Справа № 645/3799/17
Провадження № 4-с/645/21/19
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 червня 2019 року м. Харків

Фрунзенський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого - судді Горпинич О.В.,

секретар судових засідань - Кривеженко М.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , заінтересована особа: Акціонерне товариство «ПриватБанк»на дії та рішення державного виконавця Міжрайонного відділу Державної виконавчої служби по Індустріальному та Немишлянському районах міста Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області Андрусь Павла Андрійовича та скасування постанови про арешт коштів боржника, -

в с т а н о в и в:

Представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 звернулась до Фрунзенського районного суду м. Харкова із скаргою, якою просить суд визнати неправомірним накладення арешту на грошові кошти на поточному рахунку № НОМЕР_1 в АТ «Райффайзен Банк Аваль», МФО 380805, який належить фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1, код ЄДРПОУ НОМЕР_5 та зобов`язати державного виконавця Міжрайонного відділу Державної виконавчої служби по Індустріальному та Немишлянському районах міста Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області Андрусь Павла Андрійовича скасувати постанову про арешт коштів боржника від 04.12.2018 року ВП № 57612199 в частині накладення арешту на кошти на поточному рахунку № НОМЕР_1 в АТ «Райффайзен Банк Аваль», МФО 380805, який належить фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_5.

В обґрунтування скарги зазначає, що рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 15.11.2017 року у справі № 645/3799/17 з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Приват Банк» було стягнуто заборгованість за кредитним договором в сумі 28595,53 грн.. На виконання вказаного рішення суду 27.09.2018 року Фрунзенським районним судом м. Харкова видано виконавчий лист про стягнення суми боргу, який був переданий ПАТ КБ «ПриватБанк» на виконання Міжрайонного ВДВС по Індустріальному та Немишлянському районах м. Харків ГТУЮ у Харківській області. В ході виконавчого провадження 04.12.2018 року державним виконавцем було видано постанову ВП № 57612199 про арешт коштів боржника, що містяться на рахунках: НОМЕР_2 ПАТ «Універсал Банк»; 305653 ДОДАТ «РайффайзенБанкАваль» м. Дніпр-ськ; 380805 АТ «РайффайзенБанкАваль» у м. Києві та всіх інших відкритих рахунках, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів, що містяться на рахунках накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом, та належать боржнику ОСОБА_1 . Так. на підставі вказаної постанови про арешт коштів боржника від 04.12.2018 року було накладено арешт на грошові кошти у сумі 28595,53 грн., що містяться на: - поточному рахунку № НОМЕР_3 в АТ «Райффайзен Банк Аваль», МФО 305653, який належить ОСОБА_1 , ІПН НОМЕР_5 ; - поточному рахунку № НОМЕР_1 в АТ «Райффайзен Банк Аваль», МФО 380805, який належить фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_5, що підтверджується відповідними довідками банку. Вважає, дії державного виконавця протиправними, та що постанова про накладання арешту на кошти боржника винесена державним виконавцем з порушенням законодавства та підлягає скасуванню, оскільки фізична особа-підприємець не відповідає своїм майном за зобов`язаннями та боргами фізичної особи, а лише за зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю. Арешт, накладений на рахунок ФОП перешкоджає проведенню ОСОБА_1 господарських операцій та взагалі суперечить принципу свободи підприємницької діяльності, встановленому п. 4 ч. 1 ст. 3 ЦК України.

Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 24.04.2019 року скаргу прийнято до провадження суді та призначено до судового розгляду.

28.05.2019 року старшим державним виконавцем Андрусь П.А. до матеріалів справи подано відзив на скаргу, в якому останній просив в задоволенні скарги відмовити, оскільки відповідно до частин 1, 2 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації. Про звернення стягнення на майно боржника виконавець виносить постанову. Стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у національній та іноземній валютах, інші цінності, у тому числі на кошти на рахунках боржника у банках та інших фінансових установах. Забороняється звернення стягнення та накладення арешту на кошти на рахунках платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, на кошти, що перебувають на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих відповідно до статті 15-1 Закону України «Про електроенергетику», на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих відповідно до статті 19-1 Закону України «Про теплопостачання», на поточних рахунках із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків за інвестиційними програмами, на поточних рахунках із спеціальним режимом використання для кредитних коштів, відкритих відповідно до статті 26-1 Закону України «Про теплопостачання», статті 18-1 Закону України «Про питну воду, питне водопостачання та водовідведення», на спеціальному рахунку експлуатуючої організації (оператора) відповідно до Закону України «Про впорядкування питань, пов`язаних із забезпеченням ядерної безпеки», на кошти на інших рахунках боржника, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом (ч.ч. 1, 2 ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження»). Частиною 2 ст. 52 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавець може звернути стягнення на кошти боржника - юридичної особи, розміщені на його рахунках і на рахунках, відкритих боржником - юридичною особою через свої філії, представництва та інші відокремлені підрозділи. Таким чином, керуючись ст.ст. 52, 56 Закону України «Про виконавче провадження» державним виконавцем 04.12.2018 року винесено постанову про арешт коштів боржника у межах суми звернення 28596,53 грн. та направлено до відповідних установ.

