ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 березня 2019 року

м.Суми

Справа №574/297/18

Номер провадження 22-ц/816/1808/19

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Криворотенко В. І. (суддя-доповідач),

суддів - Кононенко О. Ю. , Ткачук С. С.

за участю секретаря судового засідання - Назарової О.М.,

сторони:

позивач - Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПРИВАТБАНК», правонаступником якого є Акціонерне товариство комерційний банк «ПРИВАТБАНК»,

відповідач - ОСОБА_1,

розглянув у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК» на рішення Буринського районного суду Сумської області від 21 вересня 2018 року в складі судді Куцана В.М., ухваленого у м. Буринь Сумської області, повне рішення виготовлено 01 жовтня 2018 року,

В С Т А Н О В И В:

У березні 2018 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (далі - ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК») пред'явило позов до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, посилаючись на те, що 14 червня 2011 року сторони у справі уклали кредитний договір, відповідно до умов якого відповідач отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку у розмірі 4900 грн.

Унаслідок неналежного виконання позичальником своїх зобов'язань за договором станом на 31 грудня 2017 року утворилась заборгованість у розмірі 82906 грн 91 коп., яка складається із: 4779 грн 47 коп. заборгованості за кредитом; 70138 грн 21 коп. заборгованості за процентами за користування кредитом; 3565 грн 09 коп. заборгованості за пенею та комісією; 500 грн (фіксована частина) і 3924 грн 14 коп. (процентна складова) штрафу.

На підставі викладеного ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» просило суд стягнути заборгованість з відповідача.

Рішенням Буринського районного суду Сумської області від 21 вересня 2018 року у задоволенні позову відмовленою

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, суд послався на пропуск позивачем строку позовної давності.

У листопаді 2018 року АТ КБ «ПРИВАТБАНК» (правонаступник ПАТ КБ «ПриватБанк») подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов.

Апеляційна скарга мотивована тим, що висновок суду першої інстанції про пропуск банком строку позовної давності помилковий, оскільки відповідач здійснювала погашення заборгованості за кредитом, що свідчить про переривання перебігу позовної давності. Стверджує, що АТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернулось з позовом у межах загального строку позовної давності, а тому є достатні підстави для задоволення його позовних вимог.

ОСОБА_1 відзиву на апеляційну скаргу у письмовій формі не подала.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника ОСОБА_1 адвоката Кондратенка М.М., вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України, провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Частиною першою статті 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України апеляційний суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом встановлено, що 14 червня 2011 року між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та ОСОБА_1 (до зміни прізвища - ОСОБА_1.) укладено кредитний договір, шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг. При цьому відповідач власним підписом підтвердила, що ознайомлена з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, які були надані їй для ознайомлення в письмовому вигляді (а.с. 10).

Відповідно до умов договору банк надав відповідачу кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту у розмірі 500 грн на платіжну карту «Універсальна GOLD» зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 2,5% на місяць (30% на рік) на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Кредитний ліміт на картці змінювався позивачем відповідно до Умов і Правил надання банківських послуг, з 21 грудня 2011 року становив 470 грн, з 03 травня 2012 року - 360 грн, з 26 жовтня 2012 року - 2000 грн, а з 19 серпня 2013 року - 4900 грн (а.с. 9).

Відповідачу видана кредитна картка НОМЕР_1, терміном дії до січня 2015 року (а.с. 121).

На підтвердження позовних вимог АТ КБ «ПРИВАТБАНК» надав розрахунок, згідно з яким загальний розмір заборгованості за кредитним договором станом на 31 грудня 2017 року становить 82906 грн 91 коп. і складається із: 4779 грн 47 коп. заборгованості за кредитом; 70138 грн 21 коп. заборгованості за процентами за користування кредитом; 3565 грн 09 коп. заборгованості за пенею та комісією; 500 грн (фіксована частина) і 3924 грн 14 коп. (процентна складова) штрафу.

Відповідно до вимог ст.ст. 526, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк.

Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти

За нормами ч.ч.1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

ОСОБА_1, підписуючи анкету-заяву, була ознайомлена з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Тарифами банку, які визначають істотні умови надання кредиту: відсоткову ставку, за користування кредитними коштами, розмір та строк щомісячних платежів, розмір пені та штрафу за порушення умов договору, які разом складають договір приєднання.

