ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
Справа № 682/1152/14-ц
Провадження № 22-ц/4820/1081/19
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 червня 2019 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд у складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

Костенка А.М. (суддя-доповідач), Грох Л.М., Спірідонова Т.В.

секретар судового засідання Дубова М.В.

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 682/1152/14-ц за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 18 червня 2014 року у складі судді Роїк В.П. по цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Акцент - Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи, ознайомившись з доводами апеляційної скарги, суд

в с т а н о в и в :

В квітні 2014 року ПАТ«Акцент-банк» звернулось до суду з позовом, в якому просив стягнути з відповідача на користь банку заборгованість у розмірі 18643,61 грн. за кредитним договором № ABH0RX12720003 від 23 січня 2008 року, яка складається з 1557,43 грн. - заборгованості за кредитом; 41,03 грн. заборгованості по процентам за користування кредитом; 135,50 грн. - заборгованості по комісії за користування кредитом; 15545,67 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором; штраф 500 грн. (фіксована частина); 863,98 грн. (процентна складова).

В обґрунтування заявлених позовних вимог банк зазначав, що 23 січня 2008 року між ОСОБА_1 та ЗАТ «Акцент-Банк», правонаступником якого є ПАТ «Акцент-Банк» було укладено кредитний договір №ABH0RX12270003 відповідно до умов якого відповідач отримав кредит у розмірі 2920,04 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Проте, відповідач в порушення умов договору, зобов`язання належним чином не виконував у зв`язку з чим утворилась зазначена заборгованість, яку банк просив стягнути на свою користь.

Заочним рішенням Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 18 червня 2014 року позов задоволено, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Акцент-Банк» заборгованість по кредитному договорі в розмірі 18643 грн. 61 коп. та 243 грн. 60 коп. судових витрат.

ОСОБА_1 не погодився з таким рішенням суду першої інстанції та подав апеляційну скаргу, в якій вказує, що йому не було відомо про розгляд справи в суді першої інстанції, оскільки він приймав участь в антитерористичній операції, а про існування рішення суду дізнався випадково, тому був позбавлений можливості скористатися своїми правами відповідно до норм процесуального закону в ході розгляду справи. Апелянт зазначає, що він не погоджується з розрахунком боргу та стягнення з нього пені та комісії, оскільки в цій частині рішення суду є незаконним та необґрунтованим. Вважає, що судом не досліджено умови кредитного договору, не встановлено підтвердження факту надання кредиту, докази сплати кредиту та суми і дати оплати, не досліджено первісні бухгалтерські документи, а саме: виписку по рахунку, заяву на видачу готівки через касу, меморіальні ордери, докази відкриття рахунку клієнта. Також, вважає, що накладення пені та штрафу у розмірі 500 грн. + 863,98 грн. (% складова штрафу) від суми заборгованості є подвійною відповідальністю за одне і теж порушення, що свідчить про недотримання положень, закріплених у ст. 61 Конституції України. ОСОБА_1 зазначає, що ПАТ «Акцент-банк» звернувся до суду з позовом після спливу строку позовної давності, оскільки останній платіж за кредитним договором ним було здійснено на початку січня 2009 року і саме з цього моменту і почався перебіг строк позовної давності, а позов поданий в квітні 2014 року, тому право вимоги як щодо основного зобов`язання так і до застосування відсотків за його користування та інших передбачених договором сум, було заявлено після закінчення строку позовної давності.

З огляду на доводи викладені в апеляційній скарзі, ОСОБА_1 просив скасувати заочне рішення Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 18 червня 2014 року та постановити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову.

Апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, а рішення суду скасуванню з ухваленням нового судового рішення з наступних підстав.

У відповідності до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Так судом встановлено, що 23 січня 2008 року між ПАТ КБ «Акцент-банк» і ОСОБА_1 на підставі заяви позичальника про надання послуг з надання кредиту та приєднання до Умов надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт) ПАТ КБ «Акцент-банк», між заявником та банком було укладено договір про надання банківських послуг.

За умовами договору, які зазначені в заяві позичальника, банк надав ОСОБА_1 кредит у розмірі 2920,04 грн. строком на 12 місяців, з 23 січня 2008 року по 23 січня 2009 року зі сплатою за користування кредитом 1 % на місяць на суму залишку заборгованості. Погашення заборгованості здійснюється щомісяця в період сплати за який приймається з «10» по «15» кожного місяця у вигляді ануїтентного платежу в сумі 331,21 грн. Комісія за проведення розрахунків по списанню та/або зарахуванню коштів, внесення готівковим/безготівковим шляхом на рахунки зазначені кредитно-заставним договором становить 0,0% від суми виданого кредиту.

