Постанова

Іменем України

17 жовтня 2019 року

м. Київ

провадження №22-ц/824/12530/2019

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Мазурик О.Ф. (суддя-доповідач),

суддів: Кравець В.А., Махлай Л.Д.,

розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_2 ,

на рішення Солом`янського районного суду м. Києва

в складі судді Українця В.В.

від 13 травня 2019 року

у справі №760/20870/18 Солом`янського районного суду м. Києва

за позовом ОСОБА_3 , в інтересах якого діє ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , в інтересах якої діє ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , в інтересах якої діє ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , в інтересах якого діє ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , в інтересах яких діє ОСОБА_11 ,

до Київської міської ради, Виконавчого органу Київської міської ради - Київської міської державної адміністрації, Приватного акціонерного товариства «Трест «Київміськбуд-2», Київського міського голови - Кличка Віталія Володимировича, Комунального підприємства з питань будівництва житлових будинків «Житлоінвестбуд-УКБ»,

третя особа - Служба у справах дітей Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації,

про визнання такими, що підпадають під дію статті закону, визнання права користування, зобов`язання вчинити дії, відшкодування моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

10 серпня 2018 року матері п`ятьох малолітніх та неповнолітніх дітей, як законні представники, діючи в інтересах останніх, звернулися до суду з позовом до відповідачів про визнання дітей такими, що підпадають під дію заборони на відселення, виселення та переселень з жилих приміщень гуртожитку, визнання за дітьми права користування жилими приміщеннями у гуртожитку, зобов`язання вчинити дії, відшкодування моральної шкоди.

Свої вимоги мотивували тим, що перебуваючи у трудових відносинах з ПрАТ «Трест «Київміськбуд-2» вони в різний час були заселені до гуртожитку, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Також до гуртожитку були вселені їхні малолітні діти.

Упродовж 1999-2008 років у них були вилучені спеціальні ордери на вселення до гуртожитку у зв`язку з виконанням трудової функції за рішенням колишнього роботодавця - Колективного будівельно-монтажного підприємства «Київміськбуд-2».

Вважають, що ПрАТ «Трест «Київміськбуд-2» в незаконний спосіб була захоплена будівля гуртожитку (розташована у будинку АДРЕСА_1 ), тому вона підлягає поверненню в комунальну власність територіальної громади міста Києва як законного власника, що є правонаступником та законним представником фізичних та юридичних осіб за спільні грошові кошти яких був збудований цей об`єкт нерухомого майна до 1991 року (в 1957 році).

У червні 2018 року невстановленими особами ПрАТ «Трест «Київміськбуд-2» здійснено оголошення для мешканців гуртожитку по АДРЕСА_1 про виселення їх у повному складі без надання іншого жилого приміщення у позасудовому порядку. Підставою для вчинення таких протиправних дій визначена реконструкція будинку АДРЕСА_1 .

У провадженні суду знаходяться справи про їх виселення з гуртожитку, проте діє мораторій на відчуження в будь-який спосіб зазначених гуртожитків як об`єктів нерухомого майна, житлових комплексів та/або їх частин, їх окремих будівель, споруд, жилих та нежилих приміщень та іншого майна, а також відповідних земельних ділянок та їх прибудинкових територій на користь фізичних чи юридичних осіб приватного права до 01 січня 2022 року.

Дії ПрАТ «Трест «Київміськбуд-2» по незаконному масовому відселенню мешканців гуртожитку, розташованого на АДРЕСА_1 , без надання іншого житлового приміщення в позасудовому порядку порушують принципи Загальної декларації прав людини, Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, статей 3, 9, 19, 30, 47, 155, 124, 129 Конституції України, статті 125-132 Житлового кодексу УРСР, Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» у повному обсязі.

