Справа № 712/6-201/2009
П О С Т А Н О В А

Іменем України

11 червня 2019 року м. Ужгород

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах Закарпатського апеляційного суду в складі:

головуючого Собослой Г.Г.,

суддів: Джуга С.Д., Куштан Б.П.,

секретаря: Балаж Н.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Ужгородського міськрайонного суду від 29 травня 2009 року у справі №712/6-201/2009 (Головуючий: Король Ю.А.), -

встановила:

Головний державний виконавець районного відділу державної виконавчої служби Ужгородського міськрайонного управління юстиції Хваста С.В. звернувся до суду з поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за кордон гр. ОСОБА_1 з вилученням закордонного паспорта.

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду від 29 травня 2009 року дане подання задоволено.

Не погоджуючись із вказаною ухвалою ОСОБА_1 оскаржив її в апеляційному порядку. В апеляційній скарзі просить ухвалу суду скасувати та відмовити в задоволенні подання. В обґрунтування скарги посилається на порушення судом норм процесуального права.

Учасники справи в судове засідання не з`явилися, будучи належним чином повідомленими про час і місце судового розгляду, а відтак колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за їх відсутності, згідно приписів ч.2 ст.372 ЦПК України.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, вважає, що така не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Встановлено, що на виконанні в районному відділі державної виконавчої служби Ужгородського міськрайонного управління юстиції знаходиться виконавчий лист №2п-5411/08 виданий 03.02.2008 року Ужгородським міськрайонним судом про стягнення з ОСОБА_1 на користь АБ «Київська Русь» суми боргу в розмірі 193 397,58 грн. та 1 730 грн. відшкодування судових витрат.

В процесі виконання даного виконавчого провадження державний виконавець звернувся до суду із поданням про тимчасове обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за кордон.

Задовольняючи дане подання суд виходив з його обґрунтованості.

З даним висновком суду першої інстанції колегія суддів погоджується виходячи з наступного.

Відповідно до ст.377-1 ЦПК України (у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) питання про тимчасове обмеження боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби за поданням державного виконавця або за місцезнаходженням виконавчого округу за поданням приватного виконавця. Суд негайно розглядає подання, зазначене в частині першій цієї статті, без виклику чи повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного виконавця, приватного виконавця.

Згідно з положеннями ст.6 Закону України «Про порядок виїзду з України та в`їзд в Україну громадян України» громадянинові України може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон, зокрема, у випадках, якщо діють неврегульовані аліменти, договірні чи інші невиконані зобов`язання до виконання зобов`язань або розв`язання спору за погодження сторін у передбачених законом випадках, або забезпечення зобов`язань заставою, якщо інше не передбачено міжнародними договорами України, або він ухиляється від виконання зобов`язань, до виконання зобов`язань.

Під поняттям «ухилення від виконання зобов`язань, покладених на боржника рішенням» належить розуміти будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов`язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов`язок у нього є всі реальні можливості і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об`єктивні обставини.

Згідно з вимогами п.18 ст.11 Закону України «Про виконавче провадження» у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, у процесі здійснення виконавчого провадження державний виконавець має право звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням.

Поряд з цим, про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням зобов`язань у виконавчому провадженні може свідчити невиконання ним своїх обов`язків, передбачених ч.6 ст.12 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції чинній на час виникнення цих правовідносин), боржник зобов`язаний утримуватися від вчинення дій, які унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення; надавати у строк, установлений державним виконавцем, достовірні відомості про свої доходи та майно, у тому числі про майно, яким він володіє спільно з іншими особами, про рахунки у банках чи інших фінансових установах; своєчасно з`являтися за викликом державного виконавця; письмово повідомляти державному виконавцю про майно, що перебуває в заставі або в інших осіб, а також про кошти та майно, належні боржникові від інших осіб.

Фактично доводи апеляційної скарги зводяться до недоведеності факту ухилення боржника від виконання зобов`язання.

Із цього приводу колегія суддів зауважує, що поняття «ухилення від виконання зобов`язань, покладених на боржника рішенням» варто розуміти як будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов`язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов`язок у нього є всі реальні можливості (наприклад, наявність майна, грошових коштів тощо) і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об`єктивні обставини (непереборної сили, події тощо).

Будь-яких доказів щодо поважних причин невиконання рішення суду апелянтом не надано. Натомість дії боржника свідчать про умисну бездіяльність, яка спрямована на невиконання рішення суду.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.14 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

У контексті наведеного колегія суддів вважає, що застосування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України боржника зможе забезпечити виконання рішення суду, яке набрало законної сили та є чинним, але дотепер залишається невиконаним у зв`язку зі свідомим ухиленням боржника від виконання судового зобов`язання.

За правилами ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив правильне по суті та справедливе судове рішення.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для скасування оскарженого судового рішення, оскільки повністю спростовуються установленими як у суді першої інстанції, так і під час апеляційного перегляду, обставинами справи.

Керуючись п.1 ч.1 ст.374, ст.ст.375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України,-

постановила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Ужгородського міськрайонного суду від 29 травня 2009 року залишити без змін.

Постанова оскарженню не підлягає.

Повний текст постанови складено 14 червня 2019 року.

Головуючий

Судді: