Провадження №2/523/1101/19
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" травня 2019 р. Суворовський районний суд міста Одеси в складі

головуючого судді Сувертак І.В.

за участю секретаря Круглікова О.О.

розглянув в відкритому судовому засіданні, в порядку загального позовного провадження, в залі суду №5 в місті Одесі , справу за позовом -

цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про виділ частки із домоволодіння в натурі, що є у спільній частковій власності, припинення права спільної часткової власності, визнання права власності, зобов`язання не перешкоджати в користуванні земельною ділянкою,

зустрічним позовом ОСОБА_2 і ОСОБА_4 до ОСОБА_1 та ОСОБА_3 про виділ частки із майна в натурі, що є у спільній частковій власності, припинення права спільної часткової власності, визнання права спільної часткової власності, встановлення порядку користування земельною ділянкою між співвласниками, відповідно до їх часток в домоволодінні, стягнення компенсації за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Одеської міської ради,-

Установив

Позивачі звернулись з відповідними позовами про виділ частки із домоволодіння в натурі, що є у спільній частковій власності, припинення права спільної часткової власності, визнання права власності, зобов`язання не перешкоджати в користуванні земельною ділянкою. Позивач за зустрічним позовом 19 грудня 2018 року уточнив свої позовні вимоги.

Позовні вимоги що за первісним позовом що за зустрічним позовом обґрунтовані тим, що сторонам належить частина нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1 , щодо якого вони просять виділити у натурі частину із спільної часткової власності.

Ухвалою суду від 04 січня 2016 року судом відкрито провадження за зазначеною цивільною справою. (а.с. 1).

Починаючи з 15 грудня 2017 року набрав чинності Цивільний процесуальний кодекс України в редакції від 03 жовтня 2017 року. Вказаною редакцією Закону визначено, що заяви і скарги, подані до набрання чинності цією редакцією Кодексу, провадження за якими не відкрито на момент набрання ним чинності, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Такі заяви чи скарги не можуть бути залишені без руху, повернуті або передані за підсудністю, щодо них не може бути прийнято рішення про відмову у прийнятті чи відмову у відкритті провадження за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу, якщо вони подані з додержанням відповідних вимог процесуального закону, які діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Ухвалою суду від 26 лютого 2019 року підготовче засідання закрито та призначено судовий розгляд по суті позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про виділ частки із домоволодіння в натурі, що є у спільній частковій власності, припинення права спільної часткової власності, визнання права власності, зобов`язання не перешкоджати в користуванні земельною ділянкою та зустрічним позовом ОСОБА_2 і ОСОБА_4 до ОСОБА_1 та ОСОБА_3 про виділ частки із майна в натурі, що є у спільній частковій власності, припинення права спільної часткової власності, визнання права спільної часткової власності, встановлення порядку користування земельною ділянкою між співвласниками, відповідно до їх часток в домоволодінні, стягнення компенсації за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Одеської міської ради.

Позивач за первісним позовом та відповідач за зустрічним позовом в судовому засіданні свої позовні вимоги підтримала в повному обсязі та наполягала на його задоволенні.

Відповідач за первісним позовом та позивач за зустрічним позовом та його представник в судовому засіданні просили відмовити у задоволенні первісного позову та просили задовольнити зустрічний позов з обґрунтувань, що викладені в уточненому зустрічному позові.

Відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні вважає, що з урахуванням проведеної експертзи доцільно відмовити в задоволенні позовів, як первісного так і зустрічного. Інші учасники справи в судове засідання не прибули, про розгляд справи були повідомлені належним чином, причин неявки суду не сповістили, з заявами про відкладення розгляду справи не звертались.

Враховуючи вимоги ст. 223 ЦПК України та ст.6 Конвенції Про захист прав людини та основних свобод, ратифікованої Законом України 17.07.1997 року, з метою недопущення затягування розгляду справи, суд вважає за необхідне розгляд справи провести за відсутності відповідача та третьої особи.

З`ясував обставини справи, дослідив та проаналізував матеріали справи, суд приходить до висновку про залишення позовних вимог як за первісним позовом так і за зустрічним позовом без задоволення, виходячи з наступного.

Суд встановив наступні обставини.

На підставі договору дарування від 18 листопада 2003 року ОСОБА_2 набув право власності на домоволодіння АДРЕСА_1 , яке складалось із двох кам`яних будинків та надвірних споруд, розташованих на земельній ділянці 928 кв.м.

05.04.2006 року ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 за відповідним договором дарування № 1-1119, була подарована 21/100 частини домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , яке в цілому складається з: двох житлових будівель, загальною площею 114,0 кв. м., позначених в тематичному плані літерами «А», «В» - житлові будинки та надвірних споруд, позначених на схематичному плані: літ. «Е» - гараж, літ. «Ж» - сарай, літ. «З» - душ, літ. «И» - вбиральня, №1-4 - огорожа, І-ІІ - мостіння розташованих на земельній ділянці площею 928 кв. м.. Договором визначено, що в користування обдарованої переходить: житловий будинок літ «В»: 2-1 - веранда, 2-2 - кухня, 2-3 - санвузол, 2-4 - жила, житловою площею 9,9 кв. м. (а.с. 9,10).

Після зведення позивачем на вказаній ділянці ще двох житлових будинків (під літерами К та Л) та ведення їх в експлуатацію, загальна площа домоволодіння збільшилась, а долі співвласників змінились.

Так, ОСОБА_2 стало належати на праві приватної власності 24/25 частини домоволодіння з адресою: АДРЕСА_1 (свідоцтво про право власності НОМЕР_1 від 02.07.2012 яке в цілому складається трьох кам`яних будівель: «А» загальною площею 87,0 кв. м., житловою площею 55,3 кв. м, «К» загальною площею 195,0 кв. м. житловою площею 128,0 кв. м., «Л» загальною площею 52, 7, житловою площею 24,0 кв. м., та надвірних споруд: літ. «Е» - гараж, літ. «Ж» - сарай, літ. «З» - душ, літ. «И» - вбиральня, розташованих на земельній ділянці площею 928 кв. м.

ОСОБА_2 за відповідним договором дарування від 07.08.2012 року (№2084) подарував ОСОБА_1 29/100 частин домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , яке в цілому складається з: літ. «А», «В», «К», «Л» - житлові будинки, загальною площею 361,8 кв. м., в тому числі житловою площею 217,2 кв. м., літ. «Е» - гараж, літ. «Ж» - сарай, літ. «З» - душ, літ. «И» - вбиральня, розташованих на земельній ділянці площею 928 кв. м., що знаходиться у користуванні. По заяві власника відчужено було: із житлового будинку літ. «К» 2-1 коридор, 2-2 житлова, 2-3 кладова, 2-4 санвузол, 2-5 кухня, 2-І сходи, 2-6 коридор, 2-7 житлова, 2-8 житлова, 2-9 житлова, 2-ІІ сходи, загальною площею 98,1 кв. м., житловою площею 61,1 кв. м., огорожа № 5. (а.с. 13,14).

Цією ж датою за відповідним договором дарування (№ 2084) на користь ОСОБА_3 ОСОБА_5 була подарована 1/2 зазначеного домоволодіння, яке в цілому складається з: літ. «А», «В», «К», «Л» - житлові будинки, загальною площею 361,8 кв. м., в тому числі житловою площею 217,2 кв. м., у тому числі літ. «Е» - гараж, літ. «Ж» - сарай, літ. «З» - душ, літ. «И» - вбиральня, розташованих на земельній ділянці площею 928 кв. м., що знаходиться у фактичному користуванні. По заяві власника відчужено було: із житлового будинку літ. «К» вітальня 1-1, кладова 1-2, санвузол 1-3, кухня 1-4, сходи 1-1, коридор 1-5, кладова 1-6, житлова 1-7, житлова 1-8, житлова 1-9, сходи НОМЕР_2 , загальною площею 96,9 кв. м., житловою площею 66,9 кв. м.; із житлового будинку літ. «Л» кухня 1-1, житлова 1-2, санвузол 1-3, кухня 2-1, санвузол 2-2, житлова 2-3, загальною площею 52,7 кв. м., житловою площею 24,0 кв. м, 1/2 огорожі № 6,7,8. (а.с. 15-18).

Ухвалою суду від 09 лютого 2017 року призначено судову будівельно-технічну експертизу. (т. 1, а.с. 197-199).

28 серпня 2018 року на адресу суду надійшов висновок експерта №17-725 від 15 серпня 2018 року. (а.с. 25-65).

Зазначеним висновком встановлено, що фактичне планування досліджуваних приміщень житлових будинків домоволодіння не відповідає матеріалам технічної інвентаризації. В частинах житлових будинків кожного із співвласників, що знаходиться у фактичному користуванні, виконана самочинна реконструкція.

Не підлягають поділу об`єкти нерухомого майна, до складу яких входять самочинно збудовані (реконструйовані, переплановані) об`єкти нерухомого майна. Питання щодо поділу об`єктів нерухомого майна може розглядатись лише після визнання права власності на них відповідно до закону.

Окрім того, зазначеним висновком експерта встановлено, що Згідно Технічного завіту по топографо-геодезичним вишукуванням земельної ділянки для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель (присадибна ділянка) за адресою: АДРЕСА_1 , експертом встановлено, що загальна площа земельної ділянки АДРЕСА_1 становить 1018,47 кв.м., площа зазначеної земельної ділянки за документацією становить 928 кв.м., надлишки становлять 90,47 кв.м.

Враховуючи зазначене в висновку, а також у зв`язку з неможливістю визначення місце розташування надлишків площею 90,47 кв.м., експерт зробив висновок щодо відсутності технічної можливості визначення порядку користування земельною ділянкою, загальною площею 928 кв.м., розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , між співвласниками.

Відповідно до положень ст. 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Пленум Верховного Суду України в п.14 постанови від 22.12.1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист приватної власності» роз`яснив, що квартира (будинок), яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири.

Згідно ст. ст. 355, 356 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Суб`єктами права спільної часткової власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, держава, територіальні громади.

Відповідно до ст. 361 ЦК України співвласник має право самостійно розпорядитися своєю часткою у праві спільної часткової власності.

Згідно ч. 1, ч. 3 ст. 364 ЦКУ співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації.

Як роз`яснено в п. 33 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07 лютого 2014 року № 5, застосовуючи положення статті 391 ЦК, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов`язані із позбавленням права володіння, суд має виходити із того, що відповідно до положень статей 391,396 ЦК позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право.

Пленум Верховного Суду України в своїй постанові № 7 від 04.10.1991 р. «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» в п. 6 роз`яснив, що при вирішенні справ про виділ в натурі часток жилого будинку, що є спільною частковою власністю, судам належить мати на увазі, що, виходячи зі змісту ст.115 ЦК, це можливо, якщо кожній із сторін може бути виділено відокремлену частину будинку з самостійним виходом (квартиру). Виділ також може мати місце при наявності технічної можливості переобладнати приміщення в ізольовані квартири. Якщо виділ частки будинку в натурі неможливий, суд вправі за заявленим про це позовом встановити порядок користування відособленими приміщеннями (квартирами, кімнатами) такого будинку. У цьому разі окремі підсобні приміщення (кухня, коридор тощо) можуть бути залишені в загальному користуванні учасників спільної часткової власності.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Відповідно до положень ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно зі ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

У відповідності до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених ст. 82 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд сприяє всебічному та повному з`ясуванню обставин по справі, роз`яснює їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їх прав у випадках передбачених цим Кодексом.

Таким чином, позивачами як за первісним позовом так і за зустрічним позовом, не доведено свої позовні вимоги, не надано належних, допустимих та достовірних доказів на підтвердження того, що домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , можливо поділити в натурі, тобто, що існує технічна можливість переобладнати об`єкт нерухомого майна в окремі об`єкти нерухомого майна у розумінні ст. 181 ЦК України, тому суд відмовляє у їх задоволенні в повному обсязі, за недоведеністю.

Керуючись ст.ст. 3, 4-7,1-13,17- 18,109,131,137, 141, 211, 223, 263-265, 268, 352,354 ЦПК України, суд,-

Вирішив:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про виділ частки із домоволодіння в натурі, що є у спільній частковій власності, припинення права спільної часткової власності, визнання права власності, зобов`язання не перешкоджати в користуванні земельною ділянкою, за адресою : АДРЕСА_1 вулиця Ананьївська, будинок №6 залишити без задоволення.

Зустрічний позов ОСОБА_2 і ОСОБА_4 до ОСОБА_1 та ОСОБА_3 про виділ частки із майна в натурі, що є у спільній частковій власності, припинення права спільної часткової власності, визнання права спільної часткової власності, встановлення порядку користування земельною ділянкою між співвласниками, відповідно до їх часток в домоволодінні, за адресою : АДРЕСА_1 , стягнення компенсації за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Одеської міської ради залишити без задоволення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення через Суворовський районний суд м. Одеси.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Складання повного рішення (постанови) суду відбувається згідно до ч.6ст259 ЦПК України.

Повний текст рішення складено 04 червня 2019 року.

Суддя