Житомирський апеляційний суд
Справа №286/4155/18 Головуючий у 1-й інст. Невмержицький С. С.
Категорія 47 Доповідач Талько О. Б.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 червня 2019 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючої - судді Талько О.Б.,

суддів: Коломієць О.С., Шевчук А.М.,

за участю секретаря Кравчук Л.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу № 286/4155/18 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та Овруцької міської ради, третя особа: Головне управління Держгеокадастру в Житомирській області, про визнання неправомірним рішення та визнання протиправним державного акта про право власності на землю, а також визнання недійсним договору дарування земельної ділянки, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Овруцького районного суду Житомирської області від 7 березня 2019 року, ухвалене під головуванням судді Невмержицького С.С.,-

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2018 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, в якому зазначила, що відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом їй на праві приватної власності належить 38/100 частин житлового будинку, який розташований в АДРЕСА_2 . На підставі рішення Овруцького районного суду Житомирської області від 23 листопада 2007 року вона також набула у власність земельну ділянку, площею 0,038 га, яка розташована за вказаною адресою та призначена для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. Співвласником 62/100 частин вказаного житлового будинку був ОСОБА_2 , який на підставі рішення Овруцького районного суду від 11 січня 2010 року також набув право власності на земельну ділянку, площею 0,0720 га, призначену для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, яка розташована в АДРЕСА_2 .

В подальшому їй стало відомо про те, що ОСОБА_2 у 2010 році отримав державний акт на право власності на земельну ділянку, площею 0,0984 га, призначену для обслуговування 68/100 частин вказаного житлового будинку. Зазначений державний акт був виданий на підставі рішення Овруцької міської ради Житомирської області від 7 вересня 2010 року за №244.

11 листопада 2010 року ОСОБА_2 подарував дану земельну ділянку ОСОБА_3

ОСОБА_1 вказує, що у жовтні 2018 року вона вирішила виготовити технічну документацію на належну їй земельну ділянку та з даного приводу звернулась до відділу Держгеокадастру в Овруцькому районі з письмовою заявою про надання роз`яснення. Листом від 31 жовтня 2018 року їй повідомили, що вона позбавлена можливості оформити технічну документацію на належну їй земельну ділянку, оскільки площа земельної ділянки, переданої у власність ОСОБА_2 , перевищує площу земельної ділянки у межах норм, передбачених ст.121 ЗК України. Норма безоплатної передачі громадянам земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд в містах становить не більше 0,10 га на увесь будинок. ОСОБА_2 набув у власність земельну ділянку площею 0,0984 га. Отже, вона може виготовити технічну документацію лише на земельну ділянку площею 0,0016 га, що свідчить про порушення її права.

Окрім того, позивач зазначає, що вона не підписувала протокол погодження меж, що вказує на недотримання вимог ст.198 ЗК України.

Враховуючи вищезазначене, ОСОБА_1 просила визнати неправомірним рішення 37 сесії 5 скликання Овруцької міської ради Житомирської області від 7 вересня 2010 року №244 в частині затвердження технічної документації із землеустрою на земельну ділянку, передану у власність ОСОБА_2 , яка розташована в АДРЕСА_2 .

Також просила визнати протиправним державний акт серії НОМЕР_1 на право власності на вказану земельну ділянку, виданий 4 вересня 2010 року ОСОБА_3

Окрім того, ОСОБА_1 просила визнати недійсним договір дарування цієї земельної ділянки, який укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 11 листопада 2010 року.

Рішенням Овруцького районного суду Житомирської області від 7 березня 2019 року позовні вимоги задоволено частково.

Визнано неправомірним рішення 37 сесії 5 скликання Овруцької міської ради Житомирської області від 7 вересня 2010 року №244 в частині затвердження технічної документації із землеустрою на земельну ділянку ОСОБА_2 , яка розташована в АДРЕСА_2 .

Визнано протиправним державний акт серії НОМЕР_1 від 4 вересня 2010 року на право власності ОСОБА_2 на земельну ділянку, кадастровий номер НОМЕР_2 , призначену для будівництва та обслуговування житлового будинку за адресою: АДРЕСА_2 .

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та Овруцької міської ради по 243 грн. 93 коп. судового збору.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 , посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення в частині задоволених позовних вимог та ухвалити в цій частині нове рішення, про відмову у задоволенні позову.

Зокрема, зазначає, що ОСОБА_1 не доведено, що внаслідок приватизації ним земельної ділянки порушені її права. Належна їй земельна ділянка не увійшла до складу приватизованої ним у 2010 році земельної ділянки.

Позивач в судовому засіданні підтвердила, що технічна документація із землеустрою щодо земельної ділянки, на якій розташована належна їй частина житлового будинку, не замовлялась та не була виготовлена. Вона не зверталась до Овруцької міської ради з відповідними заявами з приводу приватизації земельної ділянки, призначеної для будівництва та обслуговування житлового будинку. Підставою позову зазначила ту обставину, що працівники управління Держгеокадастру повідомили їй, що у разі подання нею технічної документації на затвердження, їй буде відмовлено з тих підстав, що ОСОБА_2 приватизував 0,0984 га та, виходячи з положень ст.121 К України, вона зможе оформити технічну документацію лише на земельну ділянку площею 0,0016 га.

Технічний паспорт на вказане домоволодіння містить інформацію про те, що площа земельної ділянки, закріплена за ним, становить 0,16 га. Отже, біля належної ОСОБА_1 частини житлового будинку є вільна земельна ділянка площею 0,0616 га ( 0,1600 га - 0,0984 га), яка може бути приватизована нею у встановленому законом порядку.

Апелянт також вказує, що пропонував ОСОБА_1 здійснити поділ житлового будинку в натурі, що надало б можливість реалізувати право на приватизацію земельної ділянки, однак позивач відмовилась.

Окрім того, суд залишив поза увагою ту обставину, що рішенням Овруцького районного суду Житомирської області від 22 листопада 2017 року ОСОБА_1 відмовлено у визнанні недійсним державного акта про право власності на земельну ділянку площею 0,0984 га.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач зазначила, що норма безоплатної передачі земельної ділянки у приватну власність громадянам становить 0,10 га на увесь будинок, а не на кожного співвласника, відтак, за умови приватизації ОСОБА_2 земельної ділянки площею 0,0984 га, вона не має можливості приватизувати земельну ділянку, необхідну для обслуговування житлового будинку.

Отже, суд першої інстанції обґрунтованого задовольнив її позовні вимоги.

В судовому засіданні ОСОБА_2 підтримав апеляційну скаргу.

На думку представника Овруцької міської ради, суд безпідставно задовольнив позовні вимоги, оскільки матеріали справи не містять доказів того, що внаслідок приватизації земельної ділянки ОСОБА_2 були порушені права позивача.

Площа закріпленої за даним домоволодінням земельної ділянки становить 0,1600 га. Отже, з урахуванням переданої у власність ОСОБА_2 земельної ділянки площею 0,0984 га, позивач має можливість отримати у власність 0,0616 га.

Позивач не зверталась до міської ради із відповідною заявою, відтак відсутні підстави стверджувати про порушення її права на приватизацію земельної ділянки.

Дослідивши матеріали справи та заслухавши пояснення осіб, які з`явились в судове засідання, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_1 на праві власності належить 38/100 частин житлового будинку, розташованого в АДРЕСА_2 . Співвласником 62/100 частин даного домоволодіння був ОСОБА_2

Рішенням Овруцького районного суду Житомирської області від 23 листопада 2007 року за ОСОБА_1 визнано право власності на земельну ділянку площею 0,038 га, призначену для обслуговування 38/100 частин житлового будинку АДРЕСА_3 .

На підставі рішення цього ж суду від 11 січня 2010 року за ОСОБА_2 визнано право власності на земельну ділянку площею 0,0720 га під забудовою 62/100 частин житлового будинку АДРЕСА_2 .

Рішенням Овруцької міської ради від 7 вересня 2010 року №244 затверджено технічну документацію із землеустрою та передано у власність ОСОБА_2 земельну ділянку площею 0,0984 га, призначену для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, яка розташована в АДРЕСА_2 .

На підставі даного рішення ОСОБА_2 4 вересня 2010 року ( так зазначено у державному акті) виданий державний акт серії НОМЕР_1 на право власності на земельну ділянку площею 0,0984 га, кадастровий номер НОМЕР_2 , яка призначена для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та розташована за адресою: АДРЕСА_2 .

Долучений до матеріалів справи протокол погодження меж суміжних земельних ділянок не містить підпису ОСОБА_1

11 листопада 2010 року ОСОБА_2 подарував 62/100 частини вказаного житлового будинку та зазначену земельну ділянку своєму сину ОСОБА_3

Обґрунтовуючи позовні вимоги, ОСОБА_1 надала суду лист відділу в Овруцькому районі Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області на її звернення, у якому зазначено, що набуте ОСОБА_2 право власності на земельну ділянку площею 0,0984 га, перевищує площу земельної ділянки у межах норм, передбачених ст.121 ЗК України, що є порушенням прав інших співвласників.

Вирішуючи даний спір, суд першої інстанції виходив з того, що при передачі у власність ОСОБА_2 земельної ділянки площею 0,0984 га, порушено принцип пропорційності розміру земельної ділянки відповідно до частини житлового будинку, власником якої він є. Тобто, ОСОБА_2 передано частину земельної ділянки, яка не призначена для обслуговування належних йому 62/100 частин даного домоволодіння, що, в свою чергу, призвело до порушення права ОСОБА_1 , яка, враховуючи положення ст.121 ЗК України, в даній ситуації має можливість приватизувати лише 0,0016 га.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком.

Так, за правилами ч.1 ст.121 ЗК України громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд ( присадибна ділянка) в містах у розмірі не більше 0,10 га.

Долучений до матеріалів справи технічний паспорт містить інформацію про те, що загальна площа присадибної земельної ділянки даного домоволодіння становить 0,1600 га.

Як пояснив представник Овруцької міської ради в судовому засіданні, саме такий розмір земельної ділянки закріплений й на даний час за вказаним домоволодінням.

Отже, виходячи із загальної площі присадибної земельної ділянки, позивач має можливість отримати у власність земельну ділянку, в межах норм, передбачених ст.121 ЗК України.

Земельна ділянка площею 0,038 га, право власності на яку визнано за ОСОБА_1 на підставі рішення Овруцького районного суду Житомирської області від 23 листопада 2007 року, не виділена в натурі. Матеріали справи не містять доказів того, що до складу земельної ділянки, яка буда передана у власність ОСОБА_2 , увійшла земельна ділянка, призначена для обслуговування належної позивачці частини житлового будинку.

Суду не надано доказів того, що ОСОБА_1 зверталась до органу місцевого самоврядування із заявою про передачу їй у власність земельної ділянки для обслуговування житлового будинку та господарських будівель і споруд.

Відтак, відсутні підстави стверджувати про порушення її права власності.

Враховуючи вищезазначене, рішення в частині визнання неправомірним рішення Овруцької міської ради та визнання протиправним державного акта на право власності на земельну ділянку слід скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення,- про відмову у задоволенні даних позовних вимог.

Відповідно, підлягає й скасуванню рішення в частині розподілу судових витрат.

В інші частині рішення не оскаржується, отже не є предметом апеляційного розгляду.

Керуючись ст.ст.259, 268,367,368,374, 376, 381-384 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Овруцького районного суду Житомирської області від 7 березня 2019 року в частині визнання неправомірним рішення 37 сесії 5 скликання Овруцької міської ради Житомирської області від 7 вересня 2010 року №244 про затвердження технічної документації із землеустрою щодо земельної ділянки, переданої у власність ОСОБА_2 , яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 , та в частині визнання протиправним державного акта на право власності ОСОБА_2 на земельну ділянку площею 0,0984, кадастровий номер НОМЕР_2 , призначену для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та розташовану в АДРЕСА_2 ,- скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким відмовити у задоволенні даних позовних вимог.

Рішення в частині розподілу судових витрат скасувати.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуюча Судді:

Повний текст постанови складений 10 червня 2019 року.