ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 554/7137/17 Номер провадження 22-ц/814/498/19Головуючий у 1-й інстанції Блажко І. О. Доповідач ап. інст. Карпушин Г. Л.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 березня 2019 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ головуючого (судді-доповідача): Карпушина Г.Л., суддів: Абрамова П.С., Обідіної О.І., при секретарі судового засідання: Діхтяр Т.В., -

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 22 листопада 2018 року (ухвалене суддею Блажко І.О., повний текст рішення складено - 30 листопада 2018 року) у справі за позовом ОСОБА_2, яка діє як законний представник в інтересах неповнолітніх ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 до ОСОБА_6, третя особа Шевченківський відділ державної виконавчої служби м. Полтави Головного територіального управління юстиції у Полтавській області про стягнення заборгованості по аліментам, -

В С Т А Н О В И В :

У вересні 2017 року ОСОБА_2 яка діє, як законний представник в інтересах неповнолітніх ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 звернулася до суду з вищезазначеним позовом, в якому прохала стягнути з відповідача заборгованість по аліментам у сумі 852 816,13 російських рублів, яка в еквіваленті на національну валюту складає 332 598 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що ОСОБА_6 з 2009 року ухиляється від сплати аліментів у повному обсязі, а саме офіційно працюючи на заробітках в Росії з 29.11.2009 року з отриманих там доходів відповідну частину коштів на утримання дітей, які знаходились з позивачем в Полтаві не надавав. За її заявою уповноважним судом Російської Федерації (РФ) 24.02.2011 року рішення національного суду про стягнення з відповідача аліментів допущено до примусового виконання. На підставі вказаного рішення суду Російської Федерації Октябрським районним відділом судових приставів м. Ліпецька Ліпецької області було відкрито виконавче провадження №7440/11/02/48 від 22.03.2011 року. 09.06.2015 року виконавчене провадження було закінчено у зв'язку з тим, що боржник проживає на території України. За вказаний період судовим приставом-виконавцем було нараховано заборгованість по аліментах, яка на момент закінчення провадження склала 852816,39 російських рублів. Отримавши у 2017 році виконавчий лист суду Російської Федерації позивач спочатку намагалася його допустити до примусового виконання на території України, а потім безпосередньо подала його на виконання до Шевченківський відділ державної виконавчої служби м. Полтави Головного територіального управління юстиції у Полтавській області. 18.07.2017 року від виконавчої служби остання отримала повідомлення про повернення виконавчого листа зрекомендацією звернутися до суду.

У січні 2018 ОСОБА_2 надала суду заяву про уточнення позовних вимог, в якій остаточно прохала суд стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_2 заборгованість по аліментам в національній валюті у сумі 332 598 грн. 39 коп. (а.с.102-104).

Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 22 листопада 2018 року у задоволені позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_6, третя особа Шевченківський відділ державної виконавчої служби м. Полтави Головного територіального управління юстиції у Полтавській області про стягнення заборгованості по аліментам - відмовлено.

Судові витрати компенсовано за рахунок держави у порядку встановленому Кабінетом Міністрів України.

З даним рішенням суду не погодилася ОСОБА_7 подалана на нього апеляційну скаргу, в якій прохає рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 22 листопада 2018 року скасувати, а позов ОСОБА_2 задовольнити. Апелянт вважає, що рішення суду першої інстанції прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, оскільки судом неповно з'ясовано обставини справи, а висновки суду викладені у рішенні не відповідають обставинам справи, оскільки заборгованість по аліментам існує.

Відзив на апеляційну скаргу від відповідача не надходив.

Судове засідання в суді апеляційної інстанції проводилося в порядку спрощеного позовного провадження з викликом учасників справи. На момент розгляду справи були присутні сторони та їх представники, а токож представник третьої особи.

Колегія суддів, заслухавши доповідача, пояснення осіб, що з'явилися, перевіривши матеріали справи та мотиви апеляційної скарги, приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

У відповідності з ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Частиною 1 ст. 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно п.2 ч.1 ст. 374 ЦПК України, за результатами розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно п.п.3, 4 ч.1 ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи та порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 09 лютого 2010 року у цивільній справі №2-1816/10, стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітніх дітей: сина ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, доньок ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3 у розмірі 1/2 частини всіх видів заробітку кожного місяця, але не менше одного прожиткового мінімуму доходів громадян на кожну дитину, починаючи стягнення з 09.11.2009 і до досягнення повноліття дітьми. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат (а.с.70-71).

