КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 березня 2019 року місто Київ.

Справа 369/11661/18

Апеляційне провадження № 22-ц/824/4955/2019

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Желепи О.В.,

суддів Іванченка М.М., Рубан С.М.,

розглянув у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на рішення Києво-Святошинського районного суду міста Києва від 13 грудня 2018 року ( у складі судді Пінкевич Н.С., інформація щодо складання повного тексту судового рішення відсутня)

в справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,-

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2018 року АТ КБ «Приватбанк» звернулось з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості. Свої вимоги мотивували тим, що 23 грудня 2013 року був укладений договір, за яким остання отримала кредит у розмірі 7500.00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Банк зобов'язання перед відповідачем виконав у повному обсязі. У порушення норм закону та умов договору відповідач свої зобов'язання належним чином не виконувала, а саме не здійснювала погашення заборгованості за кредитом у встановлені договором строки. У зв'язку з чим ОСОБА_2 станом на 17 червня 2018 року має заборгованість 110701,41 грн., яка складається з заборгованості за кредитом в розмірі 7489,00 грн., заборгованості за відсотками за період з 23.12.2013 по 31.08.2017 року - 103212,41 грн.

Тому позивач просив суд стягнути з ОСОБА_2 заборгованість за кредитним договором у розмірі 110701,41 грн. та судові витрати.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду міста Києва від 13 грудня 2018 року позов Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1, ідентифікаційний код НОМЕР_1, на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» (49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, буд. 50, , МФО 305299) заборгованість за кредитним договором 12158,79 грн. (дванадцять тисяч сто п'ятдесят вісім грн. сімдесят дев'ять коп.), яка складається з заборгованості за кредитом в розмірі 7489,00 грн., заборгованості за відсотками за період з 23.12.2013 по 31.08.2017 року - 4669,79 грн.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Не погодившись з таким рішенням суду, 05 лютого 2019 року представник АТ КБ «Приватбанк», подала апеляційну скаргу в якій просила рішення Києво-Святошинського районного суду міста Києва від 13 грудня 2018 року скасувати в частині відмови у стягненні суми та постановити нове рішення, яким позов АТ КБ «Приватбанк» задовольнити.

В скарзі посилалась на те, що ОСОБА_2 підписала анкету заяву № б/н від 23.12.2013 року, згідно якої отримала кредит у розмірі 7500 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

Позивачем надані належні та допустимі докази по справі. Крім іншого, також розрахунок заборгованості, у якому вказані суми відсотків, пені та інші суми відповідно до Кредитного договору. Відповідачем ці докази не спростовані.

Відповідно до підписаної анкети-заяви, Відповідач ознайомлена та згодна з умовами та правилами надання банківських послуг, тарифами банку, зобов'язується дотримуватись їх положень, їх зміст розуміє.

Більш того, Відповідач підтвердив, що в подальшому зобов'язується самостійно знайомитися зі всіма змінами Умов та правил надання банківських послуг, Тарифів на сайті Банку www.privatbank.ua.

В апеляційній скарзі посилалась на висновки Верховного Суду, викладені в постановах від 21.03.2018 справа № 441/569/17, від 07.03.2018 справа № 755/18246/15-ц; від 06.02.2018 №755/2720/16-ц та вказувала, що Відповідач підписав заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПАТ «КБ «ПриватБанк», в якій виявив бажання отримати кредитні кошти та підтвердив, що він ознайомлений і погоджується з Умовами та Тарифами банку.

При цьому Умови та Правила надання банківських послуг є складовою частиною кредитного договору, при яких підпис під ними не потрібен, якщо саме ці Умови та правила були чинними під час укладення договору.

Щодо відсутності підпису боржника на відповідних тарифах, умовах та правилах заявник зазначає, що це не свідчить про не укладеність договору, позаяк суть договору приєднання і полягає в тому, що його умови визначаються однією стороною одноособово та викладаються у певних Формулярах або інших стандартах, а інша сторона може лише приєднатися до таких умов. висловивши певним чином згоду на них.

При укладанні договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України. Згідно цієї статті ЦК договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

В даному випадку, Відповідач, підписуючи анкету-заяву від 12.10.2011 року, користуючись кредитними коштами та здійснюючи погашення заборгованості, висловив свою згоду з формою договору та його умовами.

Відповідач отримала ухвалу апеляційного суду про відкриття провадження та апеляційну скаргу позивача 09 березня 2019 року.

Відзив на апеляційну скаргу, станом на 20 березня 2019 року, до суду не надходив.

Відповідно до ч. 1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно із ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Розглянувши справу в межах доводів скарги та відзиву на неї, перевіривши наявні в справі та надані суду докази, колегія суддів прийшла до висновку, що скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом 23 грудня 2013 року між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір, який складається із заяви та Умов та правил надання банківських послуг.

З заяви ОСОБА_2 вбачається, що остання ознайомлена та погоджується з Умовами та правилами надання банківських послуг.

Відповідно до п. 2.1.1.5.5 Договору, відповідач зобов'язується погашати заборгованість за Кредитом, процентами за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених Договором.

Згідно п. 2.1.1.5.6. Договору, у разі невиконання зобов'язань за Договором на вимогу Банку виконати зобов'язання з повернення Кредиту (у тому числі простроченого кредиту та Овердрафту) оплати винагороди Банку.

Відповідно до п. 2.1.1.7.6 Договору, при порушенні позичальником строків платежів по якомусь з грошових зобов'язань, передбачених даним договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф в розмірі 500 грн. та 5% від суми боргу.

За ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до п. 1.1.7.12. Договору, зазначено, що договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього терміну ні одна із сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично пролонгується на той самий строк.

З поданого суду розрахунку, встановлено, що ОСОБА_2 у порушення вимог кредитного договору не вносила, передбачених платежів.

Станом на 17 червня 2018 року має заборгованість 110701,41 грн., яка складається з заборгованості за кредитом в розмірі 7489,00 грн., заборгованості за відсотками за період з 23.12.2013 по 31.08.2017 року - 103212,41 грн.

За ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором чи законом.

За ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит (грошові кошти) та сплатити проценти.

Відповідно до ч.2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 ЦК України.

В силу положень ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з нормою ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 3 ст. 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором.

Звертаючись до суду з позовом АТ КБ «Приватбанк», в частині позовних вимог про стягнення заборгованості за кредитом, за період з 23.12.2013 по 31.08.2017 року - 103212,41 грн., свої вимоги обґрунтував тим, що ОСОБА_2 має сплатити на його користь вказані кошти відповідно до «Умов та правил надання банківських послуг», «Правил користування платіжною карткою», затверджених наказом від 06 березня 2010 року № СП-2010-256 та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, що підтверджується підписом ОСОБА_2 в анкеті - заяві.

Суд першої інстанції встановив, що відповідач - ОСОБА_2 отримала кредит у зазначеному позивачем розмірі.

Також суд встановив, що позивач не надав належних і допустимих доказів, які б підтвердили, що саме долучені до матеріалів справи Умови є складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору і, що саме ці Умови мав на увазі відповідач, підписуючи заяву позичальника. Зазначена правова позиція міститься у постанові Верховного суду України від 22 березня 2017 року (справа № 6-2320цс16).

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Задовольняючи позовні вимоги позивача в частині стягнення з відповідача заборгованості за кредитом, процентами за користування кредитом суд вказав, що їх розмір визначаєтьсявідповідно до ст. 1048 ЦК України на рівні облікової ставки Національного банку України.

Розрахунок відсоткових коштів за несвоєчасне виконання зобов'язання ОСОБА_2 за період 23.12.2013 по 31.08.2017 р., на рівні облікової ставки Національного банку України, судом здійснюється за формулою:

[Сума боргу] х [ Ставка НБУ (%)] /100% / 365 днів х [ Кількість днів ] =[Сума]

Дата початкуДата закінченняКількість днівСума боргуОблікова ставка НБУРозрахункова ставка (% у рік)Сума
23.12.201314.04.0.00 6.56.5150.92
15.04.201416.07.2014937 500.009.59.5181,54
17.07.201412.11.0.0012.512.5306.65
13.11.201405.02.2015857 500.001414244.52
06.02.201503.03.2015267 500.0019.519.5104.18
04.03.201527.08.0..10
28.08.201524.09.2015287 500.002727155,34
25.09.201521.04.0.002222946,72
22.04.201626.05.2016357 500.001919136.27
27.05.201623.06.2016287 500.001818103,28
24.06.201628.07.2016357 500.0016.516.5118.34
29.07.201615.09.2016497 500.0015.515.5155.64
16.09.201627.10.2016427 500.001515129.10
28.10.201613.04.0.001414483.29
14.04.201725.05.2017427 500.001313112.19
26.05.201731.08.2017987 500.0012.512.5251.71
Всього: 4669.79

Судом встановлено, що загальна сума заборгованості, що підлягає стягненню з відповідача ОСОБА_2, становить 12158,79 грн., яка складається з заборгованості за кредитом в розмірі 7489,00 грн., заборгованості за відсотками за період з 23.12.2013 по 31.08.2017 року - 4669,79 грн.

Дослідивши наявні в справі докази, апеляційний суд встановив, що вищенаведені обставини справи, які суд вважав встановленими є доведеними. Висновки суду про недоведеність позовних вимог в частині наявності правових підстав для стягнення відсотків в сумі, визначеній позивачем та штрафних санкцій, відповідають встановленим обставинам та вимогам закону.

Доводи скарги представника банку в частині неправомірної відмови суду у стягненні відсотків, заявлених позивачем, колегія суддів не приймає, виходячи з наступного.

Згідно частини першої статті 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до частини четвертої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» у договорі про надання споживчого кредиту може зазначатися, що відсоткова ставка за кредитом може змінюватися залежно від зміни облікової ставки Національного банку України або в інших випадках. Про зміну відсоткової ставки за споживчим кредитом споживач повідомляється кредитодавцем письмово протягом семи календарних днів з дати її зміни. Без такого повідомлення будь-яка зміна відсоткової ставки є недійсною.

Частиною четвертою статті 55 Закону України «Про банки та банківську діяльність» передбачено, що банкам забороняється в односторонньому порядку змінювати умови укладених з клієнтами договорів, зокрема, збільшувати розмір процентної ставки за кредитними договорами або зменшувати її розмір за договорами банківського вкладу (крім вкладу на вимогу), за винятком випадків, встановлених законом.

Так, відповідно до частини першої статті 1056-1 ЦК України(в редакції, чинній на час підписання анкети-заяви про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг) процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором.

Згідно із частиною третьою цієї статті фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною.

У частині четвертій указаної статті передбачено, що в разі застосування змінюваної процентної ставки кредитор самостійно, з визначеною у кредитному договорі періодичністю, має право збільшувати та зобов'язаний зменшувати процентну ставку відповідно до умов і в порядку, встановлених кредитним договором. Кредитодавець зобов'язаний письмово повідомити позичальника, поручителя та інших зобов'язаних за договором осіб про зміну процентної ставки не пізніш як за 15 календарних днів до дати, з якої застосовуватиметься нова ставка. У кредитному договорі встановлюється порядок розрахунку змінюваної процентної ставки із застосуванням погодженого сторонами індексу. Порядок розрахунку змінюваної процентної ставки повинен дозволяти точно визначити розмір процентної ставки за кредитом на будь-який момент часу протягом строку дії кредитного договору. Кредитор не має права змінювати встановлений кредитним договором порядок розрахунку змінюваної процентної ставки без згоди позичальника.

У разі підвищення банком процентної ставки з'ясуванню підлягають визначена договором процедура підвищення процентної ставки (повідомлення позичальника чи підписання додаткової угоди тощо); дії позичальника щодо прийняття пропозиції кредитора тощо.

З огляду на вищенаведене боржник вважається належно повідомленим про збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом в односторонньому порядку в тому разі, якщо банк не лише відправив на адресу такого боржника листа про зміну умов кредитного договору, а й довів факт його вручення адресатові під розписку.

Аналогічні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду України від 28 листопада 2018 року у справі № 61-27747св18, від 12 вересня 2012 року у справі № 6-57цс12, від 30 листопада 2016 року у справі № 6-82цс16, від 14 грудня 2016 року № 6-2315цс16, від 11 жовтня 2017 року у справі № 6-1374цс17.

Таким чином, вищезазначені норми визначають правові наслідки неповідомлення або неналежного повідомлення банком позичальника про будь-яку зміну відсоткової ставки за кредитом, яким є недійсність такого правочину.

Матеріали справи, яка є предметом апеляційного перегляду, доказів належного повідомлення відповідача про підвищення відсоткової ставки не містять.

При цьому, апеляційним судом враховується, що зміна тарифного плану через SMS-повідомлення не може прийматись до уваги, як належне повідомлення споживача про зміну таких послуг, оскільки ці доводи не підтверджені належними та допустимими доказами. Умовами встановлено обов'язок банку, за винятком випадків зміни розміру наданого кредиту (кредитного ліміту) не менше ніж за 7 днів до введення змін проінформувати клієнта, зокрема, у виписці по картрахунку згідно договору, а даних щодо такого інформування матеріали справи не містять.

Здійснення платежів за новим тарифним планом також не може свідчити про те, що позичальник був належним чином повідомлений про зміну умов обслуговування рахунку.

Ті суми, які відповідач вносив на погашеня кредиту, також не свідчать , що він погашав борг, виходячи уже зі змінених умов, про які йому не було відомо.

Наявність в правилах посилань на те, що боржник був зобов'язаний отримувати виписки по рахунку, не звільняє позивача від обов'язку передбаченого законом письмово повідомити боржника про зміну відсоткової ставки за наданим кредитом.

Суду не були надані докази, що відповідач за сім днів до введення підвищення відсотків отримував виписки по своєму рахунку, а відповідно інформувався про зміни істотних умов договору.

Доводи апеляційної скарги про те, що банк на власний розсуд визначає розмір відсотків за користування кредитом за законом "Про банки і банківську діяльність" не приймаються апеляційним судом, з огляду на порушення позивачем вищевикладеної процедури повідомлення боржника про майбутнє підвищення відсотків.

Крім того, оскільки суд встановив неправомірне підвищення відсотків банком, без дотримання порядку, визначеного законом, у суду відсутні підстави вважати, що існує вина боржника у несвоєчасному погашенні боргу, а тобто відсутні підстави для стягнення пені та штрафів.

Крім того, позивач заявив вимоги про стягнення пені та штрафів за прострочення погашення боргу, що є подвійним притягненням до відповідальності за одне й теж порушення, що є недопустимим, відповідно до ст.61 Конституції України .

Доводи скарги про те, що сторони погодили розмір відсотків, шляхом укладення договору приєднання, колегія суддів вважає обґрунтованими, проте вони не дають підстав для ухвалення рішення про стягнення відсотків в сумі заявленій позивачем, через порушення прав споживача, щодо підвищення відсотків, без дотримання порядку, визначеного законом та договором.

Рішення суду в частині стягнення з відповідача відсотків визначених, виходячи з облікової ставки НБУ колегія суддів не переглядає, так як воно в цій частині відповідачем не оскаржено.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд першої інстанції встановив обставини справи, оцінив надані позивачем докази, не допустив порушення норм матеріального та процесуального права, тому колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду в частині позовних вимог, в задоволенні яких відмовлено.

Враховуючи, те що апеляційна скарга залишається без задоволення, судовий збір за подання апеляційної скарги слід покласти на особу, яка подала апеляційну скаргу. Іншими учасниками справи не заявлено до відшкодування судових витрат, понесених у зв'язку з переглядом справи у апеляційному суді.

В зв'язку з тим, що ціна позову в даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа згідно п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України є малозначною і в силу вимог п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України ухвалене по ній апеляційним судом судове рішення не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п.п. а) г) п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 381-383 , 389ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний Банк «Приватбанк» залишити без задоволення.

Рішення Києво-Святошинського районного суду міста Києва від 13 грудня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, оскарженню у касаційному порядку не підлягає,крім випадків, передбачених п.п. а) г) п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 20 березня 2019 року.

Головуючий Желепа О.В.

Судді Рубан С.М.

Іванченко М.М.