За порушення строків погашення кредиту та сплати відсотків за його користування, сторони передбачили можливість стягнення пені в розмірі 1,25% від суми простроченого платежу, але не менше 1 грн. за кожний день прострочки.

Також при порушенні позичальником строків платежів по будь-якому з грошових зобов`язань, передбачених договором більш ніж на 30 днів позичальник зобов`язаний сплатити банку штраф в розмірі 500 грн. та 5% від суми позову.

Відповідач, отримавши кредитні кошти, умови договору належним чином не виконував, не повністю сплачував, передбачені договором платежі, чим порушив умови укладеного між сторонами кредитного договору та права банку, внаслідок чого станом на 30 січня 2009 року виникла заборгованість по кредиту в сумі 1598,46 грн., з яких заборгованість за кредитом 1557,43 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом - 41,03 грн.

Крім того, відповідно до умов договору позичальник має сплатити штраф в сумі 579,92 грн., з яких 500 грн. фіксована частина, 79,92 грн. процентна складова від суми заборгованості (1598,46х5%).

Зазначені обставини підтверджуються заявою позичальника ОСОБА_1 від 23 січня 2008 року, Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт), розрахунком заборгованості за договором та іншими матеріалами справи.

Стаття 627 Цивільного кодексу України передбачає, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно ч. 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

В силу ч.1 ст. 1048 цього ж Кодексу позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Статтею 525 Цивільного кодексу України визначено, що одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається,

Згідно п. 1 ст. 611 вказаного Кодексу у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору.

Частиною 1 статті 546 цього Кодексу встановлено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

В силу ч. ч. 1, 2 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Оцінивши в сукупності надані докази, слід прийти до висновку, що ОСОБА_1 в повному обсязі не виконав зобов`язання за кредитним договором, а тому має перед банком заборгованість за даним договором.

Однак при цьому, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції при вирішення позовних вимог банку про стягнення з відповідача на користь банку пені та комісії в повній мірі не прийняв до уваги вимоги чинного законодавства та обставини справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Умовами кредитного договору, передбачено застосування пені як виду цивільно-правової відповідальності за порушення строків погашення кредиту та сплати відсотків за його користування

Також умовами кредитного договору передбачена сплата позичальником штрафу як виду цивільно-правової відповідальності за порушення позичальником строків платежів по будь-якому з грошових зобов`язань, передбачених договором більш ніж на 30 днів, тобто несвоєчасне повернення кредиту та процентів за користування кредитом.

Таким чином, умовами кредитного договору передбачено цивільно-правову відповідальність - штраф і пеню за одне й те саме порушення - порушення строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором

Враховуючи вищевикладене і те, що відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, їх одночасне застосування за одне й те саме порушення свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Даний висновок відповідає правовій позиції, висловленій Верховним Судом України в постанові від 21 жовтня 2015 року (справа № 6-2003 цс 15).

Отже, з врахуванням викладеного, доводів та вимог апеляційної скарги слід прийти до висновку, що позовні вимоги банку в частині стягнення неустойки у вигляді пені в сумі 15545,67 грн. не підлягають задоволенню, а з відповідача на користь позивача слід стягнути штраф відповідно до умов кредитного договору в розмірі 500 грн. фіксована частина, 79,92 грн. процентна складова від суми заборгованості (1598,46х5%).

Також як передбачено умовами договору комісія за проведення розрахунків по списанню та/або зарахуванню коштів, внесення готівковим/безготівковим шляхом на рахунки зазначені кредитно-заставним договором становить 0,0% від суми виданого кредиту, отже комісія за договором складає 0 відсотків.

В той же час договором передбачено щомісячну винагороду за надання фінансового інструменту в розмірі 71,54 грн., однак вказана винагорода не зазначена в договорі як комісія, а має окреме правове визначення та не зазначена в позовній заяві як складова частина заборгованості.

За таких обставин і встановлення в кредитному договорі комісії в розмірі 0 відсотків відсутні також підстави для задоволення позову в частині стягнення комісії.

З врахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що вказане рішення суду підлягає скасуванню з підстав порушення норм матеріального права та невідповідності висновків суду обставинам справи з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позову та стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості по кредиту в сумі 2178,38 грн., з яких заборгованість за кредитом 1557,43 грн., заборгованість по процентам за користування кредитом 41,03 грн., штраф в сумі 579,92 грн., з яких 500 грн. фіксована частина, 79,92 грн. процентна складова.

Доводи апеляційної скарги, що судом не досліджено умови кредитного договору, не встановлено підтвердження факту надання кредиту, докази сплати кредиту та суми і дати оплати, не досліджено первісні бухгалтерські документи, слід відхилити.