Стаття 633 ЦК України передбачає, що договори, які укладаються банком з фізичними особами є публічними.

Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

Підприємець не має права надавати переваги одному споживачеві перед іншим щодо укладення публічного договору, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ч.1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Згідно зі статтею 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Суд першої інстанції врахував, що відповідач укладення кредитного договору не оспорювала, а з розрахунку кредитної заборгованості вбачається, що вона частково сплачувала заборгованість, користувалася кредитними коштами, тобто погоджувалася з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами.

З наданого позивачем розрахунку заборгованості за кредитним договором вбачається, що початкова узгоджена сторонами відсоткова ставка за користування кредитними коштами становила 30% річних, проте 01 вересня 2014 року відсоткова ставка була підвищена до 34,8% річних, 01 квітня 2015 року - до 43,2%.

Суд першої інстанції правильно зазначив, що АТ КБ «ПРИВАТБАНК» не довів, що підвищення відсоткової ставки було проведено з дотриманням вимог цивільного законодавства.

Згідно з матеріалами справи, позивач на порушення вимог статей 12, 81 ЦПК України не надав доказів, які б містили підпис відповідача, про ознайомлення його зі зміною розміру процентної ставки на 34,80% та 43,20%, відповідно до вимог частини четвертої статті 1056-1 ЦК України, якою передбачено, що в разі застосування змінюваної процентної ставки кредитор зобов'язаний письмово повідомити позичальника, поручителя та інших зобов'язаних за договором осіб про зміну процентної ставки не пізніш як за 15 календарних днів до дати, з якої застосовуватиметься нова ставка. У кредитному договорі встановлюється порядок розрахунку змінюваної процентної ставки із застосуванням погодженого сторонами індексу. Порядок розрахунку змінюваної процентної ставки повинен дозволяти точно визначити розмір процентної ставки за кредитом на будь-який момент часу протягом строку дії кредитного договору. Кредитор не має права змінювати встановлений кредитним договором порядок розрахунку змінюваної процентної ставки без згоди позичальника.

Відповідно до пункту 3 Правил надання послуг поштового зв'язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 17 серпня 2002 року № 1155 (далі - Правила), рекомендоване поштове відправлення - це поштове відправлення (лист, поштова картка, бандероль, секограма, дрібний пакет, мішок "M"), що приймається для пересилання без зазначення суми оголошеної цінності вкладення з видачею відправникові розрахункового документа про прийняття і доставляється (вручається) адресатові (одержувачу) під розписку.

Згідно з пунктом 114 Правил, адресовані фізичним особам рекомендовані поштові відправлення, рекомендовані повідомлення про вручення реєстрованих поштових відправлень (поштових переказів), повідомлення про надходження переказів, що пересилаються телеграфом або електронною поштою, а також усі повторні повідомлення про надходження поштових відправлень (поштових переказів) вручаються особисто адресату (одержувачу), а в разі його відсутності - повнолітнім членам сім'ї за умови пред'явлення ними документа, що посвідчує особу.

У разі підвищення банком процентної ставки з'ясуванню підлягають визначена договором процедура підвищення процентної ставки (повідомлення позичальника чи підписання додаткової угоди тощо); дії позичальника щодо прийняття пропозиції кредитора тощо.

З огляду на вищенаведене боржник вважається належно повідомленим про збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом в односторонньому порядку в тому разі, якщо банк не лише відправив на адресу такого боржника листа про зміну умов кредитного договору, а й довів факт його вручення адресатові під розписку.

Суд першої інстанції встановив, що АТ КБ «ПРИВАТБАНК» не довів факт вручення ОСОБА_1 повідомлення про зміну умов кредитного договору під розписку.

Ці обставини підтверджуються матеріалами справи, у тому числі наданим позивачем розрахунком заборгованості.

Отже, установивши, що розмір процентів 34,80%, 43,20% не передбачений договором, суд попередньої інстанції дійшов правильного висновку про безпідставність позовних вимог про стягнення процентів, розмір яких визначений на рівні процентної ставки 34,80%, 43,20%.

Як вбачається із матеріалів справи, у відзиві на позовну заяву відповідач заявила про пропуск банком строку позовної давності та необхідності застосування наслідків його спливу (а.с. 59).

Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (ст. 256 ЦК України).

Водночас, перш ніж застосовувати позовну давність, суд повинен з'ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв'язку зі спливом позовної давності.

Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність установлюється тривалістю у три роки.

У ч. 4 ст. 267 ЦК України передбачено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові.

За змістом ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

З матеріалів справи вбачається, що строк дії кредитного договору визначений строком дії кредитної картки - по січень 2015 року (а.с. 9, 10, 62).

Останнє погашення заборгованості за кредитом відповідач вчинила 20 травня 2014 року (а.с. 82).

Строк дії кредитного договору закінчився 31 січня 2015 року .

Встановивши, що з позовом про стягнення заборгованості банк звернувся 14 березня 2018 року (а.с. 47), суд першої інстанції дійшов вірного висновку про пропуск позивачем строку позовної давності, як до основної вимоги про стягнення заборгованості за тілом кредиту, так і за додатковими вимогами щодо стягнення відсотків за користування кредитом, а також неустойки.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, оскільки судом правильно встановлені фактичні обставини справи, рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Крім того, місцевий суд обґрунтовано відхилив доводи позивача про необхідність застосування збільшеного строку позовної давності - 50 років, про який зазначено у п. 1.1.7.31 Умові і правил надання банківських послуг, зазначивши, що збільшений строк позовної давності не може бути застосований до кредитних правовідносин між сторонами, оскільки відсутня письмова згода позичальника на збільшення позовної давності, відповідно до положення частини першої статті 259 ЦК України.

Відмовляючи у задоволенні позову за підстав пропуску кредитором строку позовної давності, місцевий суд правильно застосував зазначену норму матеріального права, дійшов обґрунтованого висновку, що збільшення позовної давності до 50 років потребувало дотримання сторонами встановленої законом письмової форми шляхом укладення відповідного договору, який боржник мав би підписати. За відсутності зазначеного, вважати, що відбулася домовленість між сторонами про зміну тривалості позовної давності, не має.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Відповідно до приписів частини третьої статті 12 ЦПК України, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У апеляційній скарзі позивач вказує, що строк позовної давності переривався вчиненням відповідачем дій на погашення заборгованості, а саме:

09 січня 2015 року сплачено 17 грн 38 коп.,

18 січня 2015 року сплачено 65 грн,

09 лютого 2015 року сплачено 65 грн,

06 березня 2015 року сплачено 16 грн 78 коп., що свідчить про визнання відповідачем заборгованості та дотримання банком строків звернення з позовом до суду.

Апеляційний суд з вказаними доводами не погоджується з наступних підстав.

Наданим позивачем розрахунком заборгованості підтверджуються зарахування на погашення заборгованості зазначених позивачем сум 09 січня 2015 року, 18 січня 2015 року, 09 лютого 2015 року та 06 березня 2015 року, проте з виписки по рахунку вбачається, що погашення здійснювались не особисто відповідачем, а шляхом автоматичного погашення за рахунок коштів з іншої картки відповідача, тобто з ініціативи банку (а.с. 82).

З огляду на зазначене посилання позивача на визнання заборгованості ОСОБА_1 та вчинення нею дій на її погашення жодними доказами не підтверджені.

Суд апеляційної інстанції визнає, що наведені в апеляційній скарзі доводи висновків суду першої інстанції не спростовують та не належать до тих підстав, із якими процесуальне законодавство пов'язує можливість прийняття судового рішення про скасування чи зміну оскаржуваного рішення.

Відповідно до вимог статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним, обґрунтованим, постановленим з дотриманням вимог матеріального і процесуального права, підстав для його скасування не вбачається.

Враховуючи те, що справа є малозначною у розумінні п. 1 ч. 6 ст. 19, ч. 4 ст. 274 ЦПК України, тому відповідно до приписів п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України постанова не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381 - 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК» залишити без задоволення.

Рішення Буринського районного суду Сумської області від 21 вересня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Повний текст постанови складено 20 березня 2019 року.

Головуючий - В.І. Криворотенко

Судді: О.Ю. Кононенко

С.С. Ткачук