ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 березня 2019 року

м.Харків

справа № 641/5020/17

провадження № 22-ц/818/2110/19

Харківський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справах:

Головуючого : Колтунової А.І.,

суддів: Кругової С.С., Маміної О.В.

за участю: секретарів - Семикрас О.В.

учасників справи :

позивача - ОСОБА_1

представника позивача - ОСОБА_2

відповідача - ОСОБА_3

представника відповідача - ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про спонукання до виконання мирової угоди за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 01 грудня 2017 року, постановлене під головуванням судді Курганниковою О.А., в залі суду в м. Харкові, -

ВСТАНОВИВ:

04 серпня 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про спонукання до виконання мирової угоди.

В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що ухвалою Київського районного суду міста Харкова від 10 лютого 2015 року визнано мирову угоду, укладену між сторонами у справі за позовом ОСОБА_3 до нього, третя особа - Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради про позбавлення батьківських прав та за його зустрічним позовом до ОСОБА_3, третя особа - Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради, про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною.

Після набрання чинності вказаною ухвалою ОСОБА_3 категорично відмовлялася виконувати умови мирової угоди, чинила йому перешкоди у спілкуванні з сином.

На виконання вказаної ухвали він отримав виконавчий лист, пред'явив його до виконавчої служби, але йому було відмовлено у відкритті виконавчого провадження через невідповідність виконавчого документа вимогам Закону України «Про виконавче провадження».

Після цього він звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3, третя особа - Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Виконавчого комітету Харківської міської ради про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною.

Рішенням Комінтернівського районного суду міста Харкова від 17 вересня 2015 року, зміненим рішенням апеляційного суду Харківської області від 22 грудня 2015 року, його позовні вимоги було задоволено частково та встановлено інші, відмінні від умов мирової угоди, години спілкування з сином.

Після набрання законної сили вказаними судовими рішеннями він звернувся до Комінтернівського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції для їх виконання.

В той же час він намагався поспілкуватися з сином поза виконавчим провадженням згідно з графіком, встановленим апеляційним судом Харківської області, проте ОСОБА_3 продовжувала чинити йому суттєві перешкоди у спілкуванні з дитиною та оскаржила зазначені рішення в касаційному порядку.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27 квітня 2016 року рішення Комінтернівського районного суду міста Харкова від 17 вересня 2015 року та рішення апеляційного суду Харківської області від 22 грудня 2015 року скасовано, а справа направлена на новий розгляд до Комінтернівського районного суду міста Харкова.

Судом першої інстанції зазначені позовні вимоги були залишені без розгляду.

Отже, зараз його участь у вихованні дитини регулюється вищезазначеною мировою угодою.

За кожним фактом порушення ОСОБА_3 умов мирової угоди він звертався з відповідними заявами до Комінтернівського районного відділу Харківського міського управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ в Харківській області та Служби у справах дітей Комінтернівського району міста Харкова, в яких просив запобігти подальшому порушенню його прав, вжити заходів до ОСОБА_3 стосовно виконання нею умов мирової угоди.

В подальшому рішенням Комінтернівського районного суду міста Харкова від 20 квітня 2017 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Харківської області від 01 червня 2017 року, його позовні вимоги до ОСОБА_3 про розірвання мирової угоди, затвердженої ухвалою Київського районного суду міста Харкова від 10 лютого 2015 року, залишено без задоволення.

Через грубе порушення відповідачем умов мирової угоди та її категоричним небажанням вирішити питання щодо його участі у вихованні дитини, а також через суттєві порушення його батьківських прав з боку ОСОБА_3 він вимушений звертатися до суду із цим позовом.

Враховуючи викладене, ОСОБА_1 просив зобов'язати ОСОБА_3 виконати умови мирової угоди.

Рішенням Комінтернівського районного суду міста Харкова від 01 грудня 2017 року ухвалено спонукати ОСОБА_3 до виконання мирової угоди, укладеної між ОСОБА_1 та ОСОБА_3, затвердженої ухвалою Київського районного суду міста Харкова 10 лютого 2015 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1, третя особа - Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради, про позбавлення батьківських прав та зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа - Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради, про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_3 подано апеляційну скаргу, в якій вона просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду фактичним обставинам по справі. Вказує, що матеріалами справи не підтверджено невиконання нею умов мирової угоди та позивачем обрано неналежний спосіб захисту. Також зазначає, що захистити порушення, невиконання або неналежне виконання визнаної судом мирової угоди шляхом зобов'язання виконати умови такої мирової угоди, з урахуванням того, що ухвала суду про визнання мирової угоди є судовим рішенням і підлягає виконанню у порядку виконання судових рішень, неможливо.

Постановою апеляційного суду Харківської області від 23 січня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилено, рішення Комінтернівського районного суду міста Харкова від 01 грудня 2017 року залишено без змін.

У лютому 2018 року ОСОБА_3 подала до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Комінтернівського районного суду міста Харкова від 01 грудня 2017 року та постанову апеляційного суду Харківської області від 23 січня 2018 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права і порушення норм процесуального права, просила скасувати оскаржувані судові рішення та направити справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постановою Верховного Суду від 20 лютого 2019 року касаційну скаргу ОСОБА_3 задоволено частково, постанову апеляційного суду Харківської області від 23 січня 2018 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_3 та її представник ОСОБА_4 підтримували апеляційну скаргу.

ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 проти задоволення апеляційної скарги заперечували.

Вислухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з таких підстав.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про спонукання до виконання мирової угоди суд першої інстанції виходив із того, що в мировій угоді, затвердженій Київським районним судом міста Харкові 10 лютого 2015 року, не передбачені заходи примусового виконання судового рішення. Відповідачем умови мирової угоди в добровільному порядку не виконуються.

У зв'язку з чим, суд зазначив, що оскільки мирова угода є правочином, не визнана недійсною та є чинною, то є правові підстави для задоволення позову про спонукання до виконання зазначеної мирової угоди.

Колегія суддів частково погоджується з висновками суду першої інстанції з таких підстав.

Із матеріалів справи вбачається, що згідно зі свідоцтвом про народження від 25 липня 2009 року серії АДРЕСА_1, виданим Відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Харкову Харківського міського управління юстиції, батьками малолітнього ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, є ОСОБА_1 та ОСОБА_3 (а.с. 14 том 1).

Після розірвання шлюбу між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 дитина залишилась проживати з матір'ю за їх сумісною згодою.

13 жовтня 2012 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 було укладено нотаріально посвідчений договір щодо здійснення батьківських прав, відповідно до якого місцем проживання дитини було визначено місце проживання матері.

10 лютого 2015 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1, третя особа - Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради про позбавлення батьківських прав та зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною, між сторонами було укладено мирову угоду, визнану ухвалою Київського районного суду міста Харкова від 10 лютого 2015 року (а.с. 17-20 том 1).

Відповідно до статті 175 Цивільного процесуального кодексу України від 18 березня 2004 року, в редакції, чинній на час визнання мирової угоди (далі -ЦПК України, 2004 року) мирова угода укладається сторонами з метою врегулювання спору на основі взаємних поступок і може стосуватися лише прав та обов'язків сторін та предмета позову.

Сторони можуть укласти мирову угоду і повідомити про це суд, зробивши спільну заяву. Якщо мирову угоду або повідомлення про неї викладено в адресованій суду письмовій заяві сторін, ця заява приєднується до справи.

До ухвалення судового рішення у зв'язку з укладенням сторонами мирової угоди суд роз'яснює сторонам наслідки такого рішення, перевіряє, чи не обмежений представник сторони, який висловив намір вчинити ці дії, у повноваженнях на їх вчинення.

У разі укладення сторонами мирової угоди суд постановляє ухвалу про закриття провадження у справі.

Закриваючи провадження у справі, суд за клопотанням сторін може постановити ухвалу про визнання мирової угоди. Якщо умови мирової угоди суперечать закону чи порушують права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у визнанні мирової угоди і продовжує судовий розгляд.

Суд не визнає мирової угоди у справі, в якій одну із сторін представляє її законний представник, якщо його дії суперечать інтересам особи, яку він представляє.

Із матеріалів справи вбачається, що вищезазначена мирова угода була визнана судом. Ухвала суду набрала чинності, підлягає виконанню сторонами.

За змістом мирової угоди не передбачені заходи її примусового виконання, не зазначено це і в ухвалі суду.

Судом при розгляді справи встановлено, що у квітні 2015 року ОСОБА_1 звертався з позовом до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди у зв'язку з невиконанням відповідачем мирової угоди.

Рішенням Комінтернівського районного суду міста Харкова від 06 жовтня 2015 року в задоволенні позовних вимог було відмовлено (а.с. 122-124 том 1).

Ухвалою апеляційного суду Харківської області від 16 грудня 2015 року рішення суду першої інстанції залишено без змін (а.с. 125-127 том 1).

Зазначеним судовим рішенням встановлено, що будь - яких беззаперечних доказів щодо невиконання ухвали суду відповідачкою без поважних причин позивачем не надано (а.с. 127 том 1).

Рішенням Київського районного суду міста Харкова від 07 вересня 2015 року відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_6 до ОСОБА_1 про розірвання мирової угоди.

Рішенням Київського районного суду міста Харкова від 08 липня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Харківської області від 10 листопада 2016 року, були задоволені позовні вимоги ОСОБА_3 та визначено місце проживання малолітнього ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, разом з матір'ю - ОСОБА_3

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 про встановлення місця проживання дитини з батьком - відмовлено (а.с. 135-142 том 1).

04 липня 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про розірвання мирової угоди з тих підстав, що відповідач ухиляється від її виконання (а.с. 149-159 ).

Рішенням Комінтернівського районного суду міста Харкова від 20 квітня 2017 року було відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_7, третя особа - Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради про розірвання мирової угоди.

Ухвалою апеляційного суду Харківської області від 01 червня 2017 року рішення суду першої інстанції залишено без змін (а.с. 146- 148 том 1).

Постановою державного виконавця Комінтернівського відділу державної служби Харківського міського управління юстиції від 01 квітня 2015 року відмовлено у прийнятті до провадження виконавчого документа, виданого на підставі ухвали Київського районного суду міста Харкова від 10 лютого 2015року про визнання мирової угоди, та у відкритті виконавчого провадження з примусового виконання судового рішення (а.с. 21 том 1).

Законом України «Про виконавче провадження», в редакції від 21 квітня 1999 року, а саме, пунктом 5 статті 3, було передбачено, що мирові угоди, які визнані судом, відносяться до рішень, що підлягають виконанню державною виконавчою службою.

Проте, Законом України від 18 листопада 2003 року № 1255 «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» положення пункту 5 статті 3 Закону України «Про виконавче провадження» виключено.

Отже, на час набрання чинності судовим рішенням про визнання мирової угоди та закриття провадження у справі, зазначена ухвала не відносилась до судових рішень, які підлягали виконанню державною виконавчою службою.

Відповідно до правових позицій, викладених у постановах Верховного Суду України від 23 вересня 2015 року у справі № 6-274цс15 та від 11 листопада 2015 року у справі № 6-342цс15, зазначено, що у разі невиконання однією зі сторін зобов'язань за умовами мирової угоди інша сторона угоди не позбавлена можливості звернутися до суду з позовом про спонукання до виконання мирової угоди.

З огляду на викладене, колегія суддів не погоджується з доводами апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 обраний неналежний спосіб захисту.

В зазначеній частині колегія суддів вважає апеляційну скаргу необґрунтованою.

В підтвердження факту неналежного виконання ОСОБА_3 умов мирової угоди ОСОБА_1 посилався на заяви, з якими він звертався до Управління служби у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради протягом 2015 - 2017 років (а.с. 27-60 том 1), звернення до органів РВ ХМУ ГУМВС України в Харківській області (а.с. 73-76 том 1), а також акти, складені за участю його та інших сторонніх осіб про те, що в обумовлений мировою угодою час зустріч з сином ОСОБА_3 не відчиняла двері квартири, не відповідала на його телефонні дзвінки (а.с. 78-81 том 1).

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_3 про те, що зазначеним доказам була надана належна правова оцінка судовими рішеннями, які набрали законної сили, колегія суддів вважає такими, що заслуговують на увагу.

В рішенні Комінтернівського районного суду міста Харкова від 06 жовтня 2015 року про стягнення моральної шкоди зазначено про те, що позивачем не надано беззаперечних доказів щодо невиконання відповідачем мирової угоди та ухвали суду (а.с. 122-127 том 1).

Зазначеним судовим рішенням був проаналізований період з лютого по жовтень 2015 року.

В інших судових рішеннях, які набрали законної сили, у спорах між ОСОБА_1 та ОСОБА_3, у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про розірвання мирової угоди, визначення місця проживання дитини, було відмовлено з інших підстав (а.с. 135-142 том 1, а.с. 144-148 том 1). Проте, зазначені докази були предметом розгляду судів як першої, так і апеляційної інстанції.

Із вищенаведених заяв ОСОБА_1 до Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради вбачається, що він повідомляв зазначені органи про невиконання ОСОБА_3 умов мирової угоди.

З наданих ОСОБА_1 відповідей вбачається, що ці органи вживали заходи щодо усунення перешкод у вихованні дитини батьком, а саме, ОСОБА_3 запрошувалася на співбесіду, з нею проводилася розмова у телефонному режимі. Але, ОСОБА_3 факт того, що вона чинила перешкоди позивачу у спілкуванні з дитиною заперечувала. Посилалась, що в деяких випадках син сам відмовлявся від спілкування з батьком (а.с. 61-63 том 1, а.с. 65, 67, 68, 69, 70, 71, 72 том 1).

Із висновків Комінтернівського РВ ХМУ ГУМВС України в Харківській області вбачається, що між колишнім подружжям ОСОБА_1 та ОСОБА_3 є спір щодо виховання дитини ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Працівники поліції здійснювали виїзди за місцем проживання ОСОБА_3, яка пояснювала, що не перешкоджає побаченням батька з дитиною, проте, бували випадки коли син не бажав з ним спілкуватися. Крім того, в деяких випадках дитина була хвора або знаходилась на оздоровленні, у зв'язку з чим він був відсутній за місцем проживання (а.с. 73-77 том 1).

Із актів, складених ОСОБА_1 за участю сторонніх осіб, вбачається, що неодноразово у часи, передбачені умовами мирової угоди, ОСОБА_1 приїздив за місцем проживання ОСОБА_3 з дитиною, але двері йому не відчиняли, на телефонні дзвінки не відповідали, про причини їх відсутності за місцем проживання не повідомляли.

Проте, зазначені акти були складені протягом березня - травня 2015 року та вони були предметом судового розгляду (а.с. 78-81 том 1).

Відповідно до пункту 2.1 мирової угоди встановлено, що ОСОБА_1 спілкується з дитиною кожні першу та третю суботу місяця, другу та четверту неділю місяця з 10.00 до 19.00 годин; у понеділок та середу кожного тижня з 16.00 до 18.30 годин.

Пунктами 3.4, 3.6, мирової угоди було передбачено, що ОСОБА_3 зобов'язана інформувати ОСОБА_1 про можливі причини відсутності дитини за місцем проживання.

За змістом пункту 3.12 мирової угоди зазначено, що у пункті 2 даної мирової угоди режим спілкування ОСОБА_1 з сином ОСОБА_5 можливий з урахуванням думки дитини. У разі відмови дитини від побачення з батьком, ОСОБА_1 зобов'язується не наполягати, в разі, якщо бажання дитини пов'язане з об'єктивними обставинами, а не зумовлене впливом на останнього інших осіб (а.с. 17-18 том 1).

В суді апеляційної інстанції як ОСОБА_3, так і ОСОБА_1, підтвердили ті обставини, що в визначений за мировою угодою час спілкування в будні дні, а саме, понеділок та середу, ОСОБА_3 знаходиться на роботі, проте, дитина відмовляється від зустрічі з батьком.

Із матеріалів справи вбачається, що з 2016 року ОСОБА_1 спілкується з сином ОСОБА_1 в період знаходження його в навчальному закладі.

Із довідки директора навчально - виховного комплексу № 112 Харківської міської ради Харківської області вбачається, що ОСОБА_1 майже кожного дня відвідує сина на великих перервах, завжди приносить сину солодощі, іграшки, іноді книжки, дитина йде на контакт з батьком (а.с. 166 том 1).

Доказів того, що в визначені мировою угодою дні ОСОБА_1, починаючи з 2016 року, приходив за місцем проживання дитини, але ОСОБА_3 перешкоджала їх зустрічам, при розгляді справи надано не було.

Наявність заяв до органів опіки та піклування, поліції, позовів до судів та ухвалення судових рішень, свідчать про те, що між батьками існує спір щодо виховання дитини.

Все це негативно позначається на психіці дитини. Його відмова від спілкування з батьком поза колективом може бути пов'язана з негативною поведінкою батьків.

Проте, при розгляді справи позивачем не було надано належних та допустимих доказів, що відмова ОСОБА_1 від спілкування з ним є результатом негативної поведінки ОСОБА_3, яка впливала на ставлення дитини до батька.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно зазначив, що мирова угода, укладена між сторонами, зараз не виконується.

Проте, висновки суду, що мирова угода не виконується внаслідок того, що ОСОБА_3 ухиляється від її виконання, чинить перешкоди у спілкуванні сина з батьком, зроблені судом першої інстанції на припущеннях, висновки суду першої інстанції в цій частині не ґрунтуються на доказах.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_3 в цій частині є обґрунтованою, а рішення суду першої інстанції ухвалене без повного з'ясування всіх обставин, що мають значення для справи, висновки суду першої інстанції викладені в рішенні, не відповідають обставинам справи.

За таких обставин, на підставі пунктів 1,3 ч.1 ст. 376 ЦПК України колегія суддів скасовує рішення суду першої інстанції.

При ухвалені нового рішення колегія суддів виходить із того, що мирова угода, укладена між сторонами, яка визнана ухвалою суду, не виконується.

Проте, при розгляді справи не було встановлено належних та допустимих доказів відносно того, що від її виконання ухиляється відповідач, яка навмисно чинить перешкоди щодо спілкування дитини з батьком.

Зібрані у справі докази свідчать про те, що і позивачем, виходячи із поведінки сина, з 2016 року був обраний інший спосіб спілкування з дитиною. В часи, визначені мировою угодою, спілкуватися з сином він не намагається.

Отже, колегія суддів дійшла до висновку, що зараз виконання цієї угоди не буде відповідати інтересам дитини, сприяти налагодженню відносин між батьком та сином.

Враховуючи те, що після лютого 2015 року, часу укладення мирової угоди, внаслідок різних обставин, в тому числі і взаємовідносин між батьками, змінився психологічний стан дитини, його вік, то зараз є доцільним не наполягати на виконанні мирової угоди, а визначити інший час та умови участі батька у вихованні дитини, спілкування з нею, що буде сприяти інтересам дитини та реалізації прав ОСОБА_1 на його участь у вихованні сина та спілкуванні з ним.

За таких обставин, колегія суддів відмовляє у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про спонукання виконання мирової угоди.

Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України суд не перерозподіляє судові витрати у справі, оскільки позивачем понесені витрати по сплаті судового збору при зверненні до суду, відповідачем при зверненні з апеляційною скаргою.

Виходячи із того, що колегія суддів частково задовольняє апеляційну скаргу, то згідно ч.10 ст. 141 ЦПК України звільняє сторони від обов'язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 368, 371, п.2 ч.1 ст. 374, п.п. 1, 3 ч.1 ст. 376, ст. 381-384, ст. 389 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - задовольнити частково.

Рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 01 грудня 2017 року - скасувати.

Ухвалити нове судове рішення.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про спонукання до виконання мирової угоди - відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 25 березня 2019 року.

Головуючий: А.І. Колтунова

Судді: С.С. Кругова

О.В. Маміна