Просили суд ухвалити рішення, яким:

- визнати такими, що підпадають під дію статті дев`ятнадцятої та пункту третього розділу восьмого («Прикінцеві положення») Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» щодо заборони відселення, виселення та переселення з жилих приміщень гуртожитку громадян України - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ; ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 тощо;

- визнати право користування жилими приміщеннями, розташованими у жилому будинку (гуртожитку) АДРЕСА_1 за наступними фізичними особами:

за ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , - кімната № НОМЕР_1 , загальною корисною площею 15 кв. метрів, у будинку по АДРЕСА_1 ;

за ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , - кімната № НОМЕР_2 та № НОМЕР_3 , загальною корисною площею 37,8 кв. метрів, у будинку по АДРЕСА_1 ;

за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , - кімната № НОМЕР_4 , загальною корисною площею 19 кв. метрів, у будинку по АДРЕСА_1 ;

за ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , - кімната № НОМЕР_5 , загальною корисною площею 19,3 кв. метрів, у будинку по АДРЕСА_1 ;

- заборонити відповідачам будь-яку діяльність, яка створює загрозу порушення конституційного права позивачів на житло, а саме: будь-яких дій по виселенню, відселенню та переселенню малолітніх фізичних осіб - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ; ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ;

- заборонити ПрАТ «Трест «Київміськбуд-2» та Комунальному підприємству з питань будівництва житлових будинків «Житлоінвестбуд-УКБ» будь-яку діяльність, яка створює загрозу порушення конституційного права позивачів на житло, а саме: будь-яких дій з приводу реконструкції (перебудови, прибудови, зміни цільового призначення) об`єкта нерухомого майна - окремого жилого будинку АДРЕСА_1 ;

- заборонити Київській міській раді, Виконавчому органу Київської міської ради - Київській міській державній адміністрації, Солом`янській районній в м. Києві державній адміністрації приймати будь-які рішення щодо надання дозволу на реконструкцію, знесення, зміни цільового призначення, переведення з жилого фонду до нежитлового, про визнання аварійним чи непридатним для проживання об`єкта нерухомого майна - окремого жилого будинку (гуртожитку) АДРЕСА_1 ;

- зобов`язати ПрАТ «Трест «Київміськбуд-2» передати гуртожиток, який розташований у жилому будинку АДРЕСА_1 , як такий, що включений до статутних капіталів товариств, у тому числі тих, що в подальшому були передані такими товариствами до статутних капіталів інших юридичних осіб або відчужені в інший спосіб, у власність територіальної громади міста Києва на безоплатній (на безкомпенсаційній) основі;

- зобов`язати Київську міську раду, Виконавчий орган Київської міської ради - Київську міську державну адміністрацію, Солом`янську районну в м. Києві державну адміністрацію, Київського міського голову - Кличка Віталія Володимировича прийняти у ПрАТ «Трест «Київміськбуд-2» гуртожиток, який розташований у жилому будинку АДРЕСА_1 , як такий, що включений до статутних капіталів товариств, у тому числі тих, що в подальшому були передані такими товариствами до статутних капіталів інших юридичних осіб або відчужені в інший спосіб, у власність територіальної громади міста Києва на безоплатній (на безкомпенсаційній) основі і не чинити при цьому жодних перешкод;

- стягнути з відповідачів 01 гривню компенсації за моральну шкоду, спричинену їх неправомірними діями, солідарно.

Відповідач Солом`янська районна в м. Києві державна адміністрація у відзиві на позовну заяву, посилаючись на те, що не є належним відповідачем по справі, оскільки не має повноважень на вирішення порушених у позові питань, просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог до Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації (т. 1, а.с. 115-119).

Відповідач ПрАТ «Трест «Київміськбуд-2» у відзиві на позовну заяву просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог (т. 1, а.с. 124-138).

В обгрунтування доводів посилався на те, що ПрАТ «Трест «Київміськбуд-2» є законним власником будівлі гуртожитку за адресою: АДРЕСА_1. Твердження позивачів про скасування права власності на гуртожиток не відповідає дійсності. Товариством як власником вчиняються правомірні дії щодо відселення мешканців з непридатного для проживання (аварійного) гуртожитку. На даний час будівля спірного гуртожитку є непридатною для проживання (аварійною), що підтверджується Звітом за результатами моніторингу технічного стану будівельних конструкцій будівлі; Науково-технічним звітом з обстеження, визначення технічного стану конструкцій та дослідження інженерно-геологічних умов в основі фундаментів гуртожитку. Будинок перебуває у незадовільному технічному стані, комунікації будинку застарілі та не можуть експлуатуватись. Незадовільний пожежний стан будівлі підтверджується Актом позапланової перевірки №339 від 28 вересня 2018 року.

Батькам дітей, в інтересах яких діють законні представники, було запропоновано переселення до інших гуртожитків ПрАТ «Трест «Київміськбуд-2», тому твердження законних представників про їх відселення без надання іншого житла є завідомо неправдивими. ПрАТ «Трест «Київміськбуд-2» вчинено всіх дій щодо захисту життя та здоров`я мешканців гуртожитку.

Зазначено, що в ч. 2 ст. 2 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» визначено, що не підлягають приватизації, зокрема, квартири (будинки), житлові приміщення у гуртожитках, що перебувають в аварійному стані. Отже, позивачі залишившись проживати в аварійному гуртожитку не зможуть досягти поставленої мети - приватизувати гуртожиток та отримати у ньому квартири.

Позивачі посилаються на порушення права, яке вони на час подання позовної заяви не набули в силу положень Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків», а тому і порушити його неможливо, що є підставою для відмови в задоволені позову.

Позивачі не мають права на звернення до суду з вимогами, щодо зобов`язання ПрАТ «Трест «Київміськбуд-2» передати гуртожиток у власність територіальної громади, та не можуть вирішувати від імені власника гуртожитку питання про оплатність чи безоплатність такої передачі. Заявлені вимоги є втручанням в господарську діяльність підприємства.

Відповідачем Київською міською радою подано письмові пояснення, що за змістом є відзивом на позовну заяву, в якому рада просила суд винести рішення згідно чинного законодавства України (т. 1, а.с. 230-231).

Відповідач КП з питань будівництва житлових будинків «Житлоінвестбуд-УКБ» направив відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити в задоволенні позовних вимог (т. 2, а.с. 1-3). Посилався на правомірність прийняття власником ПрАТ «Трест «Київміськбуд-2» рішення про реконструкцію гуртожитку, оскільки будівля на сьогодні вже вичерпала встановлений термін експлуатації та небезпечна для проживання.

У відповіді на відзив стороною позивача зазначено, що ПрАТ «Трест «Київміськбуд-2» не є законним власником гуртожитку, оскільки наказ про відміну свідоцтва про право власності на жилий будинок від 18 вересня 1998 року серія ЖБ 23475 є чинним.

Крім того, посилалися на те, що відповідно до наказу Міністерства з питань житлово-комунального господарства України №21 від 03 лютого 2009 року «Про затвердження СОУ ЖКГ 75.11-35077234.0015:2009 «Житлові будинки. Правила фізичного зносу житлових будинків» житлові будинки визнаються непридатними для проживання коли його фізичний знос сягає 81 відсоток. Жодних документів про вказані обставини у відзиві не містяться. Жодних пропозицій від ПрАТ «Трест «Київміськбуд-2» до Київської міської ради, Виконавчого органу Київської міської Ради Київської міської державної адміністрації про визнання жилого будинку (гуртожитку) на АДРЕСА_1 аварійним чи таким, що підлягає знесенню, не надходило.

Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 13 травня 2019 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду ОСОБА_1 , діючи в інтересах своєї неповнолітньої дитини ОСОБА_2 , подала апеляційну скаргу. Вважала рішення суду першої інстанції незаконним та необґрунтованим, оскільки суд неправильно встановив обставини, які мають значення для справи внаслідок неправильної оцінки доказів, неправильно визначив відповідно до встановлених обставин правовідносини, висновки суду не відповідають встановленим обставинам та матеріалам справи, суд неправильно застосував норми матеріального права.

Посилалася на те, що судом не виконано обов`язку щодо мотивування судового рішення та «не продемонстровано сторонам, що вони були почуті».

Суд не надав належної оцінки доказам позивачів про їх правомірне користування гуртожитком, а також доказів порушення їх прав.

Невірним є висновок суду, що на час розгляду справи ПрАТ «Київміськбуд-2» не оспорює їх право на користування кімнатами гуртожитку як членів сім`ї наймача. При цьому суд не надав оцінки, що всі діти є малолітніми і порушення прав їх законних представників, які у законний спосіб займали приміщення, в першу чергу впливають на права та інтереси батьків дітей, а потім на права та інтереси їх дітей. Суд безпідставно посилався в мотивувальній частині рішення, як на підставу відмови у задоволенні позовної вимоги про визнання права на користування жилим приміщенням, на залишення без розгляду позовних заяв про виселення позивачів без надання іншого житла, та не враховано, що в провадженні Київського апеляційного суду знаходяться цивільні справи в тому числі і справа №760/5628/1 (стороною якої є ОСОБА_1 ) про виселення мешканців гуртожитку з дітьми.

Суд дійшов до висновку про відсутність житлового спору між позивачами та відповідачами не дослідивши та не надавши оцінку обставинам, які викликали порушення прав та інтересів позивачів, чим порушив пункт перший частини другої статті шістнадцятої ЦК України, за приписами якої способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, визнання права.

Судом вирішено позовні вимоги, в частині заборони відповідачам вчиняти будь-які дії та будь-яку діяльність по виселенню, відселенню та переселенню, з порушенням норм матеріального права, оскільки судом не застосовано ст. 386, 396 ЦК України, що стосуються захисту права власності та ст. 1163, 1164 ЦК України щодо вимоги усунення загрози життю, здоров`ю, майну фізичної особи.

Висновок суду про те, що заявлені позивачами вимоги носять загальний характер та фактично є вимогами на майбутнє, оскільки відповідні порушення прав позивачів на час звернення до суду не відбулися, не відповідає наведеним нормам цивільного законодавства.

Відмовляючи позивачам у задоволенні позовних вимог щодо передачі гуртожитку у власність територіальної громади судом не враховано судової практики Вищого спеціалізованого суду у справах цієї категорії, згідно якої наведені спори виникають із відносин, що мають публічно-правовий характер. Суд не звернув уваги, що позивачі просили суд замість уповноваженого органу держави чи органу управління товариства прийняти рішення про передачу гуртожитку у власність територіальної громади.

Рішення суду в частині відмови у задоволенні позову щодо заборони діяльності, що створює загрозу порушення конституційного права позивачів на житло необґрунтовано та суперечить доказам, наявним в матеріалах справи.

Суд не звернув уваги, що предметом позовної заяви була будівля гуртожитку по АДРЕСА_1 , а підставою звернення було порушення права на користування даною будівлею в результаті реконструкції чи аварійності, що до речі було встановлено судом і зазначено в мотивувальній частині. Натоміст,ь суд не побачив порушення прав та інтересів і не обґрунтувавши відмови зазначив, що це є передчасною вимогою.

Суд не надав оцінку доказам про реконструкцію будівлі і тим доказам, які були надані співвідповідачами у справі. Не звернув суд уваги та не висвітлив це в судовому рішенні, що під прикриттям необхідності проведення капітального ремонту або реконструкції будівлі гуртожитку створюється уявлення про його аварійний стан та небезпеку надходження в ньому людей, що не відповідає дійсності, для того, щоб знести цей гуртожиток і на його місці побудувати житлові будинки, а позивачів виселити без будь-яких гарантій дотримання житлових прав.

Крім того, апеляційна скарга містить клопотання про розгляд справи в судовому засіданні.

Колегія суддів вважжає, що клопотання позивача не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

У частині першій статті 368 ЦПК України передбачено, що в суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

За приписами ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Звертаючись до суду з позовом позивачі просили суд розглядати справу за правилами спрощеного провадження.

Ухвалою суду від 03 вересня 2018 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного провадження (т. 1, а.с. 69).

Практика Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) з питань гарантій публічного характеру провадження у судових органах в контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) свідчить про те, що публічний розгляд справи може бути виправданим не у кожному випадку (рішення від 08 грудня 1983 року у справі «Axen v. Germany», заява № 8273/78, рішення від 25 квітня 2002 року «VarelaAssalino contre lePortugal», заява № 64336/01). Так, у випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку ЄСПЛ, є доцільнішим, ніж усні слухання, і розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім. Коли фактичні обставини не є предметом спору, а питання права не становлять особливої складності, та обставина, що відкритий розгляд не проводився, не є порушенням вимоги пункту 1 статті 6 Конвенції про проведення публічного розгляду справи.

Київський апеляційний суд надав учасникам процесу у справі належні умови для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів, у яких такий рух описаний. Крім того, кожен з учасників справи мав реальне право безпосередньо знайомитися з її матеріалами, зокрема з аргументами іншої сторони, та реагувати на ці аргументи відповідно до вимог ЦПК України.

Скаржник не надав переконливих доказів на користь того, що для забезпечення справедливого судового розгляду після обміну письмовими заявами необхідно було провести також усні слухання.

Суд апеляційної інстанції, діючи у межах повноважень та порядку, визначених частиною першою статті 374 ЦПК України, не може встановлювати обставини справи, які можуть додатково пояснити її учасники, збирати й перевіряти докази та надавати їм оцінку.

Бажання сторони у справі викласти під час публічних слухань свої аргументи, які висловлені нею в письмових та додаткових поясненнях, не зумовлюють необхідність призначення до розгляду справи з викликом її учасників.

З огляду на обставини справи, відсутня необхідність виклику сторін для надання особистих пояснень.

Не погоджуючись з доводами апеляційної скарги відповідач ПрАТ «Трест «Київміськбуд-2» надіслав відзив, в якому просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення без мін.

Відзив обґрунтовано тим, що Солом'янським районним судом м. Києва вірно встановлено обставини справи та дано належну оцінку доводам та доказам наданим сторонами. Рішення суду є вмотивованим та прийнятим з дотриманням практики Європейського суду з прав людини.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість рішення суду в межах апеляційного оскарження, та вимог, що заявлялися в суді першої інстанції, дійшла висновку про відмову в задоволенні апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що між сторонами виник спір з приводу незаконного, як на думку законних представників позивачів, визнання відповідачем - ПрАТ «Трест «Київміськбуд-2» гуртожитку, в який вони вселилися на законних підставах та проживають у ньому більше п`яти років, аварійним. Вважали, що визнання гуртожитку аварійним позбавляє їх права на приватизацію житла.

Відмовляючи у задоволенні позову суд виходив з того, що житлові права мешканців гуртожитків, які на законній підставі вселилися до нього та проживають більше п`яти років, закріплено у Законі України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків», тому не потребують підтвердження в судовому порядку.

Судом вірно встановлено, що гуртожиток, розташований по АДРЕСА_1 иєві належить на праві власності ПрАТ «Трест «Київміськбуд-2», що підтверджується свідоцтвом про право власності на жилий будинок серії НОМЕР_6 , виданим Головним управлінням житлового забезпечення Київської міської державної адміністрації на підставі наказу №558-С/ЖБ від 16 вересня 1998 року та Витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності.

З матеріалів справи вбачається, що гуртожиток перейшов у власність ПрАТ «Трест «Київміськбуд-2» в порядку приватизації.

Законні представники позивачів вселилися до гуртожитку на підставі спеціальних ордерів та проживають у гуртожитку більше п`яти років. Малолітні та неповнолітні діти законних представників також вселилися і проживають у гуртожитку на законних підставах.

Встановлено, що позивачі у віці від 3 до 12 років є малолітніми дітьми та були вселені до відповідних кімнат гуртожитку у зв`язку з вселенням та користуванням цими кімнатами їх батьками, які перебували у трудових відносинах з ПрАТ «Трест «Київміськбуд-2».

Частинами 1, 3, 4 ст. 29 ЦК України визначено, що місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово.

Місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна.

Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.

Судом вірно встановлено, що на день розгляду справи в суді, права батьків позивачів, як наймачів, щодо користування кімнатами гуртожитку не оспорюєтьсяя власником гуртожитку - ПрАТ «Трест «Київміськбуд-2». Також цим відповідачем не оспорюється право користування житловими приміщеннями їх дітьми, які були вселені на підставі ст. 65 ЖК Української РСР. Позови про виселення в справах №760/13923/18 та №760/13921/18 були залишені без розгляду за заявою ПрАТ «Трест «Київміськбуд-2».

Оскільки місцем проживання позивачів, як малолітніх дітей, є місце проживання їхніх батьків, і ПрАТ «Трест «Київміськбуд-2» не оспорює їх право на користування кімнатами гуртожитку як членів сім`ї наймача, суд дійшов обгрунтованого висновку, що в задоволенні вимоги про визнання права користування жилими приміщеннями слід відмовити.

Також колегія суддів погоджується з висновком суду щодо відсутності правових підстав для визнання за позивачами право, яке закріплено Законом.

Так, 01 січня 2009 року набрав чинності Закон України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» відповідно до ст. 1 якого, цей Закон поширюється на громадян, які на законних підставах тривалий час (не менше п`яти років) зареєстровані та фактично проживають у гуртожитках, призначених для проживання одиноких громадян або для проживання сімей, та не мають іншого власного житла.

Згідно з ч. 1 ст. 8 Закону громадяни, на яких поширюється дія цього Закону, які на законних підставах зареєстровані та тривалий час (не менше як п`ять років) проживають у гуртожитках, віднесених до недержавного житлового фонду (які перебувають у власності чи у повному господарському віданні відповідних державних чи комунальних підприємств, установ, організацій, а також підприємств та організацій, утворених шляхом корпоратизації чи приватизації колишніх державних підприємств, крім тих організацій, які створено органами державної влади, органами місцевого самоврядування для управління житловим фондом) та призначених для проживання працівників (членів їх сімей), які не мають можливості самостійно придбати чи побудувати власне житло, у разі, коли такі гуртожитки не передаються їх власниками у власність територіальних громад, мають право подальшого проживання в таких гуртожитках до розв`язання їх житлової проблеми.

Тобто, не зважаючи на доводи ПрАТ «Трест «Київміськбуд-2» щодо перебування гуртожитку у вланості відповідача, на мешканців, які на законних підставах зареєстровані та тривалий час (не менше як п`ять років) проживають у гуртожитках, поширюється дія цього Закону.

Щодо доводів апеляційної скарги незаконності рішення суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог про зобовя`зання не чинити певних дій, то колегія суддів вважає їх необгрунтованими.

Доводи апеляційної скарги щодо поширення мораторію на виселення, переселення чи відселення громадян з гуртожитків є необгрунтованими.

Разом з тим, частиною 2 статті 19 Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» (зі змінами) виселення, переселення чи відселення громадян з гуртожитків допускається лише у випадку визнання гуртожитку таким, що перебуває в аварійному стані або в стані, непридатному для проживання людей, на підставі рішення про визнання гуртожитку аварійним чи непридатним для проживання людей, яке приймається виконавчим органом відповідної місцевої ради на підставі обстеження стану гуртожитку в установленому чинним законодавством порядку з наступним затвердженням сесією цієї ради.

В матеріалах справи наявні докази вчинення ПрАТ «Трест «Київміськбуд-2» дій щодо визнання гуртожитку аварійним.

Як вбачається з матеріалів справи, ПАТ «Трест «Київміськбуд-2», на замовлення товариства 26.07.2018 ТОВ «К.Д.К.БУД» виконало науково-технічний звіт з обстеження технічного стану конструкцій зазначеного гуртожитку, відповідно до якого технічний стан будівлі визначено, як непридатний до нормальної експлуатації (3 категорія технічного стану), а деякі конструкції визначені аварійними.

Однак, відповідно до статті 20 Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» рішення про визнання гуртожитку аварійним чи непридатним для проживання людей приймається виконавчим органом відповідної місцевої ради на підставі обстеження в установленому чинним законодавством порядку стану гуртожитку (цілісного майнового комплексу чи його відокремленої частини) з наступним затвердженням сесією цієї ради.

Питання визнання гуртожитку таким, що перебуває в аварійному стані або в стані, непридатному для проживання людей, не було предметом розгляду. Зі змісту прохальної частини позовної заяви (предмет позову) вбачається, що такі вимоги позивачами не заявлялися.

Оскільки, задоволення позовних вимог в частині заборони ПрАТ «Трест «Київміськбуд-2» та Комунальному підприємству з питань будівництва житлових будинків «Житлоінвестбуд-УКБ» будь-яких дій з приводу реконструкції (перебудови, прибудови, зміни цільового призначення) об`єкта нерухомого майна - окремого жилого будинку АДРЕСА_1 , та заборонити Київській міській раді, Виконавчому органу Київської міської ради - Київській міській державній адміністрації, Солом`янській районній в м. Києві державній адміністрації приймати будь-які рішення щодо надання дозволу на реконструкцію, знесення, зміни цільового призначення, переведення з жилого фонду до нежитлового, про визнання аварійним чи непридатним для проживання об`єкта нерухомого майна не були предметом розгляду, суд правомірно відмовив у задоволенні цих вимог.

