КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 378/1000/16 Головуючий 1 інстанція -Скороход Т.Н.
Провадження № 22-ц/824/1177/2019 Доповідач 2 інстанція - Кулішенко Ю.М.
П О С Т А Н О В А

іменем України

13 березня 2019 року м.Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого судді: Кулішенка Ю.М.,

суддів: Ігнатченко Н.В., Олійника В.І.

за участю секретаря: Зубленка Ю.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргоюДержавної організації, Київський обласний Фонд підтримки індивідуального житлового будівництва на селі на рішення Ставищенкого районного суду Київської області від 03 лютого 2017 року у справі за позовом Державної організації, Київський обласний Фонд підтримки індивідуального житлового будівництва на селі до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2016 року Державна організація, Київський обласний Фонд підтримки індивідуального житлового будівництва на селі звернулась до суду з вказаним позовом. Свої вимоги мотивувала тим, що 22 грудня 2009 року між Фондом та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір № 1202, за умовами якого ОСОБА_3 отримала кошти у розмірі 50 000,00 грн на реконструкцію власного житла, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, на строк 9 років під 3 % річних. Сума кредиту та відсотки за користування сплачуються на розрахунковий рахунок щоквартально з дня видачі кредиту не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним періодом, а за четвертий квартал - до 30 листопада звітного року. З 2015 року позичальник не сплачувала жодного платежу за тілом кредиту, нарахованими відсотками та штрафними санкціями, у результаті чого утворилася заборгованість із повернення державних коштів до Державного бюджету України. Станом на 04 листопада 2016 року заборгованість ОСОБА_3 перед Фондом складає: 19 708,00 грн - зі сплати кредиту, 2 941,56 грн - відсотки за користування кредитом, 71 605,56 грн - штрафні санкції.

Просив стягнути зі ОСОБА_3 вказану суму заборгованості.

Рішенням Ставищенського районного суду Київської області від 03 лютого 2017 року у задоволенні позову Фонду відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, Державна організація Київський обласний Фонд підтримки індивідуального житлового будівництва на селі оскаржив його в апеляційному порядку просив, скасувати рішення та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог, посилаючись на неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Рішенням Апеляційного суду Київської області від 20 квітня 2017 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення про задоволення позову Фонду. Стягнуто зі ОСОБА_3 на користь Фонду заборгованість за кредитним договором від 22 грудня 2009 року № 1202 у сумі 94 255,12 грн, яка складається із: 19 708,00 грн - зі сплати кредиту, 2 941,56 грн - зі сплати відсотків за користування кредитом, 71 605,56 грн - штрафних санкціях, а також судові витрати в сумі 1 979,36 грн.

Постановою Верховного Суду від 03 жовтня 2019 року рішення Апеляційного суду Київської області від 20 квітня 2017 року скасовано в частині стягнення із ОСОБА_3 на користь Державної організації, Київський обласний Фонд підтримки індивідуального житлового будівництва на селі 71 605,56 грн штрафних санкцій скасувати, справу в цій частині передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції згідно ст. 357 ЦПК України в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав:

Згідно із частиною 3 статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів чинних на час вчинення окремих процесуальних дій , розгляду і вирішення справи.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Наведеним вимогам рішення суду в частині стягнення із ОСОБА_3 штрафних санкцій не відповідає.

Судом встановлено, що22 грудня 2009 року між Київсим обласним Фондом ПІЖБ та ОСОБА_3 був укладений кредитний договір № 1202, строком на дев'ять років, згідно з яким ОСОБА_3 отримала кошти у розмірі 50 000,00 грн для добудови житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1. За користування кредитом встановлена плата в розмірі 3 % річних.

Відповідно до умов пункту 2.6 договору відсотки за користування кредитом сплачуються на розрахунковий рахунок або через касу Фонду щоквартально, з дня видачі кредиту, не пізніше п'ятого числа місяця, що настає за звітним періодом, а за 4 квартал - до 30 листопада звітного року.

Пунктом 5.1 кредитного договору передбачено, що позичальник повинен погасити кредит і відсотки за його користування. Згідно з пунктом 6.4 кредитного договору позичальник зобов'язався повертати кредит у терміни, передбачені строковим зобов'язанням. У пункті 7.3 кредитного договору вказано, що у випадку несплати визначеного строковим зобов'язанням платежу, позичальник сплачує Фонду штраф у розмірі 0,5 % від суми невнесеного або не в строк внесеного платежу та відсотки за кожний день прострочки. Пеня та штрафи вносяться на розрахунковий рахунок Фонду.

З 2015 року ОСОБА_3 не сплатила жодного платежу за тілом кредиту, нарахованими відсотками та штрафними санкціями, у результаті чого станом на 04 листопада 2016 року утворилася заборгованість із повернення державних коштів до Державного бюджету в сумі 94 255,12 грн, яка складається із: 19 708,00 грн - зі сплати кредиту, 2 941,56 грн - зі сплати відсотків за користування кредитом та 71 605,56 грн - штрафні санкції.

Вирішуючи позов в частині стягнення штрафних санкцій колегія суддів виходить із наступного:

Відповідно до положень ст.ст. 525-526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язань або одностороння зміна його умов не допускається.

Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

Якщо в зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін).

Згідно із статтею 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

За ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.

Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України).

За правилами статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до частини другої статті 258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік.

Статтею 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

Стаття 266 ЦК України передбачає, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо).

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Нормою частини третьої статті 267 ЦК України встановлено, що суд застосовує позовну давність лише за заявою сторони у спорі, зробленою до ухвалення судом рішення.

21 грудня 2016 року під час розгляду справи судом першої інстанції ОСОБА_4 заявила колопотання про застосування строків позовної дасності. ( а.с. 93).

Рішення суду першої інстанції ухвалено з порушенням норм матеріального і процесуального права і підлягає скасуванню в частині стягнення неустойки з ухваленням нового рішення в цій частині відповідно до вимог ст. 374, 376 ЦПК України.

Колегія суддів. дійшла висновку про стягнення неустойки лише в межах річного строку позовної давності, зазначеного у пункті першому частини другої статті 258 ЦК України в розмірі 28673,25 грн.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381, 382, 389 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Державної організації, Київський обласний Фонд підтримки індивідуального житлового будівництва на селі задовольнити частково.

Рішення Ставищенкого районного суду Київської області від 03 лютого 2017 року в в частині стягнення із ОСОБА_3 на користь Державної організації, Київський обласний Фонд підтримки індивідуального житлового будівництва штрафних санкцій скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення.

Стягнути із ОСОБА_3 на користь Державної організації Київський обласний Фонд підтримки індивідуального житлового будівництва на селі заборгованість за штрафними санкціями за кредитним договором № 1202 від 22 грудня 2009 року в розмірі 28673,25 грн. ( двадцять вісім тисяч шістсот сімдесят три гривні двадцять пять копійок).

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий:

Судді: