провадження № 2/521/745/19
Рішення

ІмЕНЕм України

21 травня 2019 року

Малиновський районний суд міста Одеси в складі:

Головуючого судді Михайлюка О.А.,

при секретарі Лефтеровій О.І.,

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні власністю, шляхом виселення та за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про визнання договору дарування недійсним та визнання права власності, -

встановив:

ОСОБА_1 звернулась в суд з позовом до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні власністю, шляхом виселення, посилаючись на те, що вона на підставі договору дарування від 05 жовтня 2017 року є власником квартири АДРЕСА_1 . Відповідач без будь-яких правових підстав проживає у вказаній квартирі та відмовляється в добровільному порядку звільнити займане ним житлове приміщення, у зв`язку з чим вона вимушена звернутись до суд з позовом про усунення перешкод в користуванні власністю, шляхом виселення.

ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про визнання договору дарування недійсним та визнання права власності, посилаючись на те, що договір дарування квартири АДРЕСА_1 , укладений 05 жовтня 2017 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 є фіктивним, у зв`язку з тим, що вказана квартира придбана за особисті кошти позивача, отже він є фактичним законним власником квартири, у зв`язку з чим за захистом своїх прав вимушений звернутись до суду з позовом про визнання договору дарування недійсним та визнання права власності.

Сторони в судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає що позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтовані та підлягають задоволенню, а позовні вимоги ОСОБА_2 задоволенню не підлягають.

Судом встановлено, що 05 жовтня 2017 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 укладено договір дарування квартири АДРЕСА_1 .

Частиною 1 статті 316 ЦК України встановлено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Відповідно до статті 27 Закону України «Про реєстрацію речових прав на нерухоме майно» від 25.07.2004 року державна реєстрація права власності та інших речових прав, крім державної реєстрації права власності на об`єкт незавершеного будівництва, проводиться на підставі укладеного в установленому законом порядку договору, предметом якого є нерухоме майно, речові права на яке підлягають державній реєстрації, чи його дубліката.

Таким чином, ОСОБА_1 набула право власності на квартиру АДРЕСА_1 у встановленому законом порядку.

Відповідно довідки ОСББ «Курсаки» від 28.08.2018 року в квартирі АДРЕСА_1 , загальною площею 89,0 кв.м. проживає без реєстрації ОСОБА_2 .

Згідно з ч. 1 ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешканням для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.

Згідно ст. 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Відповідно до ч. 4 ст. 156 ЖК України до членів сім`ї власника відносяться особи, зазначені в частині 2 статті 64 цього кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім`ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство.

ОСОБА_2 не є членом сім`ї ОСОБА_1 , не перебуває з нею в будь-яких родинних стосунках, будь-які взаємні права та обов`язки між ними відсутні.

Таким чином суд приходить до висновку, що ОСОБА_2 не є членом сім`ї ОСОБА_1 , будь-які договірні зобов`язання між ними стосовно вищевказаної квартири відсутні, а тому у ОСОБА_2 відсутнє право користування квартирою АДРЕСА_1

Згідно статті 391 ЦК України, власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Пунктом 33 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» № 5 від 07 лютого 2014 року визначено, що застосовуючи положення статті 391 ЦК, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов`язані із позбавленням права володіння, суд має виходити з того, що відповідно до положень статей 391, 396 ЦК позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями (бездіяльністю) відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Отже, закон визнає права власника непорушними, а тому у разі будь-яких обмежень у здійсненні права володіння, користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, в тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом виселення.

Згідно із частиною 3 ст. 116 ЖК України, осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання їм іншого жилого приміщення.

Таким чином, відповідач є таким, що підлягає виселенню з квартири за адресою: АДРЕСА_2 , без надання іншого житлового приміщення, як такий, що самоправно, без будь-яких на те законних підстав, займає вказану квартиру та відмовляється добровільно звільнити її.

Відповідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_2 посилається на недійсність договору дарування квартири АДРЕСА_1 , укладеного 05 жовтня 2017 року.

Згідно ст. ст. 256, 257 ЦК України, позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися в суд з вимогами про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність установлюється тривалістю в три роки.

Відповідно ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку.

З матеріалів справи, вбачається, що поданий 12 грудня 2018 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про визнання договору дарування недійсним та визнання права власності, пред`явлений після спливу строку позовної давності, оскільки перебіг строку позовної давності розпочався з дня державної реєстрації права власності на квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_3 08 лютого 2012 року, оскільки саме з цього дня ОСОБА_2 знав про можливі порушення його прав при оформленні права власності на спірну квартиру.

Відповідно ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Таким чином, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про визнання договору дарування недійсним та визнання права власності.

Керуючись ст. ст. 383, 391 ЦК України, ст. ст. 10, 12, 141, 265, 354 ЦПК України, суд

вирішив:

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Усунути ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 ) перешкоди в користуванні майном, шляхом виселення ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_2 ) з квартири АДРЕСА_1 без надання іншого житлового приміщення.

Стягнути з ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_2 )на користь ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 ) 704,80 гривень в рахунок сплаченого судового збору.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про визнання договору дарування недійсним та визнання права власності відмовити.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя: О.Михайлюк