ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

іменем України

20 березня 2019 року

м. Харків

справа № 639/6081/17

провадження № 22ц/818/343/19

Харківськийи апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Котелевець А.В.,

суддів - Піддубного Р.М., Тичкової О.Ю.,

за участю секретаря - Огар І.В.,

імена (найменування сторін):

позивач - ОСОБА_1,

відповідач - Комунальне підприємство «Тролейбусне депо № 3»,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 - представника ОСОБА_1 на рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 11 квітня 2018 року в складі судді Гаврилюк С.М.,

у с т а н о в и в:

В жовтні 2017 року ОСОБА_1 звернувся у суд із позовом до Комунального підприємства «Тролейбусне депо № 3» (далі - КП «Тролейбусне депо № 3») про скасування наказів про застосування дисциплінарного стягнення та про звільнення, виплату заробітної плати за весь час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди.

Позовна заява, з урахуванням уточнень, мотивована тим, що він перебував з відповідачем у трудових стосунках, працюючи з 22 жовтня 2015 року на посаді кондуктора громадського транспорту на підставі Наказу № 1044-вк.

Наказом від 25 липня 2017 року № 138/0-к до нього застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді догани за порушення трудової дисципліни, а саме - за порушення вимог пунктів 2.1, 2.2, 2.7 Робочої інструкції кондуктора громадського транспорту у зв'язку з нестачею грошових коштів (виручки) від реалізації проїзних квитків в розмірі 664 грн. 70 коп.

Наказом від 31 липня 2017 року № 142/6-к до нього застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді догани за порушення трудової дисципліни, а саме - за порушення вимог пункту 2.2 Робочої інструкції кондуктора громадського транспорту у зв'язку з нестачею грошових коштів (виручки) від реалізації проїзних квитків в розмірі 17 882 грн. 10 коп.

Наказом від 18 серпня 2018 року № 156/О-к його було звільнено з роботи за пунктом 3 статті 40 КЗпП України за систематичне невиконання без поважних причин обов'язків, покладених трудовим договором та правилами внутрішнього трудового розпорядку.

Позивач зазначав, що 10 серпня 2017 року з керівництвом у нього виник конфлікт, оскільки його примушували виконувати роботу, яка не передбачена посадовою інструкцією, а саме - у вільний час прибирати територію. В цей же день начальник відділу експлуатації ОСОБА_3 заволодів його особистими коштами в розмірі 90 грн. 00 коп., у зв'язку з чим він звернувся до Прокуратури Харківської області із заявою про вчинення злочину. Після 10 серпня 2017 року у зв'язку зі скандалами з керівництвом він звертався 11 серпня 2017 року та 17 серпня 2017 року за допомогою до лікарів, а з 18 серпня 2017 року перебував на лікарняному. Крім того, на його звільнення не була отримана згода профспілкового органу.

Посилаючись на вказані обставини, ОСОБА_1 просив визнати поважними причини пропуску строку на звернення до суду та поновити цей строк; скасувати Накази від 25 липня 2017 року № 138/0-к року № 101 та 31 липня 2017 року № 142/6-к про оголошення догани; скасувати Наказ 18 серпня 2018 року № 156/О-к про звільнення; поновити його на посаді кондуктора громадського транспорту КП «Тролейбусне депо № 3»; стягнути на його користь з КП «Тролейбусне депо № 3» середній заробіток за весь час вимушеного прогулу в розмірі 45 890 грн. 80 коп. та 20 000 грн. 00 коп. на відшкодування моральної шкоди; рішення в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за один місяць в розмірі 5 956 грн. 04 коп. допустити до негайного виконання.

14 листопада 2017 року Голосна Аліна Володимирівна - представник відповідач подала заперечення на позовну заяву, в яких просила відмовити в задоволенні позовних вимог.

Заперечення мотивовані тим, що Наказами від 25 липня 2017 року № 138/0-к року № 101 та 31 липня 2017 року № 142/6-к позивачу оголошено догани за недбале ставлення до виконання службових обов'язків, а саме - за порушення вимог Посадової інструкції. Звільнення ОСОБА_1, який відмовився від дачі письмових пояснень з приводу порушення трудової дисципліни, проведено з дотриманням вимог трудового законодавства.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 11 квітня 2018 року в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позов не є доведеним.

04 травня 2018 року ОСОБА_2 - представник ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нову постанову про задоволення позову в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не встановив обставин у справі, від яких залежить правильне вирішення спору, та не застосував норму матеріального права, яка підлягала застосуванню. Зокрема зазначає, що суд першої інстанції не обгрунтував рішення в частині доводів позивача щодо пропуску строку позовної давності з поважних причин, що не відповідає вимогам статті 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського суду з прав людини» та практиці Європейського суду; в Наказах від 25 липня 2017 року № 138/0-к та від 31 липня 2017 року № 142/6-к не міститься посилання на статтю КЗпП України, на підставі якої застосовано вид дисциплінарного стягнення до позивача, та на пункт Правил внутрішнього трудового розпорядку, який нібито порушив ОСОБА_1; докази щодо ознайомлення позивача з Правилами внутрішнього трудового розпорядку в матеріалах справи відсутні; в діях останнього відсутній склад дисциплінарного правопорушення, оскільки виконання планового добового завдання по збору виручки за реалізацію одноразових квитків залежить від кількості пасажирів, які користуються послугами КП «Тролейбусне депо № 3», при цьому план реалізації проїзних квитків не містить будь-яких розрахунків; суд першої інстанції не звернув уваги на розбіжності між квітково-обліковим аркушем та актом розпломбування грошових коштів (виручки) та перерахування від 25 липня 2017 року, що свідчить про незаконність звільнення позивача.

КП «Тролейбусне депо № 3» рішення суду першої інстанції не оскаржило, правом на відзив на апеляційну скаргу не скористалось.

Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 29 серпня 2018 року в складі судді Піддубного Р.М. відкрито апеляційне провадження у справі.

Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 10 вересня 2018 року в складі суддів Піддубного Р.М., Сащенка І.С., Тичкової О.Ю. справа призначена до розгляду в суді апеляційної інстанції.

Згідно з підпунктом 3 пункту 3 Розділу ХП «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. Такі апеляційні суди у відповідних апеляційних округах мають бути утворені та розпочати здійснювати правосуддя не пізніше трьох років з дня набрання чинності цим законом.

Відповідно до пункту 8 розділу ХШ Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України № 2147-УШ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Указом Президента України від 29 грудня 2017 року № 452/2017 «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах» Апеляційний суд Харківської області ліквідовано та утворено Харківський апеляційний суд в апеляційному окрузі, що включає Харківську область, з місцезнаходженням у місті Харкові.

18 жовтня 2018 року вказану апеляційну скаргу передано до Харківського апеляційного суду.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення (пункт 1 частини 1 статті 374 ЦПК України).

Згідно з абзацом шостим статті 43 Конституції України громадянам гарантується захист від незаконно звільнення.

Згідно з пунктом 3 статті 40 КЗпП України трудовий договір може бути розірвано в разі систематичного невиконання працівником без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо раніше до нього застосовувалися заходи дисциплінарного стягнення.

Таким чином підставою звільнення є лише безпосереднє порушення трудової дисципліни чи невиконання працівником без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, за наявності застосованого і не втратившого юридичної сили за давністю або не знятого заходу дисциплінарного чи громадського стягнення.

Заходами дисциплінарного стягнення є догана і звільнення (частина перша статті 147 КЗпП України).

Згідно з положеннями статті 148 КЗпП України дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці. Дисциплінарне стягнення не може бути накладене пізніше шести місяців з дня вчинення проступку.

За приписами частини 1 статті 149 КЗпП України до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен врахувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника (частина 3 статті 149 КзпП України).

Відповідно до роз'яснень, наданих у постанові Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду трудових спорів», при розгляді судами справ щодо накладення дисциплінарних стягнень судам необхідно з'ясувати, в чому конкретно проявилось порушення, що стало приводом для накладення стягнення, чи додержано власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147-1, 148, 149 КЗпП України правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи враховувались обставини, за яких вчинено проступок тощо.

Матеріали справи свідчать, що ОСОБА_1 перебував з відповідачем у трудових стосунках, працюючи з 22 жовтня 2015 року на посаді кондуктора громадського транспорту на підставі Наказу № 1044-вк.

21 жовтня 2015 року ОСОБА_1 був ознайомлений з Робочою інструкцією кондуктора громадського транспорту, затвердженою директором КП «Тролейбусне депо № 3» Майборода О.В. в січні 2012 року (далі - Інструкція).

Згідно з пунктами 2.1., 2.2., 2.7. Інструкції кондуктор зобов'язаний здійснювати збір оплати з пасажирів за проїзд і провіз багажу, видавати разові білети, перевіряти документи, що дають право на проїзд, в тому числі безоплатний; виконувати встановлене планове завдання по збору виручки за реалізацію разових білетів на маршрутах депо; своєчасно і правильно обілечувати пасажирів, які користуються тролейбусом, не допускати безоплатного проїзду пасажирів і провозу багажу.

З Планом реалізації разових талонів позивач був ознайомлений 16 червня 2017 року, про що свідчить його особистий підпис.

Згідно з рапортом начальника відділу експлуатації КП «Тролейбусне депо № 3» ОСОБА_3 від 25 липня 2017 року встановлено, що перед прийняттям зміни кондуктором ОСОБА_1 отримано одноразові проїзні квитки у кількості 829 одиниць, з яких реалізовано 390 одиниць, грошових коштів у наявності 1105 грн. 30 коп., з яких 600 грн. 00 коп. власні кошти кондуктора (відмітка про власні грошові кошти у подорожньому листі кондуктора громадського транспорту). Таким чином встановлено, що по факту нестача грошових коштів складає суму в розмірі 664 грн. 70 коп. (приблизно 170 одиниць одноразових проїзних квитків). В наданих 25 липня 2017 року письмових поясненнях ОСОБА_1 підтвердив нестачу грошових коштів в розмірі 664 грн.

Згідно з рапортом начальника відділу експлуатації КП «Тролейбусне депо № 3» ОСОБА_3 від 31 липня 2017 року ОСОБА_1 систематично не виконує добове завдання по збору виручки за реалізацію одноразових квитків на маршрутах депо, чим порушує вимоги 2.2. Інструкції. Разом з тим повідомлено, що нестача грошових коштів за реалізацію одноразових проїзних квитків за липень 2017 року складає суму в розмірі 17 882 грн. 10 коп. Від дачі письмових пояснень 31 липня 2017 року ОСОБА_1 відмовився, про що складено акт в складі ОСОБА_3, ОСОБА_6 та ОСОБА_7

Згідно з рапортом начальника відділу експлуатації КП «Тролейбусне депо № 3» ОСОБА_3 від 10 серпня 2017 року встановлено, що перед прийняттям зміни кондуктором ОСОБА_1 отримано одноразові проїзні квитки у кількості 923 одиниць, з яких реалізовано 249 одиниць, грошових коштів у наявності 837 грн. 15 коп., з яких 600 грн. 00 коп. власні кошти кондуктора (відмітка про власні грошові кошти у подорожньому листі кондуктора громадського транспорту). Таким чином встановлено, що по факту нестача грошових коштів складає суму в розмірі 509 грн. 85 коп. (приблизно 170 одиниць одноразових проїзних квитків). Відповідно до наданих 10 серпня 2017 року письмових пояснень за першу половину роботи він назбирав розмінні гроші за продані талони, а деяку частину особистих грошей він залишив дома на завтра на розмін.

Оскільки допущені ОСОБА_1 дисциплінарні проступки є порушенням трудової дисципліни, відповідачем дотримано норми трудового законодавства при звільненні позивача за пунктом 3 статті 40 КЗпП України, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про відмову в позові.

Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріально і процесуального права (стаття 375 ЦПК України).

Доводи апеляційної скарги на висновки суду не впливають, зводяться до необхідності переоцінки доказів, яким судом першої інстанції дана належна оцінка.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України», № 63566/00, параграф 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Оскільки апеляційна скарга задоволенню не підлягає, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв'язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв'язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, немає.

Керуючись ст. ст. 367, 374 ч. 1 п. 1, 375, 382, 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - представника ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 11 квітня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повне судове рішення складено 22 березня 2019 року.

Головуючий А.В.Котелевець

Судді Р.М.Піддубний

О.Ю.Тичкова