ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 22-ц/821/374/19Головуючий по 1 інстанції
Категорія: 351000000 Побережна Н. П.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 жовтня 2019 року м.Черкаси

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів:

Храпка В.Д.,

Вініченка Б.Б., Новікова О.М.

за участю секретаря Матюхи В.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Шполянського районного суду Черкаської області від 08 липня 2019 року, постановленого під головуванням судді Побережної Н.П., у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні позивача ОСОБА_3 про припинення права на частку у спільному майні зі сплатою грошової компенсації та визнання права власності на 1/6 частку житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами та по 1/3 земельних ділянок біля них, -

в с т а н о в и в :

У липні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 про припинення права на частку у спільному майні.

В огрунтування своїх позовних вимог вказувала на те, що їй належить 4/6 частки жилого будинку, що розташований по АДРЕСА_1 . Також їй належить 1/3 частка земельної ділянки, загальною площею 0,10 га, що розташована за даною адресою, з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування жилого будинку і 1/3 частка земельної ділянки загальною площею 0,29 га, що розташована за даною адресою, з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства.

Відповідачу ОСОБА_2 належить 1/6 частка жилого будинку, що розташований по АДРЕСА_1 . Також йому належить 1/3 частки земельної ділянки , загальною площею 0,10 га, що розташована за даною адресою, з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування жилого будинку і 1/3 частка земельної ділянки, загальною площею 0.29 га, що розташована за даною адресою, з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства.

Посилаючись на те, що з відповідачем ОСОБА_2 склалися неприязні стосунки, що унеможливлюють спільне використання жилого будинку та оброблення земельної ділянки, просила припинити право власності на 1/6 частку жилого будинку з надвірними спорудами, 1/3 частку земельної ділянки для будівництва і обслуговування жилого будинку і 1/3 частку земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, що розташовані по АДРЕСА_1 і визнати за нею право власності на вказані частки, зобов`язавши її сплатити ОСОБА_2 грошову компенсацію в розмірі 60 525 грн.

Рішенням Шполянського районного суду Черкаської області від 08 липня 2019 року в задоволенні позову відмовлено повністю.

Повернуто ОСОБА_1 внесену нею грошову компенсацію в розмірі 60 252 грн. згідно квитанції 0.0..2 від 19.07.2018 року та 273 грн. згідно квитанції 0.0..1 від 19.07.2018 року.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції скасувати, як постановлене з порушенням норм матеріального і процесуального права, а по справі постановити нове рішення про задоволення позову.

В обгрунтування апеляційної скарги вказувала на те, що відповідачем не доведено чим порушуються його права, що мають істотне значення. Також не враховано яким чином, факт, що відповідач є власником 1/3 частки земельних ділянок вплинуло на право власності на 1/6 частку в жилому будинку.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 просить апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін, поскільки рішення суду відповідає нормам матеріального і процесуального права.

Згідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення по наступних підставах.

Відповідно до 375 ЦПК України апеляційний суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 належить на праві власності 4/6 часток жилого будинку з надвірними спорудами, розташованого по АДРЕСА_1 відповідно до ухвали Шполянського районного суду Черкаської області від 17 жовтня 2012 року.

Також ОСОБА_1 належить 1/3 частка земельної ділянки загальною площею 0,10 га для будівництва і обслуговування жилого будинку і 1/3 частка земельної ділянки загальною площею 0,2945 га для ведення особистого селянського господарства, розташованих по АДРЕСА_1 відповідно до ухвали Шполянського районного суду Черкаської області від 17 жовтня 2012 року.

ОСОБА_2 є власником 1/6 частки жилого будинку з надвірними спорудами, розташований по АДРЕСА_1 на підставі ухвали Шполянського районного суду Черкаської області від 17 жовтня 2012 року.

Також ОСОБА_2 належить 1/3 частка земельної ділянки загальною площею 0,10 га для будівництва і обслуговування жилого будинку і 1/3 частка земельної ділянки загальною площею 0,2945 га для ведення особистого селянського господарства, що розташовані по АДРЕСА_1 відповідно до ухвали Шполянського районного суду Черкаської області від 17 жовтня 2012 року.

ОСОБА_4 ОСОБА_3 є власником 1/6 частки жилого будинку з надвірними спорудами, розташованого по АДРЕСА_1 на підставі ухвали Шполянського районного суду Черкаської області від 17 жовтня 2012 року.

Також ОСОБА_3 належить 1/3 частка земельної ділянки загальною площею 0,10 га для будівництва і обслуговування жилого будинку і 1/3 частка земельної ділянки загальною площею 0, 2945 га для ведення особистого селянського господарства, що розташовані по АДРЕСА_1 відповідно до ухвали Шполянського районного суду Черкаської області від 17 жовтня 2012 року.

Тобто, співвласниками жилого будинку по АДРЕСА_1 є ОСОБА_1 4/6 частки, ОСОБА_2 1/6 частки і ОСОБА_3 1/6 частки.

Також кожному із співвласників жилого будинку належить по 1/3 частці земельних ділянок для будівництва і обслуговування жилого будинку і для ведення особистого селянського господарства.

В установленому порядку проведена державна реєстрація речових прав на земельні ділянки за всіма співвласниками. Державна реєстрація часток в жилому будинку по АДРЕСА_1 проведена за ОСОБА_1 на 4/6 частки і ОСОБА_3 на 1/6 частки. Державна реєстрація права власності за ОСОБА_2 на 1/6 частки не проведена.

Відповідно до експертної оцінки жилого будинку з надвірними спорудами по АДРЕСА_1 , ринкова вартість жилого будинку з надвірними спорудами становить 214 800 грн. Ринкова вартість 1/6 частки цього будинку складає 35 800 грн.

Відповідно до експертної оцінки від 21 червня 2018 року ринкова вартість 1/3 частки земельної ділянки, площею 0,1000 га, цільове призначення для будівництва і обслуговування жилого будинку по АДРЕСА_1 , складає 30 000 грн.

Відповідно до експертної оцінки від 21 червня 2018 року, ринкова вартість 1/3 частки земельної ділянки, площею 0,2945 га цільове призначення для ведення особистого селянського господарства по АДРЕСА_1 , складає 14 725 грн.

Згідно висновку судової будівельно-технічної експертизи від 25 квітня 2019 року виділити в натурі 1/6 частку будинку з господарсько-побутовими будівлями, що розташовані по АДРЕСА_1 неможливо, поскільки частка є незначною і не може бути виділена в натурі.

У вказаному жилому будинку не проживають ні позивач ОСОБА_1 , ні відповідач ОСОБА_2 , ні третя особа ОСОБА_3

Поняття і види права спільної власності визначаються статтею 355 ЦК України, відповідно до частини першої, якої майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно).

Частиною першою статті 365 ЦК України визначено, що право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо : 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду ( частина друга цієї статті).

Із наведених норм права вбачається, що законодавцем передбачено обставини, з огляду на існування яких суд може припинити право особи на частку у спільному майні на підставі позову інших співвласників.

Відсутність конструкції «за наявності одночасно» в статті 365 ЦК України свідчить про можливість припинення права особи на частку у спільному майні за рішенням суду на підставі позову інших співвласників за наявності хоча б однієї із перелічених законодавцем у частині першій цієї статті обставин ( зокрема, в пунктах 1-3).

Водночас необхідно зважити, що правова норма закріплена пунктом 4 частини першої статті 365 ЦК України, не може вважатися самостійною обставиною для припинення права особи на частку у спільному майні за рішенням суду, оскільки фактично встановлює неприпустимість такого припинення ( таке припинення є неможливим у разі, якщо воно завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членів його сім`ї).

Відповідно до ч. 4 ст. 334 ЦК України права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 182 ЦК України право власності на інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

Відповідно до відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно станом на 09 липня 2018 року державна реєстрація жилого будинку з верандою та обслуговуючими спорудами по АДРЕСА_1 проведена за ОСОБА_1 на 4/6 частки і за ОСОБА_3 на 1/6 частку. Державна реєстрація 1/6 частки вказаного жилого будинку за відповідачем ОСОБА_2 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відсутня.

Із вказаного випливає, що ОСОБА_2 на час розгляду справи в суді не був власником 1/6 частки жилого будинку.

Поскільки ОСОБА_2 не був власником 1/6 частки, то не може бути припинена його частка в жилому будинку із виплатою грошової компенсації.

За таких обставин суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про відмову в задоволенні позову.

Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обгрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обгрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).

Таким чином, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстави для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Шполянського районного суду Черкаської області від 08 липня 2019 року залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів до суду касаційної інстанції.

Судді: