Справа № 305/1811/16-ц
П О С Т А Н О В А

Іменем України

23 травня 2019 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді Куштана Б.П. (доповідача),

суддів: Джуги С.Д. і Фазикош Г.В.,

з участю секретаря Микуляк Є.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Рахівського районного суду від 22 січня 2018 року (у складі судді Ємчука В.Е.) за позовом ОСОБА_1 до Лугівської сільської ради Рахівського району та Ференца ОСОБА_2 про скасування рішень органу місцевого самоврядування, -

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2016 р. ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, у якому після уточнення (а.с.24-25) просила:

-скасувати рішення сесії Лугівської сільської ради від 10 серпня 2015 р. № 712 про відмову ОСОБА_1 , мешканці АДРЕСА_1 , у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, площею 0,10 га, яка розташована в АДРЕСА_1 .

-скасувати рішення 27 сесії Лугівської сільської ради від 13.03.2015 р. №623, яким надано ОСОБА_3 дозвіл на розробку проекту із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність;

-визнати за нею право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 .

На обґрунтування позовних вимог указала, що рішенням сесії Лугівської сільської ради Рахівського району від 18 грудня 1997 р. передано ОСОБА_3 у приватну власність земельну ділянку для обслуговування житлового будинку господарських будівель і споруд площею 0,15 га, яка була закріплена за житловим будинком АДРЕСА_1 .

У червні 2015 р. вона звернулася у Лугівську сільську раду із заявою про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність площею 0,10 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1, і виділити дорогу загального користування.

Рішенням сесії Лугівської сільської ради від 10 серпня 2015 р. №712 їй було відмовлено у наданні такого дозволу через те, що рішенням 27 сесії Лугівської сільської ради від 13.03.2015 р. №623 ОСОБА_3 (синові позивачки) уже надано дозвіл на розробку проекту із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність площею 0,25 га.

Стверджує, що в указану земельну ділянку площею 0,25 га включено земельну ділянку площею 0,15 га, якою вона користується.

У результаті таких неправомірних дій її позбавлено власності на житловий будинок АДРЕСА_1 та присадибної земельної ділянки.Указаний будинок включено у технічну документацію до земельної ділянки ОСОБА_3 як надвірну споруду.

Рішенням Рахівського районного суду від 22 січня 2018 р. у задоволені позову відмовлено.

ОСОБА_1 просить скасувати це рішення із підстав, передбачених ст. 376 ч.1 п.п.1-4 ЦПК України, та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Узагальнені доводи скарги зводяться до такого:

-рішенням сесії Лугівської сільської ради від 18.12.1997 р. ОСОБА_3 (чоловіку позивачки) була передана безкоштовно у приватну власність земельна ділянка для обслуговування житлового будинку АДРЕСА_1 ;

-при наданні ОСОБА_3 (відповідачу) дозволу на розробку проекту із землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки площею 0.25 га, куди входить і належна їй на праві користування присадибна земельна ділянка площею 0.15 га, остання не вилучалася;

-узаконивши відмову Лугівської сільської ради в наданні їй дозволу на отримання у власність земельної ділянки, на якій розташований житловий будинок № 200 , суд першої інстанції порушив її право на приватизацію присадибної земельної ділянки.

Письмового відзиву на апеляційну скаргу до суду не надходило.

Під час апеляційного перегляду справи ОСОБА_1 та її представник - адвокат Мандзюк І.В., подали заяву про відмову від позовної вимоги про визнання права власності на житловий будинок АДРЕСА_1 через державну реєстрацію права власності на цей будинок.

Ухвалою Закарпатського апеляційного суду від 23.05.2019 р. указана відмова прийнята, рішення суду першої інстанції у цій частині визнано нечинним, а провадження у справі в цій частині закрито.

Тобто, предметом позову є лише скасування рішень органу місцевого самоврядування щодо земельних ділянок.

Апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, а рішення - скасуванню із ухваленням нового по суті позовних вимог, із таких мотивів.

Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позовних вимог про скасування рішень сесії Лугівської сільської ради, дійшов висновку, що рішення 27 сесії Лугівської сільської ради від 13.03.2015 р. № 623, яким надано відповідачу - ОСОБА_3 , дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0.25 га у власність, жодних прав позивачаФеренц Г.С. не порушує.

Пари цьому суд установив таке.

Згідно з довідкою виконкому Лугівської сільської ради № 1196 від 23.12.2014 р., будинковою книгою і по господарськими книгами за 1991-1995 р. р., 2001-2005 р. р. і 2006-2010 р. р. ОСОБА_3 (відповідач) проживає у належному йому житловому будинку АДРЕСА_2 .

Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність ОСОБА_3 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд у с . Луги, 201 , Рахівського району свідчить про те, що земельна ділянка площею 0.25 га відведена за рахунок земель комунальної власності. Проект виготовлявся на підставі рішення 27 сесії 6 скликання Лугівської сільської ради № 623 від 13.03.2015 р. Є висновок про погодження указаного проекту землеустрою. Погоджено межі земельної ділянки з суміжними землевласниками та землекористувачами. Кадастровий номер ділянки НОМЕР_3 .

У зв`язку з цим рішенням Лугівської сільської ради № 712 від 10.08.2015 р. було відмовлено ОСОБА_1 , мешканці АДРЕСА_1 , у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0.10 га, яка розташована в с. Луги між землекористувачами: ОСОБА_3 (відповідачем), ОСОБА_5 і дорогою загального користування.

Окрім того, ОСОБА_1 не надала суду рішення 27 сесії 6 скликання Лугівської сільської ради № 623 від 13.03.2015 р., клопотання про витребування такого не заявляла, а тому суд позбавлений можливості дослідити це рішення і надати йому правову оцінку.

Суд апеляційної інстанції не погоджується із висновком суду першої інстанції через його невідповідність обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

За приписами ст. 263 ч.1, 2, 5 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції не відповідає указаним вимогам.

Неоспореними в справі обставинами є факт проживання позивачки ОСОБА_1 у житловому будинку АДРЕСА_1 , а відповідача ОСОБА_3 - у житловому будинку АДРЕСА_1 , а також право власності ОСОБА_1 на вказаний житловий будинок № 200 на час перегляду справи в апеляційному порядку.

Колегія суддів установила таке.

Позивачка ОСОБА_1 і ОСОБА_3 , 1937 р. народження, зареєстрували шлюб 07.07.1961 р. ІНФОРМАЦІЯ_1 . ОСОБА_3 помер (а.с.146).

Рішенням дев`ятої сесії 22 скликання Лугівської сільської ради народних депутатів від 18.12.1997 р. «Про передачу земельних ділянок у приватну власність» ОСОБА_3 було передано безкоштовно у приватну власність земельну ділянку площею 0.15 га для обслуговування жилого будинку, яка знаходилася у постійному користуванні (а.с.7-9).

Як убачається із по-господарських книг за 1991-1995 р. р., 1995-2000 р. р., 2001-2005 р.р., 2006-2010 р.р., 2011-2015 р.р. за дворогосподарством АДРЕСА_1 , в якому проживало подружжя ОСОБА_1 , значиться 0.15 га земельної ділянки (а.с.15, 115-136).

Тобто, позивачка ОСОБА_1 є правомірним користувачем земельної ділянки площею 0.15 га в АДРЕСА_1, Рахівського району, що не спростовано, а відтак має право і на приватизацію цієї ділянки.

Відповідно до вказаних по-господарських книг за дворогосподарством № 201 (голова - відповідач ОСОБА_3 ) також значиться 0.15 га.

Так, рішенням виконавчого комітету Лугівської сільської ради № 29 від 21.07.1987 р. погоджено рішення зборів уповноважених колгоспників колгоспу «8-Березня» від 29.03.87 р. про виділення земельної ділянки в кількості 0.07 га під будівництво індивідуального жилого будинку ОСОБА_3 (відповідачу) і ОСОБА_7 (дружині), а рішенням цієї ж ради від 24.06.1993 р. ОСОБА_3 (відповідачу) доділено до наявної присадибної земельної ділянки 0.08 га в с. Говерла, урочище «Подерей».

Тобто, відповідач ОСОБА_3 теж є правомірним користувачем земельної ділянки загальною площею 0.15 га в с. Луги, № 201 .

Указані обставини підтверджуються наданим у суді апеляційної інстанції комісійним актом обстеження дворогосподарств № 200 ( ОСОБА_1 ) і № 201 ( ОСОБА_3 ) від 26.02.2019 р., складеним депутатами Лугівської сільської ради, підпис яких засвідчений сільським головою ОСОБА_8 .

Згідно з положеннями статті 40 ЗК України громадянам України за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування можуть передаватися безоплатно у власність або надаватися в оренду земельні ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і гаражного будівництва в межах норм, визначених цим Кодексом.

За змістом частини першої статті 81 ЗК України громадяни України можуть набувати право власності на земельну ділянку шляхом приватизації за умови наявності підстав набуття права на землю, передбачених статтею 116 ЗК України.

