Провадження № 22-ц/4808/743/19
Головуючий у 1 інстанції Бабій О. М.
Суддя-доповідач Бойчук
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 травня 2019 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

судді-доповідача Бойчука І.В.,

суддів: Фединяка В.Д., Девляшевського В.А.,

секретаря Капущак С.В.,

з участю представника ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та його представника,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів, стягнення пені по аліментах та додаткових витрат на утримання дитини за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 25 березня 2019 року під головуванням судді Бабій О.М. у м. Івано-Франківськ,

в с т а н о в и в:

Позивач звернулась в суд із позовом до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів, стягнення пені по аліментах та додаткових витрат на утримання дитини.

Позовні вимоги мотивувала тим, що шлюб між нею та ОСОБА_2 розірвано на підставі рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 24 грудня 2010 року. Від шлюбу вони мають малолітню дочку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Дитина проживає з нею і знаходиться на її утриманні. Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 21 вересня 2011 року стягнуто із ОСОБА_2 на її користь аліменти на утримання дочки в розмірі 300 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття.

Аліментні зобов`язання відповідач не виконує, у зв`язку із чим у нього виникла заборгованість в розмірі 23 400 грн. Розмір присуджених аліментів є недостатнім для належного утримання малолітньої ОСОБА_3 , оскільки є нижчим встановленого законом мінімального розміру аліментів.

ОСОБА_2 є власником та керівником ПП «Ремавто», а тому може сплачувати аліменти у збільшеному розмірі.

Дитина перебуває на диспансерному обліку по стану здоров`я у ЛОР відділенні поліклініки з діагнозом «Хронічний тонзиліт». На її лікування позивач витрачає кошти в розмірі 500 грн щомісячно на придбання ліків, на оздоровлення та відпочинку біля моря в Іспанії не менше 30 000 грн.

Також дитина потребує додаткових витрат у зв`язку із розвитком здібностей. На репетиторство з танців позивач витрачала протягом року 500 грн щомісячно, що в сумі склало 6 000 грн., оплачувала Всеукраїнському союзу тхеквондо протягом двох років по 300 грн щомісячно, витративши 7 200 грн. Оплатити половину додаткових витрат колишній чоловік відмовляється, тому розмір додаткових витрат підлягає стягненню за один рік з урахуванням індексу інфляції та трьох відсотків річних в розмірі 25 047.12 грн.

З урахуванням невиконанням відповідачем обов`язку утримувати дитину просила суд збільшити розмір аліментів, які стягуються на підставі рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 21 вересня 2011 року та стягувати з ОСОБА_2 аліменти в розмірі 2 500 грн щомісячно до досягнення дитиною повноліття, стягнути заборгованість по сплаті аліментів в розмірі 23 400 грн, додаткові витрати на дитину в розмірі 25 047,12 грн та пеню за несплату аліментів в сумі 280 201 грн.

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 25 березня 2019 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково.

Змінено розмір аліментів, які стягуються з ОСОБА_2 та стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання дочки ОСОБА_3 в твердій грошовій сумі 1 300 грн щомісячно до досягнення дитиною повноліття.

Стягнення аліментів у збільшеному розмірі розпочато з дня набрання рішенням законної сили. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в розмірі 704,80 грн.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій зазначила, що рішення ухвалено необґрунтовано, з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Відповідач є власником та керівником Приватного підприємства «РЕМ АВТО» від діяльності якого отримує значні доходи, тому може витрачати на утримання дитини кошти у більшому розмірі.

Надані відповідачем квитанції не підтверджують його участі у матеріальному утриманні доньки.

Щодо стягнення додаткових витрат на утримання дитини апелянт зазначає наступне.

Донька навчається танцям, за відвідування яких апелянт протягом року оплатила 6 000 грн та відвідує курси тхеквандо, на що апелянтом протягом двох років оплачено 7 200 грн.

Крім того, дитина перебуває на диспансерному обліку по стану здоров`я у ЛОР відділенні поліклініки з діагнозом «хронічний тонзиліт», що підтверджується довідкою лікаря від 22 червня 2018 року. Тому донька потребує періодичного лікування, на яке апелянтом витрачаються кошти в сумі 500 грн щомісячно.

Дійти згоди з відповідачем щодо оплати половини додаткових витрат на дитину апелянт не може.

Суд необґрунтовано відмовив у виплаті пені за прострочення сплати аліментів у зв`язку з тим, що відповідач ухилявся від сплати аліментів протягом 78 місяців, а заборгованість відповідно до довідки ДВС ГТУЮ в Івано-Франківській області становила 23 400 грн. пеня, яка підлягає стягненню з відповідача становить 280 201.00 грн.

Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Відповідач подав до суду відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначив, що рішення суду першої інстанції вмотивоване, ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права і не підлягає скасуванню

Твердження апелянта щодо високих доходів відповідача та наявності у нього нерухомості та транспортних засобів не підтверджено доказами та не відповідає дійсності.

Стосовно стягнення з відповідача заборгованості по сплаті аліментів у сумі 23 400 грн зазначає, що така заборгованість ним погашена і це підтверджується довідкою МВ ДВС ГТУЮ в Івано-Франківській області. Тому суд дійшов вмотивованого висновку про відмову за задоволенні вимоги про стягнення пені за несплату аліментів.

Щодо стягнення додаткових витрат на утримання дитини та заборгованості з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення а також трьох процентів річних із простроченої суми відповідач зазначає, що понесення нею таких витрат не підтверджено доказами, а тому не підлягає задоволенню.

Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення сторін та їх представників, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку про залишення апеляційної скарги ОСОБА_1 без задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі з 29 січня 2009 року, який розірвано рішенням Івано-Франківського міського суду від 24 грудня 2010 року (а.с.13).

В шлюбі народилась дочка ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про її народження (а.с.11).

Рішенням суду від 24 грудня 2010 року дитину залишено на проживанні з матір`ю.

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 21 вересня 2011 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у твердій грошовій сумі у розмірі 300 грн щомісячно до досягнення нею повноліття.

ОСОБА_2 зобов`язання по сплаті аліментів не виконував, у зв`язку із чим у нього станом на 01 вересня 2018 року виникла заборгованість в розмірі 23 400 грн, що стверджується довідкою старшого державного виконавця Івано-Франківського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області (а.с.15).

Як вбачається із довідки старшого державного виконавця Івано-Франківського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області на 20.02.2019 заборгованість по сплаті аліментів відсутня (а.с.77).

Відповідно до лікарської довідки ОСОБА_3 знаходиться на «Д» обліку за станом здоров`я у ЛОР відділенні поліклініки з діагнозом «Хронічний тонзиліт» (а.с.17).

ОСОБА_2 працює в ПП «Ремавто», займає посаду директора та за період з 01.08.2018 по 31.01.2019 отримав дохід в розмірі 22 811 грн, що вбачається з довідки (а.с.94).

Позивач працює викладачем в професійному ліцеї автотранспорту і будівництва та за період з лютого 2018 року по січень 2019 року отримала дохід в сумі 4 130.56 грн, що підтверджується довідкою про доходи від 26.02.2019 року.

Положеннями ст. 180 СК України визначено, що батьки зобов`язані утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття.

Частиною 1 та 2 статті 27 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Частина перша статті 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Суд першої інстанції при визначенні розміру аліментів врахував розмір доходів відповідача, його матеріальне становище, стан здоров`я дитини і прийшов до обґрунтованого висновку про визначення аліментів у розмірі 1 300 грн.

Зазначений розмір аліментів є достатнім для забезпечення необхідного розвитку дитини.

Із довідки № БП1 від 25.02.2019 вбачається, що дохід відповідача за його основним місцем роботи у ПП «Ремавто» за період з 01 серпня 2018 року по 31 січня 2019 року склав 22 811 грн.

Таким чином доводи позивача щодо спроможності відповідача сплачувати аліменти у розмірі, вказаному у позовній заяві, не знайшли свого підтвердження і спростовані зібраними доказами у справі.

Відповідно до статті 194 СК України аліменти можуть бути стягнуті за виконавчим листом за минулий час, але не більш як за десять років, що передували пред`явленню виконавчого листа до виконання. Якщо за виконавчим листом, пред`явленим до виконання, аліменти не стягувалися у зв`язку з розшуком платника аліментів або у зв`язку з його перебуванням за кордоном, вони мають бути сплачені за весь минулий час. Заборгованість за аліментами, які стягуються відповідно до ст. 187 цього Кодексу, погашається за заявою платника шляхом відрахувань з його заробітної плати, пенсії, стипендії за місцем їх одержання або стягується за рішенням суду.

Вказана норма матеріального права визначає порядок стягнення аліментів за виконавчим листом за минулий час та заборгованості за аліментами, що утворилася при їх відрахуванні за заявою платника, поданою відповідно до ст. 187 СК України.

Порядок стягнення аліментів на виконання рішення суду передбачений ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження».

Відповідно до ч. 8 цієї статті суд вирішує питання заборгованості лише у разі спору про її розмір.

Таким чином, при відсутності такого спору, заборгованість стягується державним виконавцем відповідно до положень Закону України «Про виконавче провадження».

Згідно з довідкою старшого державного виконавця у відповідача ОСОБА_2 відсутня заборгованість по сплаті аліментів, тому суд дійшов вмотивованого висновку про відмову у задоволенні вимоги щодо стягнення заборгованості по сплаті аліментів.

Згідно ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення.

Суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що позивачем не доведено понесення додаткових витрат на дитину і такі витрати не підтверджені документами та відповідними доказами.

Відповідачем надано квитанції, які свідчать про те, що він приймав активну участь в утриманні дитини та її вихованні, купував одяг, засоби гігієни, продукти харчування, іграшки та інші необхідні речі, що свідчить про те, що він витрачав на доньку більшу суму, ніж 300 грн присуджених аліментів.

Відповідно до ч. 1 ст. 196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.

Згідно розрахунку, наданого позивачем неустойка (пеня) за прострочення сплати аліментів на утримання дитини за період за 2012-2018 роки включно складає 280 201 грн. При цьому пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення.

Зобов`язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинне виконуватися щомісяця, тому при розгляді спорів про стягнення на підставі частини першої статті 196 СК України пені від суми несплачених аліментів суд повинен з`ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установити строк до якого кожне із цих зобов`язань мало бути виконане, та з урахуванням установленого - обчислити розмір пені виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму.

Апеляційний суд зазначає, що наявний у справі розрахунок пені, проведений позивачем та її представником, не відповідає вищезазначеним правилам обчислення пені.

Разом з тим, позивачем не доведено, що ОСОБА_2 ухилявся від сплати аліментів та участі в матеріальному утриманні доньки, а зібрані у справі докази спростовують такі доводи апелянта. Позивач не заперечувала і встановлено судом, що з часу призначення аліментів на дитину відповідач добровільно виконував обов`язок по їх оплаті у значно більшому розмірі ніж 300 грн щомісячно. Тому суд дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позову в цій частині.

При визначенні розміру аліментів, що підлягають стягненню з ОСОБА_2 суд врахував обставини справи, розмір доходу батька дитини та доходи матері та дійшов обґрунтованого висновку, що визначений судом розмір аліментів є достатнім і необхідним для належного розвитку дитини та її матеріального утримання. Тому доводи апелянта ОСОБА_1 щодо необхідності визначення аліментів у більшому розмірі не відповідають обставинам справи.

Апеляційний суд приходить до переконання, що судом першої інстанції постановлено рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права, тому його слід залишити в силі. Доводи апеляційної скарги не спростовують обґрунтованості рішення суду і підстав для його скасування з мотивів, наведених у скарзі, не встановлено.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 381-384, 390 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 25 березня 2019 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 05 червня 2019 року.

Судді: І.В. Бойчук

В.Д. Фединяк

В.А. Девляшевський