Дата документу 18.03.2019 Справа № 644/1216/18
Запорізький Апеляційний суд
ЄУН 644/1216/18Головуючий у 1-й інстанції Геєць Ю.В. Повний текст рішення складено 30.11.2018 року
Пр. № 22-ц/807/1093/19Суддя-доповідач Гончар М.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2019 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді (судді-доповідача) Гончар М.С.

суддів Кочеткової І.В., Маловічко С.В.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 21 листопада 2018 року у справі за позовом ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» (далі - Банк) до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості

ВСТАНОВИВ:

19.02.2018 року Банк поштою (а.с. 43) звернувся до Орджонікідзевського районного суду м. Харкова із вищезазначеним позовом, який в подальшому уточнив (а.с. 135-138) та в якому просив стягнути з відповідача на користь Банку заборгованість за кредитним договором № б/н від 20.07.2010 року станом на 24.01.2018 року у розмірі 25632,04 грн., яка складається з: 8850,00 грн. - заборгованості за кредитом за період з 20.09.2013 року по 24.01.2018 року, 14916,28 грн. - заборгованості по процентам за користування кредитом з 21.10.2013 року по 24.01.2018 року, 169,00 грн. заборгованості за пенею за період з 30.04.2017 року по 24.01.2018 року, остання розрахована Банком з урахуванням перерахунку на виконання вимог ЗУ «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», враховуючи, що відповідач має безтермінове право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - учасників бойових дій, а також штрафів відповідно до п. 2.1.1.7.6. Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. - штраф (фіксована частина); 1196,00 грн. - штраф (процентна складова), від сплати якої на користь Банку відповідач у добровільному порядку ухиляється, а також судовий збір 1762,00 грн.

В автоматизованому порядку для розгляду цієї справи було визначено суддю Бугера О.В. (а.с. 44).

Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 12 березня 2018 року (а.с. 47) дану справу було передано за підсудністю до Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя.

Дана справа надійшла до Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя (а.с. 50).

В автоматизованому порядку для розгляду цієї справи було визначено суддю Геєць Ю.В. (а.с. 52).

Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 10 травня 2018 року (а.с. 69) провадження у цій справі відкрито.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 21 листопада 2018 року (а.с. 208-212) у задоволенні позову Банку у цій справі відмовлено повністю.

Відповідач ОСОБА_3 із вищезазначеним рішенням суду першої інстанції погодився, останнє в апеляційному порядку не оскаржував.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права судом першої інстанції при його ухваленні, Банк у своїй апеляційній скарзі (а.с. 217-220) просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити у повному обсязі, судові витрати покласти на відповідача.

Указом Президента України «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах» від 29.12.2017 року №452/2017 ліквідовано зокрема: Апеляційний суд Запорізької області та утворено Запорізький апеляційний суд в апеляційному окрузі, що включає Запорізьку область з місцезнаходженням у місті Запоріжжі.

Указом Президента України № 297/2018 від 28.09.2018 «Про переведення суддів» судді Апеляційного суду Запорізької області переведені до Запорізького апеляційного суду, який почав роботу з 05 жовтня 2018 року.

В автоматизованому порядку для розгляду цієї справи визначено колегію суддів Запорізького апеляційного суду: головуючого суддю (суддю-доповідача) Гончар М.С., суддів Кочеткову І.В. та Маловічко С.В. (а.с. 230).

Ухвалою апеляційного суду апеляційне провадження за вищезазначеною апеляційною скаргою відкрито (а.с.231), справу призначено до апеляційного розгляду в спрощеному порядку без повідомлення учасників справи в порядку ст. 369 ч. 1 ЦПК України (а.с.236).

В силу вимог ст. 7 ч. 13 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідач ОСОБА_3 подав апеляційному суду відзив на вищезазначену апеляційну скаргу Банку у цій справі, просив вирішити апеляційним судом питання про відшкодування понесених ним витрат на правничу допомогу адвоката Яркіної О.В. за складання відзиву на апеляційну скаргу у сумі 1500,00 грн. (а.с. 237-249).

В силу вимог ст. 371 ч. 1 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції має бути розглянута протягом шістдесяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга Банку підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

В силу вимог ст. 367 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно із ст. 374 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право:

-залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення (п.1),

-скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення … (п.2).

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

В силу вимог ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення …та ухвалення нового рішення у відповідній частині є: неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно із ст. 258 ч. 1 п. 2, 3 ЦПК України судовими рішеннями є рішення, постанови.

За змістом ст. 381 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги приймає постанову за правилами ст. 35 і глави 9 розділу ІІІ цього Кодексу з особливостями, зазначеними у ст. 382 цього Кодексу.

Встановлено, що суд першої інстанції, відмовляючи Банку у задоволенні його позову цій справі у повному обсязі, керувався ст.ст. 12 - 13, 76-82, 89, 141, 263-265 ЦПК України та виходив із того, що позов Банку поданий зі спливом строку позовної давності для всіх складових заборгованості у цій справі, про застосування якої просив відповідач у цій справі.

Проте із такими висновками суду першої інстанції погодитись лише частково з таких підстав.

Ст. 263 ЦПК України містить вимоги щодо законності і обґрунтованості судового рішення, а ст. 264 ЦПК України - питання, які вирішує суд під час ухвалення рішення суду.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції у цій справі відповідає лише частково.

Суд першої інстанції у порушення вимог ст. 12 ч. 5 ЦПК України не сприяв повному та всебічному з'ясуванню обставин цієї справи, має місце у цій справі неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Так, хоча судом першої інстанції було правильно встановлено, що 20.07.2010 року ОСОБА_3 заповнено та підписано анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в Приватбанку № б/н, згідно з якою виявив бажання отримати у ПАТ КБ «ПриватБанк» кредитний ліміт за платіжною карткою «Універсальна» (а.с. 141), назву якою у подальшому було змінено на АТ «КБ «ПРИВАТБАНК», що підтверджується Статутом. У Анкеті-заяві зазначено, що позичальник ознайомлений і згодний з Пам'яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, що разом із цією заявою становлять договір про надання банківських послуг. Заява, Умови та правила надання банківських послуг від 06.03.2010 року № СП-2010-256, Тарифи банку, які викладені на банківському сайті http://privatbank.ua, складає між сторонами Договір.

Відповідач, підписавши заяву 20.07.2010 року (а.с.141) уклав договір з Банком шляхом приєднання до публічного договору. Сторонами було визначено, що засобами доступу до картрахунку є кредитна картка Клієнта, фінансовий телефон Клієнта, який проходить верифікацію з підтвердженням відповідно до п. 1.1.1.16 Договору. Відповідачу було надано набір засобів доступу до картрахунку через віддалені канали обслуговування, серед яких є: internet-banking Приват24, mobile-banking, контактний центр банку, цілодобову службу «Консьєрж-сервіс» та до пристроїв самообслуговування, через які клієнти можуть проводити банківські операції по картрахунку відповідно до п. 1.1.1.82, 1.1.1.96 Договору. Для погашення кредиту банк надав відповідачу інструменти, передбачені Договором (п. 2.1.1.12.3), відповідно до якого поповнення картрахунку здійснюється шляхом внесення коштів в готівковій або безготівковій формі і зарахування їх Банком на картрахунок держателя, а також шляхом договірного списання коштів з інших рахунків клієнта на підставі Договору.

Відповідно до п. 2.1.1.5.5 Умов та правил позичальник зобов'язується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також сплачувати комісії, на умовах, передбачених цим Договором.

Згідно із наданим позивачем розрахунком заборгованості відповідача за цим кредитним зобов'язанням станом на 24.01.2018 року у відповідача перед Банком виникла заборгованість у загальному розмірі 25632,04 грн., що складається із: 8850,00 грн. - заборгованості за кредитом за період з 20.09.2013 року по 24.01.2018 року; 14916,28 грн. - заборгованості за процентами за користування кредитом за період з 21.10.2013 року по 24.01.2018 року; 169,00 грн. - заборгованості з пені за період з 30.04.2017 року по 24.01.2018 року; а також штрафів відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 - штраф (фіксована частина); 1196,00 грн. - штраф (процентна складова) (а.с.139-140).

З наданої виписки по картрахунку відповідача вбачається, що рух коштів по картці відбувався до вересня 2014 року, після цього рух по цій картці припинився, крім автоматичного списання банком простроченої заборгованості, штрафів за просрочку по кредиту, списання процентів за прострочений кредит, за користування кредитним лімітом ( а.с. 159-164).

Отже, з виписки вбачається, що самостійно відповідач після серпня 2014 року ніяких платежів на погашення кредиту не здійснював, а лише відбувались періодичні списання Банком з інших її картрахунків коштів на погашення кредиту.

Переривання перебігу позовної давності можливо лише добровільними діями позичальника. Крім того, якщо виконання зобов'язання передбачалося частинами або у вигляді періодичних платежів і боржник вчинив дії, що свідчать про визнання лише певної частини (чи періодичного платежу), то такі дії не можуть бути підставою для переривання перебігу позовної давності стосовно інших (невизнаних частин платежу (постанова Верховного Суду від 30.05.2018 року у справі №161Є20278/4-ц, яка є обов'язковою для врахування загальними судами в силу вимог ст. 263 ч. 4 ЦПК України).

Відповідач у відзиві на позовну заяву (а.с.80-84, 179-190) просив суд застосувати строки позовної давності до спірних правовідносин.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Ст. 629 ЦК України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (ч.1 ст. 626 ЦК України).

Визначення поняття зобов'язання міститься у ч. 1 ст. 509 ЦК України.

Відповідно до вказаної норми зобов'язання це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно з нормою ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України).

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Встановлено, що оскільки між Банком та ОСОБА_3 в письмовій формі не досягнуто домовленості про зміну строків позовної давності, то треба застосовувати у цій справі загальні строки позовної давності, передбачені ст. ст. 257 -258 ЦК України.

Ст. 257 ЦК України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки.

Зокрема, ч. 2 ст. 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

Позовна давність відповідно до ч. 1 ст. 260 ЦК України обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими ст.ст. 253-255 цього Кодексу.

Ч.ч. 1,5 ст. 261 ЦК України встановлено, що перебіг починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права. За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Переривання перебігу позовної давності визначається ст.264 ЦК України.

Ч. 2 ст. 264 ЦК України визначено, що позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач.

Таким чином, висновки суду першої інстанції є правильними в частині, що Банк подав позов після спливу строку позовної давності для стягнення щомісячних платежів (процентів за користування кредитом та пені), що мали мати місце до 18.02.2015 року включно.

Оскільки, відповідач перестав користуватись послугами позивача з вересня 2014 року. Згідно з виписки по картці, відповідач останнє зробив покупку за допомогою карти 29.08.2014 року (а.с. 116). Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Разом із тим, суд першої інстанції допустився помилки, застосувавши також строк позовної давності до решти позовних вимог Банку про стягнення щомісячних платежів у вигляді процентів та пені за період після 19.02.2015 року по станом 24.01.2018 року (в межах позовних вимог Банку) включно.

При цьому, встановлено, що суд першої інстанції послався на правову позицію Верховного Суду, викладену у постанови Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12-ц, за змістом якої після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред'явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов'язання, яка застосуванню у цій справі не підлягала.

Оскільки, встановлено, що Банк у цій справі не просив стягувати з відповідача проценти за користування кредитом та пеню після закінчення строку договору (30.09.2018 року), а лише до закінчення останнього, зокрема станом на 24.01.2018 року (уточнена позовна заява а.с. 135-138).

Крім того, у матеріалах цієї справи відсутні належні, допустимі докази того, що раніше за будь-яким рішенням будь-якого суду Банк вже стягував з відповідача будь-яку заборгованість за вищезазначеним кредитним договором достроково на підставі ст. 1050 ч.2 ЦК України.

Так, за умовами вищезазначеного кредитного договору сторін визначено, що строк дії договору відповідає строку дії картки, тобто до 30.09.2018 року (а.с. 165).

Довідка Банку про строк дії картки відповідача (а.с. 165) є належним письмовим доказом у цій справі, який відповідачем у цій справі не був спростований належними, допустимими доказами.

Таким чином, Банк мав право на стягнення заборгованості за вищезазначеним кредитним договором в межах загального (трирічного) строку позовної давності з дати звернення до суду поштою 19.02.2018 року (а.с. 43) і до 19.02.2015 року.

Оскільки, встановлено, що Банк звернувся до суду із вищезазначеним позовом до відповідача ще до закінчення строку (30.09.2018 року) для виконання основного зобов'язання у вигляді сплати тіла кредиту та відсотків.

Відповідач автоматичні договірні списання Банком коштів з іншої картки відповідача з метою погашення заборгованості за вищезазначеним договором, які здійснювались Банком в межах строків позовної давності, враховуючи дату закінчення строку договору - 30.09.2018 року, зокрема: 15.02.2016 року у сумі 2816,90 грн., 28.09.2017 року у сумі 41,21 грн., 29.09.2017 року у сумі 100,00 грн., 02.10.2017 року у сумі 49,75 грн., 08.10.2017 року у сумі 23,73 грн., 21.10.2017 року у сумі 37,06 грн., 02.11.2017 року у сумі 9,85 грн., 22.11.2017 року у сумі 50,00 грн., 09.12.2017 року у сумі 100,00 грн., 10.12.2017 року у сумі 12,00 грн., 11.12.2017 року у сумі 62,75 грн., 12.12.2017 року у сумі 69,65 грн., 23.12.2017 року у сумі 125,00 грн., 24.01.2018 року у сумі 50,00 грн. ( а.с. 1439 зворот - 140), не оскаржував з останніми погодився.

Належні, допустимі докази протилежного у матеріалах цієї справи відсутні.

Тому, ці списання зменшили суму вищезазначеної заборгованості відповідача перед Банком за вищезазначеним договором за період з 19.02.2015 року по 24.01.2018 року та мають бути враховані судом у цій справі при визначенні суми заборгованості, що підлягає стягненню з відповідача на користь Банку за вищезазначеним договором у цій справі.

При вищевикладених обставинах, підлягає стягненню на користь Банку з відповідача у цій справі за вищезазначеним договором № б/н від 20.07.2010 року станом на 24.01.2018 року заборгованість у розмірі 22192,53 грн., яка складається із:

- 8629,84 грн. - заборгованості за тілом кредиту (овердрафт, ррозрахунок: поточна заборгованість за наданим кредитом 7836,76 грн. + прострочена заборгованість за наданим кредитом 793,08 грн. (розрахунок: прострочена заборгованість за наданим кредитом станом на 24.01.2018 року 1013,24 грн. - прострочена заборгованість за наданим кредитом станом на 31.01.2015 року 220,16 грн.),

- 13393,69 грн. - заборгованості за процентами за користування кредитом (розрахунок: заборгованість за процентами за користування кредитом станом на 24.01.2018 року 14916,28 грн. - заборгованість за процентами за користування кредитом станом на 31.01.2015 року 1522,59 грн.),

- 169,00 грн. - заборгованості з пені за період з 30.04.2017 року по 24.01.2018 року, розрахованої Банком з урахуванням перерахунку на виконання вимог ЗУ «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», враховуючи, що відповідач ОСОБА_3 має безтермінове право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - учасників бойових дій (а.с. 85).

Оскільки, хоча встановлено, що Банком відповідачу у цій справі за вищезазначеним кредитним договором нараховані штрафи 500,00 грн. + 5 % від суми позову (1196,76 грн.) відповідно до п. 2.1.1.7.6.Умов та правил надання банківських послуг) в межах спеціального (однорічного) строку позовної давності, так як останні нараховувались Банком безпосередньо при подачі вищезазначеного позову до суду у цій справі.

Проте, штрафи та пеня є різновидом одного виду відповідальності (цивільної), Умовами та правилами надання банківських послуг вони нараховуються за ті самі види порушень відповідача за вищезазначеним договором, а тому у даному випадку порушуються вимоги ст. 61 Конституції України, за змістом якої ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

А тому, при вищевикладених обставинах, суд першої інстанції мав відмовити Банку у задоволенні його позовних вимог до відповідача в частині стягнення штрафів у цій справі з інших підстав - з підстав застосування вимог ст. 61 Конституції України.

Встановлено, що оскаржуємим рішенням суд першої інстанції не вирішував у цій справі питання про розподіл понесених відповідачем судових витрат на професійну правничу допомогу адвоката, пов'язаних із розглядом цієї справи судом першої інстанції, а тому останнє також в апеляційному порядку не переглядалось. Однак, воно може бути вирішено судом першої інстанції у подальшому за власною ініціативою або за заявою осіб, які беруть участь у справі, в порядку, передбаченому ст. 270 ЦПК України.

При вищевикладених обставинах, доводи апеляційної скарги Банку лише частково ґрунтуються на законі та доказах, наявних у матеріалах цієї справи.

За таких обставин, апеляційну скаргу Банку слід задовольнити частково, рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 21 листопада 2018 року у цій справі слід скасувати в частині відмови Банку у задоволенні позовних вимог до відповідача про стягнення заборгованості за період з 19.02.2015 року по 24.01.2018 року та штрафів, ухвалити у цій частині нове судове рішення, яким позов Банку у цій частині задовольнити частково, стягнути з ОСОБА_3 на користь Банку заборгованість за кредитним договором № б/н від 20.07.2010 року станом на 24.01.2018 року у розмірі 22192,53 грн., яка складається із: 8629,84 грн. - заборгованості за тілом кредиту за період з 19.02.2015 року по 24.01.2018 року, 13393,69 грн. заборгованості за процентами за користування кредитом за період з 19.02.2015 року по 24.01.2018 року, 169,00 грн. - заборгованості з пені за період з 30.04.2017 року по 24.01.2018 року; в стягненні штрафів з відповідача відмовити Банку з інших правових підстав; в решті рішення суду першої інстанції у цій справі залишити без змін.

Крім того, в силу вимог ст. 141 п. 13 ЦПК України у разі задоволення апеляційної скарги та позову Банку у цій справі частково, останній має право компенсацію судових витрат, пов'язаних із розглядом цієї справи судами першої та апеляційної інстанцій, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог у сумі 3813,90 грн. (розрахунок: судовий збір за подачу позову 1762 (а.с.1) + судовий збір за подачу апеляційної скарги 2643,00 грн. (а.с. 221) = 4405,00 грн.; сума задоволених позовних вимог 22192,53 грн. * судовий збір 4405,00 грн./ сума заявлених позовних вимог 25632,04 грн.).

Однак, встановлено, що відповідач ОСОБА_3 (а.с.85) звільнений від сплати судового збору у цій справі в силу вимог закону, тому судові витрати Банку, пов'язані із розглядом цієї справи судами першої та апеляційної інстанцій, у розмірі 3813,90 грн. слід компенсувати за рахунок держави в порядку, передбаченому Кабінетом Міністрів України.

Разом із тим, встановлено, що відповідачем ОСОБА_3 були понесені витрати, пов'язані із розглядом цієї справи апеляційним судом, зокрема: на професійну правничу допомогу адвоката Яркіної О.В. за складання відзиву на вищезазначену апеляційну скаргу Банку у цій справі у сумі 1500,00 грн., що підтверджено належними письмовими доказами у цій справі, доданими відповідачем до його відзиву(копія свідоцтва адвоката Яркіної О.В., копія договору адвоката Яркіної О.В. з відповідачем а, розрахунок за договором, акт прийому - передачі наданих послуг, перелік та вартість послуг у справі, квитанція від 12.02.2019 року про сплату ОСОБА_3 послуг адвоката на суму на суму 1500,00 грн. а. с. 237-249).

В силу вимог ст. ст. 133, 137, 141 ЦПК України при вищевикладених обставинах відповідач ОСОБА_3 має право на компенсацію за рахунок Банку понесених ним документально підтверджених витрат на професійну правничу допомогу адвоката Яркіної О.В. при перегляді цієї справи апеляційним судом.

Однак, апеляційний суд при вищевикладених обставинах, враховуючи складність справи, яка розглядалась апеляційним судом у спрощеному порядку без повідомлення учасників цієї справи; виконані роботи адвокатом в апеляційному суді, які складаються виключно із складання відзиву на апеляційну скаргу на шести сторінках; час, витрачений адвокатом на це;ціну позову 25632,04 грн. та ухвалення рішення судом у цій справі на користь відповідача на суму лише 3439,47 грн., вважає співмірним розмір цих витрат у цій справі лише на суму 500,00 грн., останні слід стягнути з Банку на користь відповідача у цій справі.

Керуючись ст.ст. 7, 12, 81-82, 89, 133, 137, 141, 369, 371 - 372, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» задовольнити частково.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 21 листопада 2018 року у цій справі скасувати в частині відмови Банку у задоволенні позовних вимог до відповідача про стягнення заборгованості за період з 19.02.2015 року по 24.01.2018 року та штрафів.

Ухвалити у цій частині нове судове рішення.

Позов АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» у цій частині задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_1) на користь АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» () заборгованість за кредитним договором № б/н від 20.07.2010 року станом на 24.01.2018 року у розмірі 22192,53 грн., яка складається із: 8629,84 грн. - заборгованості за тілом кредиту за період з 19.02.2015 року по 24.01.2018 року, 13393,69 грн. заборгованості за процентами за користування кредитом за період з 19.02.2015 року по 24.01.2018 року, 169,00 грн. - заборгованості з пені за період з 30.04.2017 року по 24.01.2018 року.

В стягненні штрафів з відповідача відмовити Банку з інших правових підстав.

В решті рішення суду першої інстанції у цій справі залишити без змін.

Судові витрати АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» (), пов'язані із розглядом цієї справи судами першої та апеляційної інстанцій, у розмірі 3813,90 грн. компенсувати за рахунок держави в порядку, передбаченому Кабінетом Міністрів України.

Стягнути з АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» () на користь ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_1) понесені судові витрати, пов'язані із розглядом цієї справи апеляційним судом, у вигляді витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 500,00 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Повний текст постанови апеляційним судом у цій справі складений 18.03.2019 року, оскільки у період з 16.03.2019 року по 17.03.2019 року включно мали місце вихідні дні.

Головуючий суддяСуддяСуддя
Гончар М.С. Кочеткова І.В.Маловічко С.В.