ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 641/8763/18 Головуючий суддя І інстанції Боговський Д.Є.
Провадження № 22-ц/818/1272/19 Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: Справи щодо стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг, телекомунікаційних послуг, послуг телебачення та радіомовлення з урахуванням індексу інфляції та трьох відсотків річних, нарахованих заявником на суму заборгованості
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2019 року м. Харків.

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого судді Яцини В.Б.,

суддів колегії: Кіся П.В., Хорошевського О.М.,

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на ухвалу Комінтернівського районного суду м. Харкова від 26 грудня 2018 року, постановлену у складі судді Боговського Д.Є., по цивільній справі за заявою Комунального підприємства «Жилкомсервіс» про видачу судового наказу за вимогою про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій з ОСОБА_3, ОСОБА_4,

В С Т А Н О В И В :

У листопаді 2018 року КП «Жилкомсервіс» звернулось до суду з заявою про видачу судового наказу за вимогою про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій з ОСОБА_3, ОСОБА_4.

Комінтернівським районним судом м. Харкова 10.12.2018 було видано судовий наказ про стягнення з ОСОБА_3, ОСОБА_4 заборгованості за житлово-комунальні послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій в сумі 4170,17 грн. Вирішено питання про судові витрати.

ОСОБА_3, ОСОБА_4 20.12.2018 звернулись до Комінтернівського районного суду м. Харкова з заявою про скасування зазначеного наказу.

Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 26 грудня 2018 року повернуто без розгляду заяву ОСОБА_3, ОСОБА_4 про скасування судового наказу по цивільній справі за заявою КП «Жилкомсервіс» про видачу судового наказу за вимогою про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій з ОСОБА_3, ОСОБА_4

В апеляційній скарзі ОСОБА_3, ОСОБА_4 просять зазначену ухвалу суду скасувати та постановити нову, якою задовольнити заяву про скасування судового наказу.

В обґрунтування скарги зазначено, що оскаржувана ухвала постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права і є такою, що не відповідає фактичним обставинам справи.

Зазначено, що повертаючи заяву, суд першої інстанції безпідставно послався на те, що за подання заяви про скасування судового наказу необхідно сплачувати судовий збір, оскільки п. 2 ч. 2 ст. 3 Закону України «Про судовий збір» передбачено, що за подання такої заяви судовий збір не сплачується. Вважають, що при конкуренції двох спеціальних норм, які застосовані в даній ситуації слід зважати на те, що норма, за якою особа звільнена від сплати судового збору є чинною та діючою. Дія такої норми не зупинена, не відмінена та не скасована, а тому підлягає застосуванню. Послались на те, що суду слід було зважити на загальновизнані принципи, які підлягають до застосування судами України. Зокрема, зазначили про принципи верховенства права та окремі елементи цього принципу, такі як законність та «право на суд» (доступ до суду), про які йдеться в ст. ст. 3, 8 Конституції України, Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та у рішеннях Європейського Суду з прав людини при тлумаченні її положень.

На час розгляду по суті апеляційної скарги від учасників справи відзиву не надійшло.

Частина третя статті 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, лише якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від нього.

Відповідно до ст. 368 ЦПК України суд апеляційної інстанції розглянув справу за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими для апеляційного провадження, які передбачені у ч. 2 ст. 369 ЦПК України, з огляду на те, що позивачем подано апеляційну скаргу на ухвалу про повернення заяви заявникові, оскарження якої передбачено п. 6 ч. 1 ст. 353 ЦПК України, без повідомленням учасників справи.

Згідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до вказаних норм ЦПК України, вислухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

У статті 263 ЦПК України визначені наступні вимоги до законності і обґрунтованість судового рішення:

1. Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

2. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

3. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

4. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

5. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам ухвала суду першої інстанції відповідає.

Судом першої інстанції встановлено, що Комінтернівським районним судом м. Харкова 10 грудня 2018 року видано судовий наказ про стягнення з ОСОБА_3, ОСОБА_4 на користь КП «Жилкомсервіс» заборгованості за житлово-комунальні послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій в розмірі 4170,17 грн. та сплаченого судового збору в розмірі 176,20 грн.

Боржники ОСОБА_3, ОСОБА_4 звернулись до суду із заявою про скасування вказаного судового наказу із посиланням на те, що відсутні докази на підтвердження надання послуг, заявлена сума заборгованості не відповідає дійсності.

В порушення положень ч. 5 ст. 170 ЦПК України до заяви про скасування судового наказу не було додано документ, що підтверджує сплату судового збору (ставка судового збору за подання заяви про скасування судового наказу становить 0,05 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що станом на 01.01.2018 дорівнює 88,10 грн.).

Повертаючи без розгляду заяву, суд першої інстанції свої висновки мотивував тим, що з огляду на відсутність вказаного документу про сплату судового збору заявники подали неналежно оформлену заяву про скасування судового наказу, що є підставою для повернення її без розгляду згідно із ч. 6 ст. 170 ЦПК України.

Суд апеляційної інстанції погоджується з такими висновками районного суду.

У статті 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Суд та учасники судового процесу зобов'язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, зокрема: 1) верховенство права; 6) пропорційність;12) відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

У ст. 10 ЦПК України визначено принцип верховенство права та законодавство, відповідно до якого суд вирішує справи:

1. Суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.

2. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

3. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України.

4. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов'язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов'язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Нормою ч. 1 ст. 5 ЦПК України передбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ч. 6 ст. 170 ЦПК України у разі подання неналежно оформленої заяви про скасування про скасування судового наказу суддя постановляє ухвалу про її повернення без розгляду.

Нормою п. 1 ч. 5 ст. 170 ЦПК України передбачено, що до заяви про скасування судового наказу додається документ, що підтверджує сплату судового збору.

З матеріалів справи вбачається, що при зверненні до суду з заявою про скасування судового наказу ОСОБА_3, ОСОБА_4 не було сплачено судовий збір у розмірі 0,05 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що станом на 01.01.2018 дорівнює 88,10 грн.

Колегія суддів відхиляє доводи скарги про те, що заявники не повинні були сплачувати судовий збір на підставі п. 2 ч. 2 ст. 3 Закону України «Про судовий збір» з огляду на наступне.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 3 Закону України «Про судовий збір» судовий збір не справляється за подання заяви про скасування судового наказу.

Проте, 03 жовтня 2017 року Законом України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» №2147-VIII, який набрав чинності 15 грудня 2017 року, доповнено п.п. 4-2 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» згідно якого за подання до суду заяви про скасування судового наказу сплачується судовий збір у розмірі 0.05 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно до принципу правової визначеності, який є складовим елементом принципу верховенства права: наступний закон скасовує попередній закон, ухвалений з того ж питання (Lex posterior derogat priori). Тому суд апеляційної інстанції вважає вірним висновок районного суду, який відповідає наведеним нормам права, п. 1 ч. 5 ст. 170 ЦПК України, п.п. 4-2 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», що були прийняті пізніше, згідно яких ОСОБА_3 та ОСОБА_4 при поданні до суду заяви про скасування судового наказу зобов'язані сплатити судовий збір у розмірі 0.05 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

У даному випадку колегія суддів не вбачає порушення права на доступ до суду, передбачений у п. 1 ст. 6 Конвенції Про захист прав людини і основоположних свобод 1950р. та принципу верховенства права. За змістом вказаного правила про сплату судового збору, передбаченого законом, воно є певним фільтром від малозначних скарг та забезпечує необхідні в таких випадках витрати суду, пов'язані з їх розглядом. ОСОБА_3 та ОСОБА_4 не заявили суду про свою неплатоспроможність, тому сам по собі розмір судового збору, 88,10 грн., не є для них значною сумою, яку вони не спроможні сплатити. Внаслідок повернення заяви без розгляду ОСОБА_3 і ОСОБА_4 не втратили право на судовий захист, оскільки після сплати вказаної суми судового збору, вини можуть знову подати заяву про скасування судового наказу.

Наведене свідчить, що у даному випадку повернення заяви з мотивів несплати судового збору не є надмірним процесуальним тягарем для ОСОБА_3 і ОСОБА_4 і не порушує їх право на справедливий суд.

З огляду на те, що оскаржене судове рішення відповідає нормам матеріального і процесуального права, доводи скарги висновків суду не спростовують, колегія суддів на підставі ст. 375 ЦПК України залишає скаргу без задоволення, а оскаржувану ухвалу - без змін.

Керуючись ст.ст. 259, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 381-384, 389-391 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 та ОСОБА_4 - залишити без задоволення.

Ухвалу Комінтернівського районного суду м. Харкова від 26 грудня 2018 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, і протягом тридцяти днів з дня проголошення може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення складено 18 березня 2019 року.

Головуючий -

В.Б. Яцина

Судді -

П.В. Кісь.

О.М. Хорошевський.