Статтею 116 ЗК України передбачено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Відповідно до вимог ст. 118 ч.1, ч.7 ЗК України громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Таким чином, порядок безоплатної приватизації громадянами земельних ділянок визначений статтею 118 ЗК України, відповідно до якої складовою частиною порядку приватизації громадянами земельних ділянок, до прийняття остаточного рішення про надання земельної ділянки у власність, є дозвіл органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування на розробку проекту приватизації земель. Відмова органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення клопотання без розгляду можуть бути оскаржені до суду.

Рішенням Лугівської сільської ради № 623 від 13.03.2015 р. «Про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність» надано дозвіл ОСОБА_3 (відповідачу) на розробку проекту із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність площею 0.25 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, яка розташована в АДРЕСА_2 , а рішенням цієї ж ради № 712 «Про відмову у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність» відмовлено ОСОБА_1 (позивачці) у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0.10 га, яка розташована за адресою АДРЕСА_1 , між землекористувачами ОСОБА_3 , ОСОБА_5 та дорогою загального користування і рекомендовано звернутися до суду, оскільки на вказану земельну ділянку уже надано дозвіл на розробку проекту із землеустрою ОСОБА_3 (сину позивачки) і присвоєно цій ділянці кадастровий номер НОМЕР_2 .

Велика Палата Верховного Суду зазначає, що якщо особа звертається до повноважного органу з клопотанням про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, за результатами розгляду якого цей орган приймає відповідні рішення, зокрема, й про скасування рішення щодо надання відповідного дозволу, то у цих правовідносинах зазначений орган реалізує управлінські функції. А тому спори про оскарження таких його рішень належать до юрисдикції адміністративного суду (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі N 361/2562/16-а та від 22 січня 2019 року у справі N 371/957/16-а).

Отримання особою дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не означає позитивного вирішення питання про її передання у власність чи у користування. Скасування рішення про надання відповідного дозволу не є порушенням речового права, якщо тільки немає обставин, які свідчать про наявність у цієї особи або інших заінтересованих осіб речових прав щодо такої земельної ділянки (постанова Верховного Суду|Велика палата від 27.03.2019 р. № 206/4712/17|14-96цс19).

Разом із тим, колегія суддів апеляційного суду вважає, що позаяк спірні правовідносини пов`язані з майновим (земельним) правом Ференц Г.С. як правомірного користувача присадибної земельної ділянки та правом власності на житловий будинок, який побудований на цій земельній ділянці (тобто, у позивача наявне речове право на земельну ділянку), то спір належить розглянути за правилами цивільного судочинства.

Згідно з вимогами ст. 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків, зокрема, шляхом визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування.

Відповідно до положень ст. 21 ч.1 ЦК України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Таким чином, оскільки і позивачка ОСОБА_1 (мати), і відповідач ОСОБА_3 (син) є правомірними користувачами присадибних земельних ділянок площею по 0.15 га, то оскаржувані рішення Лугівської сільської ради порушують цивільні (земельні) права та інтереси позивачки на приватизацію земельної ділянки, на якій розташований належний їй на праві власності житловий будинок та господарські споруди за № 200.

За результатами розгляду апеляційної скарги та відповідно до ст. 376 ч.1 п.3, п.4 ЦПК України оскаржене рішення суду (в межах позовних вимог) належить скасувати, а позов про скасування рішень органу місцевого самоврядування задовольнити.

Питання розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції, не вирішується через відсутність відповідного клопотання.

Керуючись ст. 21 ЦК України, ст.ст. 40, 81, 116, 118, 152 ЗК України, ст.ст. 374 ч.1 п.2, 376 ч.3 п.4, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

1.Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

2.Рішення Рахівського районного суду від 22 січня 2018 року скасувати.

3.Позов задовольнити.

4.Рішення Лугівської сільської ради Рахівського району Закарпатської області № 712 від 10 серпня 2015 р. про відмову ОСОБА_1 , мешканці АДРЕСА_1 , у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0.10 га, яка розташована в АДРЕСА_1 , та рішення 27 сесії Лугівської сільської ради № 623 від 13 березня 2015 р., яким надано ОСОБА_3 дозвіл на розробку проекту із землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0.25 га у власність, скасувати.

5.Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів із дня складення повного судового рішення шляхом подачі скарги безпосередньо до Верховного Суду.

6.Повне судове рішення складено 07 червня 2019 р.

Судді: