Провадження № 22-ц/801/900/2019
Головуючий у суді 1-ї інстанції Ан О. В.
Доповідач:Войтко Ю. Б.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 червня 2019 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з цивільних справ:

головуючого (судді-доповідача): Войтка Ю.Б.,

суддів Міхасішина І.В., Стадника І.М.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

розглянув в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 19 лютого 2019 року, ухвалене під головуванням судді Ан О.В. в м. Вінниці, зі складенням його повного тексту 22 лютого 2019 року,

у цивільній справі №127/33213/18 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів,

встановив:

У грудні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з вказаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, який на підставі рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 14 травня 2018 було розірвано. Від шлюбу у сторін є малолітня донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка проживає з позивачем та перебуває на її утриманні. На даний час позивач фактично самостійно утримує спільну з відповідачем доньку, оскільки добровільно взяті на себе зобов`язання останній не виконує, належної матеріальної допомоги не надає, що й стало підставою звернення позивача до суду.

За наведених обставин позивач просила суд стягнути на її користь з ОСОБА_2 на утримання малолітньої доньки ОСОБА_3 щомісячно аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 5000,00 гривень, що підлягають індексації, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з дня подачі заяви до суду, і до досягнення дитиною повноліття.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 19 лютого 2019 року позовні вимоги задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 в розпорядження ОСОБА_1 на утримання малолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , щомісячно аліменти в твердій грошовій сумі яка підлягає щорічній індексації відповідно до закону, у розмірі 3000 грн, з дня подачі позовної заяви до суду, тобто з 27 грудня 2018 року і до досягнення дитиною повноліття.

В задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_2 461,04 грн судового збору в дохід держави.

Рішення суду в частині стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць допущено до негайного виконання.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, відповідач ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, оскільки вважає зазначене рішення таким, що не відповідає дійсним обставинам справи і вимогам закону, винесено з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому оскаржує судове рішення частково та просить його змінити, винести нову постанову, якою позовні вимоги задовольнити частково і стягнути з нього в розпорядження позивача на утримання дитини щомісячно аліменти в твердій грошовій сумі, яка підлягає щорічній індексації відповідно до закону, у розмірі 2000 грн, з дня подачі позовної заяви до суду, тобто з 27 грудня 2018 року і до досягнення дитиною повноліття.

Доводи апеляційної скарги полягають в тому, що в тексті оскаржуваного судового рішення взагалі не вбачається з яких мотивів та переконань суд виходив при винесенні рішення про визначення аліментів у розмірі 3000 грн. Взагалі рішення суду є цитування норм матеріального права. В оскаржуваному рішенні не зазначені доводи на які посилався відповідач, і вони судом першої інстанції взагалі не спростовані, суд був зобов`язаний дослідити усі обставини справи та відобразити їх у судовому рішенні. Судом першої інстанції не було у сукупності оцінено доходи сторін, не співставленні визначений розмір аліментів із прожитковим мінімумом, встановленим державою для дитини відповідного віку, а також не враховано у повній мірі усі докази надані відповідачем, а тому визначений судом розмір аліментів у сумі 3000 грн, які підлягають стягненню на користь позивача, є значним та призводитиме до фактичного збагачення позивача. Стягнутий розмір аліментів значно перевищує прожитковий мінімум для дитини відповідного віку, на відповідача буде покладено практично повне утримання дитини.

Позивач ОСОБА_1 подала відзив на апеляційну скаргу, де вказала, що вважає доводи відповідача безпідставними та необґрунтованими, а рішення суду першої інстанції таким, що ухвалене відповідно до вимог чинного законодавства України, оскільки судом враховано усі фактичні обставини справи, вірно застосовано як норми процесуального, так і матеріального права, в повному обсязі з`ясовано обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, надано належну оцінку всім доказам. Тому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Відповідно до частини тринадцятої статті 7, частини першої статті 369 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, без призначення судового засідання та без повідомлення учасників справи.

Апеляційна скарга підлягає до задоволення.

Згідно з статтею 263 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам рішення суду відповідає не в повній мірі.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, суд першої інстанції виходив з того, що стягнення аліментів не повинно погіршувати становище платника аліментів порівняно зі становищем одержувача аліментів. При визначенні розміру аліментів судом враховано вікову категорію малолітньої дитини та звичайні потреби дитини, особу відповідача платника аліментів, який являється молодою фізично здоровою людиною працездатного віку, працює приватним підприємцем, часткове визнання позову відповідачем.

Проте колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції про стягнення з відповідача на користь позивача аліментів у розмірі 3000 грн з огляду на наступне.

Судом встановлено, що 22 березня 2009 року у сторін по справі народилася донька ОСОБА_3 , яка проживає разом із матір`ю.

Згідно з статтею 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони в шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Частинами першою та третьою статті 181 СК України передбачено, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними; за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі; за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Відповідно до вимог статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружину, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Згідно із статтею 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період.

Установивши, що малолітня дитина проживає разом із матір`ю і перебуває на її утримані, а батьки в добровільному порядку не домовились про участь в утриманні доньки, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для стягнення аліментів та обґрунтовано стягнув їх починаючи від дня пред`явлення позову.

Разом з тим, визначаючи розмір аліментів, які підлягають стягненню з відповідача, у сумі 3000 грн., суд першої інстанції не врахував, що в матеріалах справи відсутні докази, які б свідчили про можливість відповідача сплачувати аліменти у такому розмірі.

З матеріалів справи вбачається, що позивач є фізичною особоюпідприємцем та згідно з податковою декларацією платника єдиного податку фізичної особи - підприємця за 2018 рік з відміткою податкової про отримання від 08.02.2019, його загальний річний доход склав 124 878,00 грн (а.с.51)

Відповідно фізична особа підприємець ОСОБА_2 під час здійснення господарської діяльності несе витрати щодо її провадження, зокрема на витратні матеріали, оренду офісного приміщення, сплату комунальних платежів, сплату податків та зборів тощо, про що свідчать додані ним до заперечень на позовну заяву копії документів, що підтверджують такі витрати (а.с.52-89).

Позивач ОСОБА_1 також зареєстрована, як приватний підприємець, про що вона зазначає у відповіді на відзив відповідача, та як ФОП отримує дохід у розмірі 5000,00 грн на місяць і ще з цієї суми сплачує ЄСВ у розмірі 22% та єдиний податок, у розмірі 5%, та сума яку вона дійсно отримує становить 3930,94 грн на місяць (а.с.35-36).

Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

Отже суд першої інстанції, стягнувши з відповідача аліменти на утримання дитини у розмірі 3000 грн., при цьому жодним чином не вмотивував таке своє рішення, а також не надав належної оцінки рівню матеріального доходу позивача.

За таких обставин суд апеляційної інстанції дійшов висновку про зміну рішення суду першої інстанції в частині визначення розміру аліментів.

Обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька. Причому обов`язком особистим індивідуальним, а не солідарним. Тобто обов`язок утримувати дитину лежить не тільки на відповідачу, а і на позивачу, як матері дитини.

При цьому, саме на батьків покладається забезпечення належних умов неповнолітнім дітям.

Виходячи з обов`язку батьків утримувати дитину, врахувавши вік, стан здоров`я та інтереси дитини ОСОБА_3 , матеріальне становище відповідача, відсутність відомостей щодо перебування на його утриманні інших осіб, зваживши на те, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача на утримання неповнолітньої дитини аліментів у твердій грошовій сумі у розмірі 2000 грн.

Позивачем у порядку статті 81 ЦПК України не доведено можливості сплачувати відповідачем повністю аліменти у заявленому нею розмірі, що є обов`язком позивача відповідно до засад змагальності сторін за ст. 12 ЦПК України.

Відповідно до частини першої статті 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Положеннями частини першої статті 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

На підставі викладеного, керуючись ст. 367, 368, 369, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 19 лютого 2019 року змінити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання малолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , щомісячно аліменти в твердій грошовій сумі яка підлягає щорічній індексації відповідно до закону, у розмірі 2000 грн (дві тисячі гривень), з дня подачі позовної заяви до суду, тобто з 27 грудня 2018 року і до досягнення дитиною повноліття.

В решті рішення суду залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, не підлягає.

Повний текст постанови складено 12 червня 2019 року.

Головуючий Ю. Б. Войтко

Судді І. В. Міхасішин

І. М. Стадник