РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 червня 2019 року Київський районний суд м.Харкова в складі:

головуючого судді Зуб Г.А.,

за участю секретаря Черниш О.М.,

за участю представника ОСОБА_1 ,

розглядаючи у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання боргової розписки недійсною, -

ВСТАНОВИВ:

09.08.2018 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просить визнати недійсною розписку від 07.11.2008 року (смт Чорноморське). В обгрунтування вказаних підстав посилається на наступне. 21.08.2008 року між позивачем та ОСОБА_2 було досягнуто згоди щодо укладення договорів купівлі-продажу трьох земельних ділянок вартістю 296 000,00 доларів США, та позивач в рахунок майбутніх платежів за вищевказаними договорами купівлі-продажу отримав від ОСОБА_4 грошові кошти в розмірі 165000,00 доларів США. На підтвердження отримання грошових коштів в розмірі 165000,00 доларів США, що станом на 21.08.2008 року за курсом НБУ становила в еквіваленті 759000,00 грн., від ОСОБА_4 , позивач написав власноруч розписку від 21.08.2008 року (м. Харків), яку надав ОСОБА_4 Позивач у 2008 році повернув представнику ОСОБА_4 - ОСОБА_5 грошові кошти в розмірі 165000,00 доларів США, що станом на 21.08.2008 року за курсом НБУ становило в еквіваленті 759000,00 грн. Оригінал розписки від 21.08.20108 року було знищено у зв`язку з поверненням грошових коштів у повному обсязі. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер. Натомість, незважаючи на фактичне виконання грошового зобов`язання за борговою розпискою, відповідачем подано позов до суду до відповідача про стягнення грошових коштів за борговою розпискою від 07.11.2008 року, який заочним рішенням Київського районного суду м. Харкова задоволено частково. Однак, позивач зазначає, що вказану розписку він не підписував, та кошти не отримував, та оригінал вказаної розписки до суду надано не було, тому позивач звернувся до суду за захистом свого права.

Відповідач своїм правом на подання відзиву не скористалась.

Представник позивача ОСОБА_1 в судовому засідання позовні вимоги підтримав в повному обсязі, та просив їх задовольнити.

Відповідач в судове засідання не з`явилась, про розгляд справи повідомлялась у встановленому законом порядку.

За таких обставин суд вважає за можливе розглянути справу без участі відповідача та за наявними в справі доказами.

09.08.2018 року вказана позовна заява надійшла до суду, та розподілена судді Зуб Г.А.

09.08.2018 року судом надано запит до відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ГУДМС України в Харківській області для встановлення місцеперебування відповідача, відповідь на який повернувся до суду 24.10.2018 року.

Ухвалою судді від 25.10.2018 року відкрито провадження по справі за правилами загального позовного провадження.

29.01.2019 року в судовому засіданні допущено в якості представника позивача - представника за довіреністю ОСОБА_1 .

Ухвалою суду від 29.01.2019 року заяву ОСОБА_2 про забезпечення доказів задоволено, та витребувано у ОСОБА_3 оригінал розписки від 07.11.2008 року за підписом ОСОБА_2 , яку виконано не було, хоча спрямована для виконання була відповідачу, та у Київський ВДВС м. Харків ГТУЮ у Харківській області.

Ухвалою суду від 26.03.2019 року закрито підготовче провадження по справі, та справу призначено до судового розгляду по суті.

Судом встановлено, що 11.07.2012 року ОСОБА_3 як спадкоємець звернулась до суду з позовом про стягнення з позивача коштів за борговою розпискою від 07.11.2008 року, відповідно до умов якої позивач отримав від представника ОСОБА_4 , який помер, гроші у розмірі 500000 грн. за договором купівлі-продажу земельної ділянки від 07.11.2008 року. Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 15.11.2012 року, яке було залишено без змін ухвалою апеляційного суду Харківської області від 23.01.2013 року, у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено за недоведеністю.

Відповідач ОСОБА_3 , яка також діяла в інтересах неповнолітньої ОСОБА_6 , звернулась до суду повторно з позовною заявою про стягнення грошових коштів за розпискою від 07.11.2008 року. Заочним рішенням Київського районного суду м. Харкова від 08.07.2013 року, яке залишено без змін ухвалою апеляційного суду Харківської області від 13.10.2014 року, та ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24.12.2014 року, було стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 суму грошових коштів в розмірі 83333,33 грн., та стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_6 суму грошових коштів у розмірі 83333,33 грн. Позивач звертався до суду із заявою про перегляд вказаного рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами, однак ухвалою суду від 22.12.2017 року, яка залишена постановою апеляційного суду Харківської області від 22.03.2018 року, в її задоволенні було відмовлено.

Також до суду надано копію рішення колегії суддів судової палати з розгляду цивільних прав Апеляційного суду АРК від 24.07.2013 року, яким було скасовано рішення Чорноморського районного суду АРК та відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення суми.

В обгрунтування своїх позовних вимог, позивач зазначає, що 21.08.2008 року між позивачем та ОСОБА_2 було досягнуто згоди щодо укладення договорів купівлі-продажу трьох земельних ділянок вартістю 296 000,00 доларів США, та позивач в рахунок майбутніх платежів за вищевказаними договорами купівлі-продажу отримав від ОСОБА_4 грошові кошти в розмірі 165000,00 доларів США. На підтвердження отримання грошових коштів в розмірі 165000,00 доларів США, що станом на 21.08.2008 року за курсом НБУ становила в еквіваленті 759000,00 грн., від ОСОБА_4 , позивач написав власноруч розписку від 21.08.2008 року (м. Харків), яку надав ОСОБА_4 Позивач у 2008 році повернув представнику ОСОБА_4 - ОСОБА_5 грошові кошти в розмірі 165000,00 доларів США, що станом на 21.08.2008 року за курсом НБУ становило в еквіваленті 759000,00 грн. Оригінал розписки від 21.08.20108 року було знищено у зв`язку з поверненням грошових коштів у повному обсязі.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер, відповідач є його спадкоємицею.

Боргову розписку від 07.11.2008 року (смт. Чорноморське) позивач зазначає, що він її не підписував, та кошти ніякі за нею не отримував, та вона в оригіналі до суду надана не була, а тому позивач в своєму позові просить визнати її недійсною.

Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Отже, письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми(договори).

Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми.

Отже, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти їх справжню правову природу, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.

Зазначений правовий висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладений у постановах: від 18 вересня 2013 року № 6-63 цс 13; від 02 липня 2014 року № 6-79 цс 14.

Відповідно до приписів ст. 1051 ЦК України, позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Це положення не застосовується до випадків, коли договір був укладений під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості представника позичальника з позикодавцем або під впливом тяжкої обставини.

Ст. 204 ЦК України передбачено презумпція правомірності правочину: правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом, або якщо він не визнаний судом недійсним.

Частиною 1 статті 627 ЦК України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно правил частин першої, третьої, п`ятої статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених статтею цим Кодексом.

Згідно зі ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч.6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може грунтуватися на припущеннях.

З огляду на наведене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу саме на позивача покладено обов`язок довести, що боргову розписку він не підписував та грошові кошти насправді не отримував від позикодавця.

Таким чином, дослідивши надані позивачем докази, надавши їм належну оцінку у їх сукупності і взаємозв`язку, прийнявши до уваги положення статті 204 ЦК України, за якими правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним, до суду не надано належних та допустимих доказів того, що позивач не підписував розписку, та не отримував грошових коштів, оскільки відповідного висновку експерта на підтвердження вказаних обставин до суду надано не було, та відповідне клопотання в суді не заявлялось, хоча суд погоджується з доводами представника позивача, що вказана розписка не містить обов`язку щодо повернення коштів, що в цілому не є підставою для визнання правочину недійсним.

Відповідно до ст. 141 ч.1 ЦПК України, судові витрати компенсуються за рахунок позивача.

Керуючись ст.ст. 3,4, 12, 76, 306, 263-265 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання боргової розписки недійсною - відмовити.

Судові витрати компенсувати за рахунок позивача.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

У відповідності до п.п. 15.5 п.п. 15 п.1 Розділу ХІІІ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно- телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Позивач - ОСОБА_2 , місцеперебування: АДРЕСА_1 , р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1 .

Відповідач - ОСОБА_3 , місцеперебування: АДРЕСА_2 , р.н.о.к.п.п. НОМЕР_2 .

Повний текст рішення виготовлено 18 червня 2019 року.

СУДДЯ Г.А. ЗУБ