04.06.2019 року до матеріалів справи від представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 надійшли додаткові пояснення, відповідно до яких зазначалось, що постановою Харківського апеляційного суду м. Харкова від 17.05.2019 року змінено заочне рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 15.11.2017 року та зменшено стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованості за кредитним договором б/н від 17.02.2010 року до розміру 2583,30 грн., яка складається із заборгованості по тілу кредиту 1359,63 грн. та 1223,67 грн. заборгованості по процентам. В задоволенні іншої частини позову відмовлено. Виконавчий лист про стягнення суми боргу у розмірі 28595,53 грн. виданий Фрунзенським районним судом м. Харкова 27.09.2018 року по справі № 645/3799/17 не може виконуватись, у зв`язку із тим, що обов`язок боржника зменшений з 28595,53 грн. до 2583,30 грн. Отже, і арешти, накладені з метою забезпечення стягнення за виконавчим листом вже є незаконними.

Представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилась, через канцелярію суду подала заяву, в якій скаргу підтримала в повному обсязі, просила суд її задовольнити та слухати справу за її відсутності.

Старший державний виконавець Міжрайонного ВДВС по Індустріальному та Немишлянському районах міста Харкова ГТУЮ у Харківській області Андрусь П.А. в судове засідання не з`явився, через канцелярію суду подав заяву, в якій просив в задоволенні скарги відмовити в повному обсязі та слухати справу за його відсутності.

Інші сторони в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, причини неявки суду не повідомили.

Згідно частин 1, 2 ст. 450 ЦПК України скарга розглядається у десятиденний строк у судовому засіданні за участю стягувача, боржника і державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби чи приватного виконавця, рішення, дія чи бездіяльність яких оскаржуються. Неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку з неявкою в підготовче судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Суд, повно, всебічно і об`єктивно дослідивши матеріали скарги та заперечення державного виконавця, оцінивши їх у сукупності, з точки зору об`єктивності, достатності та взаємозв`язку, приходить до наступного висновку.

Відповідно до частини 5 статті 124 Конституції України судові рішення є обов`язковими до виконання на всій території України.

Обов`язковість рішень суду полягає у тому, що вони не можуть бути скасовані або змінені будь-якими адміністративними або державними органами, громадськими організаціями тощо та їх посадовими чи службовими особами; ці органи та особи не можуть винести іншого рішення у цій судовій справі; ці органи та особи не можуть приймати актів, що суперечать рішенню суду, виходячи із припущення про його неправильність; жоден орган, крім суду вищої інстанції, не може скасувати рішення суду.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Умови і порядок виконання рішень судів, що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню, у разі невиконання їх у добровільному порядку, чітко визначені Законом України «Про виконавче провадження».

Виходячи із змісту ст. 2 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких основних засад як верховенство права, обов`язковість виконання рішень, законність, диспозитивність, справедливість, неупередженість, об`єктивність, гласність та відкритість, розумність строків виконавчого провадження, співмірність заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями, забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.

Відповідно ч. 1 до статті 18 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Судом встановлено, що рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 15 листопада 2017 року у справі № 645/3799/17 з стягнуто з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» заборгованість за Кредитним договором б/н від 17.02.2010 р. у розмірі 28595 грн. 53 коп., яка складається із заборгованості за кредитом у розмірі 1359,63 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом в розмірі 21998,02 грн., заборгованості за пенею та комісією в розмірі 3400,00 грн., штраф (фіксована частина) у розмірі 500,00 грн., а також штраф (процентна складова) у розмірі 1337,88 грн. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» судовий збір у розмірі 1600 грн..

На підставі виконавчого листа, виданого 27 вересня 2018 року на виконання рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 15 листопада 2017 року державним виконавцем Міжрайонного ВДВС по Індустріальному та Немишлянському районах міста Харкова ГТУЮ у Харківській області Андрусь П.А. 07 листопада 2018 року відкрито виконавче провадження № 57612199.

Також, 04 грудня 2018 року державним виконавцем Андрусь П.А. було винесено постанову про накладання арешту на кошти боржника, що містяться на рахунках 322001 ПАТ «Універсал Банк»; 305653 ДОДАТ «Райффайзен Банк Аваль» м. Дніпр-ськ; 380805 АТ «Райффайзен Банк Аваль» у м. Києві та всіх інших відкритих рахунках, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів, що містяться на рахунках накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом, та належать боржнику ОСОБА_1 у межах суми звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору/основної винагороди приватного виконавця, витрат виконавчого провадження, штрафів 28595,53 грн..

Згідно довідки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 22.04.2019 року, ОСОБА_1 є фізичною-особою підприємцем та здійснює роздрібну торгівлю уживаними товарами в магазинах.

Пунктами 6, 7 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право, зокрема: 6) накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку; 7) накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають у касах, на рахунках у банках, інших фінансових установах та органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів (крім коштів на рахунках платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, коштів на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом), на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей.

Згідно зі ч. 1 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження», рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

У відповідності до ст. 447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право на звернення до суду з позовом стосовно його прав та обов`язків цивільного характеру.

У справі «Горнсбі проти Греції» ЄСПЛ зазначив, що виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватись як складова частина судового розгляду. Крім того, слід наголосити, що невиконання рішення є втручанням у право на мирне володіння майном, гарантоване ст. 1 Першого протоколу до Конвенції.

За змістом ст. 1 Закону «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ч. 2 ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна.

Пунктом 8 розділу VIII «Інструкції з організації примусового виконання рішень», затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 року № 512/5, визначено, що на кошти та інші цінності боржника, що перебувають на рахунках та на зберіганні у банках чи інших фінансових установах, на рахунках у цінних паперах у депозитарних установах, накладається арешт, про що виноситься постанова виконавця. У постанові зазначається сума коштів, яка підлягає арешту, з урахуванням вимог за виконавчим документом, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження, основної винагороди приватного виконавця та вказуються реквізити рахунку, на якому знаходяться кошти, що підлягають арешту, або зазначається, що арешт поширюється на кошти на всіх рахунках боржника, у тому числі тих, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів.

Частиною 3 ст. 52 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що не підлягають арешту в порядку, встановленому цим Законом, кошти, що перебувають на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом. Банк, інша фінансова установа, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у разі надходження постанови виконавця про арешт коштів, що знаходяться на таких рахунках, зобов`язані повідомити виконавця про цільове призначення рахунку та повернути постанову виконавця без виконання в частині арешту коштів, що знаходяться на таких рахунках.

Тобто, АТ «Райффайзен Банк Аваль» після отримання постанови державного виконавця про арешт коштів, які знаходяться на рахунках, що належать боржнику ОСОБА_1 , повинні були повідомити, що рахунки, на які накладено арешт, є рахунками зі спеціальним режимом призначення, на які законом заборонено накладення арешту і повернути зазначену постанову без виконання.

Однак, таких повідомлень від АТ «Райффайзен Банк Аваль» на адресу державного виконавця не надходило.

Згідно з абз. 2 ч. 2, п. 1 ч. 2 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець зобов`язаний зняти арешт з коштів на рахунку боржника не пізніше наступного робочого дня з дня надходження від банку документів, які підтверджують, що на кошти, які знаходяться на рахунку, заборонено звертати стягнення згідно із цим Законом, а також у випадку, передбаченому пунктом 10 частини першої статті 34 цього Закону. Підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є, зокрема, отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом.

Враховуючи вищезазначене, суду не надано доказів, що виконавцю направлено повідомлення банку про неможливість накладення арешту на рахунки, тому державний виконавець в межах наданих йому повноважень правомірно наклав арешт на кошти боржника.

При цьому, банк в якому арештовано кошти боржника, відповідно до ст. 52 Закону України «Про виконавче провадження», не повідомив державного виконавця про цільове призначення рахунку та не повернув постанову виконавця без виконання в частині арешту коштів, що знаходяться на таких рахунках.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Статтею 78 ЦПК України передбачено, що суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Також відповідно до вимог ст. 79-80 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 83 ЦПК України сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи.

Також, всупереч ст.ст. 79, 80 ЦПК України ані ОСОБА_1 , ані його представником не надано суду достовірних даних, з яких можна встановити, що рахунок № НОМЕР_1 в АТ «Райффайзен Банк Аваль» використовуються виключно для виплати заробітної плати, перерахування податків та зборів.

З огляду на положення Інструкції про застосування Плану рахунків бухгалтерського обліку банків України, затвердженої постановою правління Національного банку України від 11.09.2017 № 89, постанови правління Національного банку України «Про затвердження Правил бухгалтерського обліку операцій з використанням платіжних карток у банках України» від 08.04.2005 № 123, рахунок 2600 призначений для зберігання коштів і здійснення будь-яких розрахунково-касових операцій, в тому числі виплати заробітної плати, та навіть в разі виплати з цих рахунків заробітної плати, не мають спеціального статусу. Відкриття для виплати заробітної плати окремого поточного рахунку зі спеціальним режимом використання не передбачено чинним законодавством України.

Міністерством юстиції України листом від 14.01.2011 роз`яснено, що чинне законодавство не виділяє такого суб`єкта права власності як фізична особа - підприємець та не містить норм щодо права власності фізичної особи - підприємця. Законодавство лише встановлює, що фізична особа - підприємець відповідає за зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном, крім майна, на яке згідно із законом не може бути звернено стягнення. Отже, суб`єктом права власності визнається саме фізична особа, яка може бути власником будь - якого майна, крім майна, що не може перебувати у власності фізичної особи. При цьому, правовий статус фізичної особи - підприємця не впливає на правовий режим майна, що перебуває у його власності.

З даних роз`яснень можна зробити висновок, що у випадку виконання рішень судів про стягнення боргів з фізичної особи-підприємця стягнення можна звертати на будь-яке майно, що належить фізичній особі, яка зареєструвала таке підприємництво.

Однак виникає питання щодо звернення стягнення на майно фізичної особи - підприємця у випадку виконання рішення судів про стягнення боргів з фізичної особи. Вище наведено пункти та статті нормативно-правових актів, які встановлюють відсутність такого суб`єкта права власності на майно, як фізична особа - підприємець, а тому державний виконавець повинен ігнорувати посилання боржників на неможливість звернення стягнення на майно у зв`язку з перебуванням такого у власності фізичної особи - підприємця.

В той же час, оскільки фізична особа - підприємець є суб`єктом господарювання та може мати найманих працівників, яким виплачуються заробітні плати, сплачуються інші податки та збори до державного бюджету, то можливі певні виключення із загальної процедури виконання рішень, що зумовлено особливістю правового статусу фізичної особи - підприємця, як такого.

Згідно з ч. 2 ст. 34 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування», страхувальник-роботодавець відкриває окремий поточний рахунок для зарахування страхових коштів у банках у порядку, встановленому Національним банком України. Страхові кошти, зараховані на окремий поточний рахунок у банку або на окремий рахунок в органі, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, можуть бути використані страхувальником виключно на надання матеріального забезпечення та соціальних послуг застрахованим особам. Страхові кошти, зараховані на окремий рахунок, не можуть бути спрямовані на задоволення вимог кредиторів, на стягнення на підставі виконавчих та інших документів, за якими здійснюється стягнення відповідно до закону.

Як вже зазначалось, відповідно до ч. 2 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець зобов`язаний зняти арешт з коштів на рахунку боржника не пізніше наступного робочого дня з дня надходження від банку документів, які підтверджують, що на кошти, які знаходяться на рахунку, заборонено звертати стягнення згідно із цим Законом, а також у випадку, передбаченому пунктом 10 частини першої статті 34 цього Закону.

Отже, фізична особа - підприємець може мати відкритий у банківській установі рахунок, який не можна арештовувати при виконанні рішення суду. Так само не підлягають списанню кошти з такого рахунку.

Відповідно до листа Департаменту платіжних систем Національного Банку України від 14.12.2010 № 25-111/2972-22535 «Щодо відкриття страхувальниками-роботодавцями окремих поточних рахунків», банк відкриває окремий рахунок юридичній особі, в тому числі небанківській фінансовій установі, та фізичній особі - підприємцю за балансовим рахунком 2604 «Цільові кошти на вимогу суб`єктів господарювання».

Отже, державний виконавець не має права накладати арешт на кошти, що містяться на рахунку за № 2604 та списувати кошти з такого рахунку.

З постанови державного виконавця від 04.12.2018 вбачається, що арешт накладений на рахунки, які не відносяться до рахунків 2604.

Відповідно до ч. 3 ст. 451 ЦПК України якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про те, що оскаржувані дії щодо накладення арешту на грошові кошти боржника та постанова від 04.12.2018 року були вчинені і прийняті відповідно до закону без порушень прав заявника, у зв`язку з чим у задоволенні скарги слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 76-81, 447-453 ЦПК України, ст. 2, 18, 56, 59, 72, 74 Законом України «Про виконавче провадження», суд -

п о с т а н о в и в:

В задоволенні скарги представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , заінтересована особа: Акціонерне товариство «ПриватБанк»на дії та рішення державного виконавця Міжрайонного відділу Державної виконавчої служби по Індустріальному та Немишлянському районах міста Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області Андрусь Павла Андрійовича та скасування постанови про арешт коштів боржника - відмовити в повному обсязі.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Фрунзенський районний суд м. Харкова.

Повний текст ухвали складено 10.06.2019 року.

Суддя -