Факт укладення кредитного договору та отримання коштів підтверджуються заявою позичальника ОСОБА_1 від 23 січня 2008 року, Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») ( Стандарт) , розрахунком заборгованості за договором, часткового погашення відповідачем кредиту шляхом сплати на виконання умов кредитного договору грошових коштів.

При цьому, сам апелянт в апеляційній скарзі посилається на те, що останній платіж по кредиту він здійснив в січні 2009 року, що свідчить про визнання ним факту укладення кредитного договору та отримання кредитних коштів.

Не приймає до уваги суд доводи апелянта, що ПАТ «Акцент-банк» звернувся до суду з позовом після спливу строку позовної давності, а право вимоги як щодо основного зобов`язання так і до застосування відсотків за його користування та інших передбачених договором сум, було заявлено після закінчення строку позовної давності.

Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення (частина третя статті 267 ЦК України).

Згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий розгляд його справи судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Створення рівних можливостей учасникам процесу у доступі до суду та до реалізації і захисту їх прав є частиною гарантій справедливого правосуддя, зокрема принципів рівності та змагальності сторін.

Відповідач, який не був належним чином (згідно з вимогами процесуального закону) повідомлений про час і місце розгляду справи у суді першої інстанції, не має рівних з позивачем можливостей подання доказів, їх дослідження та доведення перед цим судом їх переконливості, а також не може нарівні з позивачем довести у суді першої інстанції ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх заперечень.

Якщо суд першої інстанції, не повідомивши належно відповідача про час і місце розгляду справи, ухвалить у ній заочне рішення, відповідач вправі заявити про застосування позовної давності у заяві про перегляд такого рішення. У разі відмови суду першої інстанції у задоволенні цієї заяви, відповідач може заявити про застосування позовної давності в апеляційній скарзі на заочне рішення суду першої інстанції.

Той факт, що відповідач, який не був належно повідомлений судом першої інстанції про час і місце розгляду справи, не брав участі у такому розгляді, є підставою для вирішення апеляційним судом заяви цього відповідача про застосування позовної давності, навіть якщо така заява не подавалася ним у суді першої інстанції.

Така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 17 квітня 2018 року по цивільній справі № 200/11343/14-ц.

Отже, за висновком Верховного Суду відповідач може заявити про застосування позовної давності в апеляційній скарзі на заочне рішення суду першої інстанції лише в тому випадку, коли він не був належно повідомлений судом першої інстанції про час і місце розгляду справи.

Однак як вбачається з матеріалів справи, після відкриття провадження, розгляд справи було призначено на 23 квітня 2014 року, а потім на 22 травня 2014 року. Судову повістку про час та місце розгляду справи 22 травня 2014 року ОСОБА_1 було отримано особисто, про свідчить поштове повідомлення.

22 травня 2014 року розгляд справи не відбувся і справу було відкладено на 4 червня 2014 року, однак судове засідання знову було відкладено на 18 червня 2014 року на 8 годину 15 хвилин в зв`язку з неявкою сторін.

Судову повістку про час та місце розгляду справи 18 червня 2014 року ОСОБА_1 було отримано особисто, 13 червня 2014 року, про свідчить відповідне поштове повідомлення.

Отже, відповідач належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи судом першої інстанції, міг реалізувати свої права щодо участі в судовому засіданні та подати до суду заяву про застосування строків позовної давності при вирішення даного спору, однак таким своїм правом не скористався, а тому відсутні підстави з врахуванням правової позиції Верховного Суду, для застосування строків позовної давності при розгляді справи в суді апеляційної інстанції.

При цьому, враховуючи ту обставину, що на час розгляду справи в суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 , як учасник бойових дій, звільнений від сплати судового збору в судах усіх інстанцій на підставі п. 13 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 243,60 грн. підлягають компенсації за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (ч. 7 ст. 141 ЦПК України).

Керуючись ст.ст. 374, 376, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Заочне рішення Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 18 червня 2014 року скасувати та ухвалити нове судове рішення:

Позов Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Акцент-Банк» задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 (проживаючого в АДРЕСА_1 реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Акцент-Банк» (вул. Батумська,11 м. Дніпро, ) заборгованість за кредитним договором в сумі 2178,38 грн., з яких заборгованість за кредитом 1557,43 грн. заборгованість по процентам 41,03 грн. - за користування кредитом, штраф 500 грн. фіксована частина, 79,92 грн. процентна складова.

Понесені Публічним акціонерним товариством комерційний банк «Акцент-Банк» судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 243,60 грн. підлягають компенсації за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 10 червня 2019 року.

Судді А.М.Костенко

Л.М. Грох

Т.В.Сіпірдонова