Задоволення позовних вимог в цій частині, без з`ясування наявності або відсутності виключних обставин, встановлених законом, не може вважатися законним, у зв'язку з чим доводи апеляційної скарги в цій частині є необґрунтованими.

Також, колегія суддів вважає необґрунтованими доводи апеляційної скарги щодо незаконності рішення суду в частині відмови у передачі гуртожитку у власність територіальної громади.

Як вбачається з матеріалів справи, Рішенням Київської міської ради від 15.12.2011 №844/7080 «Про впорядкування прийняття до комунальної власності територіальної громади міста Києва житлового фонду, гуртожитків, інженерних мереж та об`єктів соціальної інфраструктури» надано згоду на прийняття до комунальної власності територіальної громади міста Києва і передачу до сфери управління відповідних районних в місті Києві державних адміністрацій гуртожитків усіх форм власності.

10.02.2014 Солом`янською районною в м. Києві державно адміністрацією видано розпорядження №74 «Про затвердження реєстру будівель, які використовуються під гуртожиток. Згідно з розпорядженням Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації №74 від 10.02.2014 будівлю за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровано як гуртожиток , що у порядку приватизації увійшов до статутного капіталу ПАТ «Трест «Київміськбуд-2» та включено до реєстру житлових будинків, які використовуються під гуртожитки у Солом`янському районі м. Києва (т. 1, а.с. 66, 96).

За приписами ч. 3 ст. 14 Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» гуртожитки, що були включені до статутних капіталів товариств, створених у процесі приватизації (корпоратизації), передаються у власність територіальної громади за умови попередньої повної компенсації вартості гуртожитку або безоплатно, за умови згоди на це власника гуртожитку.

Як вірно встановлено судом власник гуртожитку згоди на його безоплатну передачу у власність територіальної громади не надав.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 5 Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» передача гуртожитків, включених до статутних капіталів товариств, у тому числі тих, що в подальшому були передані такими товариствами до статутних капіталів інших юридичних осіб або відчужені в інший спосіб, у власність територіальних громад здійснюється на добровільних (договірних) умовах або, у разі відмови органів управління (уповноважених осіб) власників гуртожитків від такої передачі, - за рішенням суду за поданням органу місцевого самоврядування.

Враховуючи, що законом, а саме 4 частини першої статті 5 Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» чітко визначено орган (орган місцевого самоврядування), який має повноваження на звернення до суду з позовом, суд правомірно відмовив у задоволенні позову в цій частині.

Клопотання позивачів, яке надійшло на адресу апеляційного суду 11 вересня 2019 року, про долучення письмових доказів до матеріалів справи не підлягає задоволенню.

Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до положень ст. 83 ЦПК України позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.

У позовній заяві не вказано, що позивачі не мають змоги надати відповідні докази разом з позовною заявою. Надалі будь-яких письмових звернень до суду із зазначенням доказів, які бажають долучити позивачі із зазначенням об`єктивних причин неможливості їх надання не подавали.

Колегія суддів не може прийняти додані до апеляційної скарги нові докази, оскільки такі докази у суд першої інстанції не подавалися та про них позивач в позовній заяві не зазначав та клопотань до суду не заявляв.

Відповідно до ч. 3 ст. 367 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Долучаючи до клопотання нові докази, позивачі у відповідності до вимог ст. 367 ЦПК України не навели виняткових випадків неподання таких доказів до суду першої інстанції.

Викладені у апеляційній скарзі доводи щодо помилковості висновків суду першої інстанцій не підтвердилися під час перегляду справи апеляційним судом.

Суд першої інстанції правильно застосував норми матеріального та процесуального права, ухваливши законне та обґрунтоване рішення.

За правилами статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанцій, при ухваленні судового рішення чи вчиненні процесуальних дій, не допустив неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права.

На підставі викладеного та керуючись ст. 268, 374, 375, 383, 384, 389 ЦПК України,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_2 , - залишити без задоволення.

Рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 13 травня 2019 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня проголошення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до цього суду.

Повний текст постанови складено 17 жовтня 2019 року.

Головуючий О.Ф. Мазурик

Судді В.А. Кравець

Л.Д. Махлай