Як слідує із рішення, батьками ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 є ОСОБА_6 - батько та ОСОБА_2 - мати. Сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 28 квітня 2004 року (а.с.70-71).

19.02.2010 Октябрським районним судом м. Полтави було видано виконавчий лист №2-1816/10 (а.с.74-75). Постановою ВП №17628360 від 25.02.2010 державним виконавцем Октябрського ВДВС Полтавського МУЮ Цимбалюк Ю.О. було відкрито виконавче провадження на підставі звернення стягувача ОСОБА_227.10.2010 року виконавче провадження було закрито у зв'язку з тим, що було встановлено, що боржник проживає на території Російської Федерації. 18.11.2010 року провадження за заявою позивача було відновлено, оскільки на території РФ було відмовлено у наданні дозволу на примусове виконання рішення національного суду. Протягом періоду часу з 18.11.2010 року по 19.12.2011 року провадження неодноразово припинялося та відновлювалося у зв'язку з відсутністю належних доказів проживання відповідача на території РФ. 14.11.2012 року державним виконавцем Октябрського ВДВС Полтавського МУЮ складено довідку-розрахунок заборгованості зі сплати аліментів за період з 09.11.2009 року по 01.01.2011 року, якою встановлено суму заборгованості в сумі 3520 грн. До даного розрахунку був включений дохід відповідача на ТОВ «Нова констракшн», яке знаходиться на території РФ. 29.12.2012 державним виконавцем Явір Ю.О. винесено постанову про закінчення даного виконавчого провадження на підставі п.10 ст.49 ЗУ «Про виконавче провадження».

Таким чином, виконавче провадження на підставі звернення стягувача ОСОБА_2 перебувало на виконанні в Октябрському ВДВС Полтавського МУЮ ГУЮ у Полтавській області з 25.02.2010 по 29 грудня 2012 року.

24.02.2011 ухвалою Ліпецького обласного суду РФ у справі №1/11 на підставі ст. 53 Конвенції про правову допомогу і правові відносини по цивільних, сімейних і кримінальних справах від 22.01.1993 було визнано і дозволено примусове виконання на території Російської Федерації рішення Октябрського районного суду м. Полтави у цивільній справі №2-1816/10 від 09 лютого 2010 року (а.с.4, 5 зворот).

На підставі вказаної ухвали Ліпецького обласного суду РФ у справі №1/11 від 24.02.2011 Октябрським районним відділом судових виконавців м. Ліпецька УФССВ по Ліпецькій області було відкрито виконавче провадження від 22.03.2011 за №7440/11/02/48.

09.06.2015 постановою судового виконавця Октябрського районного відділу судових виконавців м. Ліпецька УФССВ по Ліпецькій області Єсиною Л.М. виконавче провадження №7440/11/02/48 завершено. Виконавчий лист №1/11 від 24.02.2011, виданий Ліпецьким обласним судом у справі №1/11, який набрав законної сили 09.03.2011; предмет виконання аліменти в розмірі 1/2 частини доходів кожного місяця по відношенню до боржника ОСОБА_6 на користь ОСОБА_2 повернуто (а.с.93).

Згідно постанови про внесення змін в постанову про розрахунок заборгованості по аліментам від 31.05.2015 судового виконавця Октябрського районного відділу судових виконавців м. Ліпецька УФССВ по Ліпецькій області постановлено, що заборгованість по аліментам на 31.05.2015 складає 852816,39 руб. (а.с.4 зворот).

Вказані постанови судового Октябрського районного відділу судових виконавців м. Ліпецька УФССВ по Ліпецькій області відповідачем не оскаржувалися.

Як слідує із довідки №48002/15/841198 від 29.09.2015 Октябрського районного відділу судових виконавців м. Ліпецька УФССВ по Ліпецькій області, 21.08.2015 грошові кошти в розмірі 19337,61 руб. перераховано ОСОБА_2 на надані нею реквізити, що підтверджується платіжним дорученням від 21.08.2015 №541048 (а.с.90-92).

Таким чином примусове виконання рішення Октябрського районного суду м. Полтави у цивільній справі №2-1816/10 від 09.02.2010 в період з 22.02.2011 (відкриття виконавчого провадження №7440/11/02/48 Октябрського районного відділу судових виконавців м. Ліпецька УФССВ по Ліпецькій області) по 29.12.2012 (закриття виконавчого провадження ВП №17628360 Октябрським ВДВС Полтавського МУЮ ГУЮ у Полтавській області) здійснювалось двома виконавчими службами одночасно.

Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_6 з 21.12.2009 по 01.04.2010 працював в м. Ліпецьк РФ та сплачував аліменти в цей період в м. Полтава в рамках виконавчого провадження №17628360, що підтверджується: довідкою-розрахунком Октябрського ВДВС Полтавського МУЮ за вих.40600 від 14.11.12, копією трудової книжки на ім'я ОСОБА_6 (а.с.213).

Із довідки №676/6 від 05.02.2014, виданій ОСОБА_6 Октябрським ВДВС Полтавського МУЮ ГУЮ у Полтавській області, вбачається що в Октябрському ВДВС Полтавського МУЮ на примусовому виконанні знаходиться виконавче провадження №36854684 відкрите на підставі виконавчого листа №2-1816/10від 09.02.2010, виданого Октябрським райсудом м. Полтави з 26.02.2013 по теперішній час (а.с.77).

Відповідно до довідки Шевченківського ВДВС м. Полтава за вих.№70325 від 07.12.2018 р. заборгованість по сплаті аліментів ОСОБА_6 станом на 01.12.2018 року становить 99,98 грн. (а.с. 192 т.2).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено та не надано належних доказів, що підтверджували б наявність заборгованості у ОСОБА_6 по аліментам з примусового виконання рішення Октябрського районного суду м. Полтави по цивільній справі №2-1816/10 від 09 лютого 2010 року.

Проте, колегія суддів не може в повній мірі погодитися з таким висновком місцевого суду виходячи з наступного.

Статтею 180 СК України встановлений обов'язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Сплата аліментів за рішенням суду є одним із способів виконання обов'язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини.

Згідно частини 1, 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789 ХІІ (78912) та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Статтею 51 Конституції України та статтею 180 СК України передбачено, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно статті 181 СК України способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

У разі виїзду одного з батьків за кордон на постійне проживання у державу, з якою Україна не має договору про надання правової допомоги, аліменти стягуються в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо після виконання аліментних зобов'язань згідно з частиною четвертою цієї статті один з батьків не виїхав на постійне проживання у державу, з якою Україна не має договорів про правову допомогу, та залишився або повернувся для постійного проживання в Україну, порядок стягнення аліментів з урахуванням сплаченої суми встановлюється законодавством.

Відповідно до ч.ч.1,5 Закону України «Про виконавче провадження» порядок стягнення аліментів визначається законом. Виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого СК України. У разі виїзду боржника на постійне проживання до держави, з якою Україна не уклала договорів про надання правової допомоги, за рішенням суду до виїзду боржника за кордон стягнення аліментів здійснюється за весь період до досягнення дитиною повноліття.

Як вбачається з матеріалів справи виконання рішення суду про стягнення з відповідача аліментів починаючи з 2009 року проводилося в порядку передбаченому національним законодавством та міжнародними договорами з даних питань, які існують між Україною та Російською Федерацією.

На думку колегії суддів, одночасна наявність, протягом певного періоду часу, виконавчих проваджень на території двох держав зважаючи на обставини справи, а саме, що постійним і основним місцем проживання відповідача є Україна, але останній тимчасово періодично проживав і отримував доходи на території РФ, не суперечить чинному законодавству.

Виконання рішення національного суду на території РФ припинилося в 2015 році, оскільки рішення компетентних органів РФ прийняті під час проведення виконавчих дій відповідачем не оскаржувалися та є офіційними документами, останні повинні бути прийняті до уваги та враховані державними виконавцями Октябрського ВДВС Полтавського МУЮ ГУЮ у Полтавській області у провадженні яких перебуває виконавче провадження по стягненню з відповідача аліментів.

Відсутність мотивів та не надання належної оцінки наданим позивачкою офіційним документам уповноважених органів РФ, вказує на передчасність висновків суду першої інстанції про відсутність заборгованості у відповідача по сплаті аліментів, які слугували основною підставою для відмови у задоволені позову.

Згідно вимог ст. 195 СК України, заборгованість за аліментами, присудженими у частці від заробітку (доходу), визначається виходячи з фактичного заробітку (доходу), який платник аліментів одержував за час, протягом якого не провадилося їх стягнення, незалежно від того, одержано такий заробіток (дохід) в Україні чи за кордоном. Заборгованість за аліментами платника аліментів, який не працював на час виникнення заборгованості або є фізичною особою - підприємцем і перебуває на спрощеній системі оподаткування, або є громадянином України, який одержує заробіток (дохід) у державі, з якою Україна не має договору про правову допомогу, визначається виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості.

У разі встановлення джерела і розміру заробітку (доходу) платника аліментів, який він одержав за кордоном, за заявою одержувача аліментів державний виконавець, приватний виконавець здійснює перерахунок заборгованості. Розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору - судом.

Згідно до положень ч.ч. 3,4,8 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» визначення суми заборгованості із сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому Сімейним кодексом України. Виконавець зобов'язаний обчислювати розмір заборгованості із сплати аліментів щомісяця. Спори щодо розміру заборгованості із сплати аліментів вирішуються судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом.

Тобто, відповідно вказаних положень закону виключно державний виконавець наділений повноваженнями на обчислення розміру заборгованості зі сплати аліментів. В разі, якщо сторона виконавчого провадження фактично не погоджується з розміром заборгованості, визначеним державним виконавцем, між сторонами виконавчого провадження існує спір щодо розміру заборгованості, який вирішується в судовому порядку.

На це звертається увага в пункті 26 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ України від 7 лютого 2014 року № 6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах», відповідно до якого судам роз'яснено, що спір щодо розміру заборгованості зі сплати аліментів вирішується судом за заявою заінтересованої особи.

Як вбачається з матеріалів справи, згідно довідки Шевченківського ВДВС м. Полтава за вих. №70325 від 07.12.2018 р. заборгованість по сплаті аліментів ОСОБА_6 станом на 01.12.2018 року становить 99,98 грн..

Після отримання позивачем в 2017 році офіційних документів уповноважених органів РФ, на підставі яких здійснювалося виконання рішення національного суду на їх території, та документів прийнятих по закінченню даного виконання, остання із заявою про врахування даних документів та визначення загальної суми заборгованості відповідача зі сплати аліментів по утриманню дітей до Шевченківського ВДВС м. Полтава не зверталася.

Розпоряджаючись на власний розсуд своїми процесуальними правами, позивачка у червні 2017 року подала до Октябрського районного суду м. Полтави клопотання про визнання та виконання рішення іноземного суду. У задоволенні її клопотання їй було відмовлено зважаючи на те, що фактично основне рішення суду про стягнення аліментів було ухвалене національним судом.

Після цього нею виконавчий лист №1/11 від 24.02.2011 виданий Ліпецьким обласним судом РФ, безпосередньо був поданий на виконання до Шевченківського ВДВС м. Полтава. 18.07.2017 року від виконавчої служби остання отримала повідомлення про повернення виконавчого листа зрекомендацією звернутися до суду.

Зважаючи на позицію відповідача, який не визнає суму нарахованих аліментів судовими виконавцями РФ, між сторонами наявний спір про розмір заборгованості по аліментах, який в порядку передбаченому Законом України «Про виконавче провадження» або судовому порядку не вирішувався.

Відповідно до ст. 194 СК України, аліменти можуть бути стягнуті за виконавчим листом за минулий час, але не більш як за десять років, що передували пред'явленню виконавчого листа до виконання. Якщо за виконавчим листом, пред'явленим до виконання, аліменти не стягувалися у зв'язку з розшуком платника аліментів або у зв'язку з його перебуванням за кордоном, вони мають бути сплачені за весь минулий час.

Заборгованість за аліментами, які стягуються відповідно до статті 187 цього Кодексу, погашається за заявою платника шляхом відрахувань з його заробітної плати, пенсії, стипендії за місцем їх одержання або стягується за рішенням суду. Заборгованість за аліментами стягується незалежно від досягнення дитиною повноліття, а у випадку, передбаченому статтею 199 цього Кодексу, - до досягнення нею двадцяти трьох років.

Таким чином, колегія суддів, вважає, що звернення позивачки до суду із позовом про стягнення заборгованості по аліментам, до вирішення питання про остаточну суму заборгованості, яка мала місце на момент звернення, є передчасним, а тому позовні вимоги задоволенню не підлягають

За таких обставин, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги є частково обґрунтованими, а рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з постановленням нового рішення по суті заявлених вимог.

Керуючись ст. 367, 374, 376, 382-384 ЦПК України, Полтавський апеляційний суд-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 22 листопада 2018 року - скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2, до ОСОБА_6, третя особа Шевченківський відділ державної виконавчої служби м. Полтави Головного територіального управління юстиції у Полтавській області про стягнення заборгованості по аліментам - відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Повний текст постанови виготовлено 18 березня 2019 року.

Головуючий суддя : ________________ Г.Л. Карпушин

Судді: ______________ П.С. Абрамов ______________ О.І. Обідіна