідження нових доказів та переоцінку доказів.

Разом із тим, на порушення зазначених положень закону суд, відмовляючи у задоволенні позову ТОВ «Сервіс-Житло-комфорт», обмежився лише узагальнюючою фразою про те, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами розрахунків суми заборгованості відповідача, проте свого висновку суд не мотивував, не зазначив підстав з яких він виходив та взагалі не навів юридичної оцінки доказам у справі.

За таких обставин, розглядаючи зазначений позов, суд першої інстанції належним чином не визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, не дослідив наявні у справі докази та не надав їм належну оцінку, в результаті чого ухвалив рішення, яке не відповідає вимогам матеріального та процесуального права, а тому відповідно до положень статті 376 ЦПК України воно підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про задоволення позову ТОВ «Сервіс-Житло-Комфорт» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за надання послуг з утримання машиномісць в загальному розмірі 60 339,50 грн.

Згідно пункту 2 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до вимог статтей 141, 382 ЦПК України з відповідача стягуються документально підтверджені судові витрати, понесені позивачем, а саме 1 762,00 грн судового збору за пред`явлення позову та 2 643,00 грн за подання апеляційної скарги на рішення суду, а всього - 4 405,00 грн.

Керуючись статтями 367 - 369, 374, 376, 381 - 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Сервіс-Житло-Комфорт» задовольнити.

Заочне рішення Святошинського районного суду міста Києва від 21 лютого 2019 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позов товариства з обмеженою відповідальністю «Сервіс-Житло-Комфорт» до ОСОБА_1 про стягнення боргу задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Сервіс-Житло-Комфорт» заборгованість за надання послуг з утримання машиномісцьза період з 1 вересня 2015 року по 31 серпня 2018 рокув загальному розмірі 60 339,50 грн (шістдесят тисяч триста тридцять дев`ять гривень п`ятдесят копійок) та сплачений судовий збір в загальному розмірі 4 405,00 грн (чотири тисячі чотириста п`ять гривень).

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий Н.В. Ігнатченко

Судді: В.І. Олійник

Д.О. Таргоній