П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 червня 2019 року місто Київ

Єдиний унікальний номер справи 757/6414/18-ц

Номер провадження № 22-ц/824/459/2019

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача - Вербової І.М., суддів Поліщук Н. В., Шахової О. В.,

за участю секретаря судового засідання - Якушко Т. А.,

вивчивши апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на заочне рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 21 червня 2018 року, ухвалене під головуванням судді Савлук Т. В., у справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в :

У лютому 2018 року ПАТ КБ «Приватбанк» звернулось до Печерського районного суду міста Києва з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № б/н від 17 квітня 2013 року в розмірі 117 000 грн., а також судових витрат у розмірі 1 762 грн.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що ОСОБА_1 з метою отримання банківських послуг звернулась до ПАТ КБ «Приватбанк», у зв`язку з чим підписала Заяву № б/н від 17 квітня 2013 року, згідно з якою отримала кредит у розмірі 8 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

Відповідач підтвердила свою згоду про те, що підписана Заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, та Тарифами банку складає між нею та банком Договір про надання банківських послуг.

Відповідно до положень пп. 2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 Умов та правил надання банківських послуг відповідач при укладанні договору дала згоду на прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням і ініціативою банку.

ПАТ КБ «Приватбанк» свої зобов`язання за договором виконало в повному обсязі, а саме надало відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах, передбачених договором, натомість остання своєчасно грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом та відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору, не надавала, у зв`язку з чим станом на 31 грудня 2017 року утворилась заборгованість у розмірі 117 000 грн., яка складається з заборгованості за кредитом - 7 800 грн. 22 коп., заборгованість по процентам за користування кредитом - 109 199 грн. 78 коп.

Ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 21 лютого 2018 року дану справу передано на розгляд до Дніпровського районного суду міста Києва за підсудністю.

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 07 травня 2018 року справу прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та вирішено розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження.

Заочним рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 21 червня 2018 року (а.с.61-65) позовні вимоги задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором №б/н від 17 квітня 2013 року на загальну суму 9 521 грн. 17 коп., судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 1 762 грн., а всього стягнуто 11 283 грн. 17 коп.

Не погоджуючись з оскаржуваним судовим рішенням у частині відмови в задоволенні позову, 02 листопада 2018 року АТ КБ «Приватбанк» надіслало апеляційну скаргу.

Апеляційну скаргу обґрунтовано тим, що судом визнано права позивача на проценти на рівні встановленої під час укладення кредитного договору відсоткової ставки в розмірі 30%, а правовим наслідком цього є їх стягнення із застосуванням такої відсоткової ставки за весь період користування кредитними коштами, але судом першої інстанції вирішено стягнути заборгованість лише за період до 31 серпня 2014 року в розмірі 1 720 грн. 95 коп., чим порушено право банку на отримання процентів - плати за користування кредитними коштами за весь період.

Судом першої інстанції не враховано, що АТ КБ «Приватбанк» свої зобов`язання за договором перед позивачем виконало, а відповідач умови договору щодо своєчасного повернення кредитних коштів не виконує, що підтверджується відповідним розрахунком заборгованості. Також, судом не надано належної оцінки обставинам щодо часткового виконання відповідачем обов'язку по сплаті кредитної заборгованості, прийняття умов кредитного договору до виконання та відсутність звернень відповідача до Банку щодо невірних нарахувань за кредитом.

Таким чином, суд першої інстанції помилково залишив поза увагою період користування кредитом та нарахування процентів з 01 вересня 2014 по 31 грудня 2017 року, задовольнивши вимоги про стягнення заборгованості за процентами за користування кредитом лише за період з 17 квітня 2013 по 31 серпня 2014 року.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 16 листопада 2018 року (а.с. 80) поновлено скаржнику процесуальний строк на апеляційне оскарження заочного рішення, зупинено дію заочного рішення, відкрито апеляційне провадження у справі, надано учасникам справи строк для подачі відзиву.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 16 листопада 2018 року (а.с. 82) апеляційне провадження у справі зупинено до розгляду Великою палатою Верховного Суду справи № 754/13763/15-ц.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 04 березня 2019 року (а.с. 98) поновлено апеляційне провадження у справі, справу призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні з повідомленням учасників справи.

Представник позивача був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, що підтверджується розпискою від 15 травня 2019 року.

Відповідач була повідомлена про дату, час та місце слухання справи в порядку ч. 11 ст. 128 ЦПК України, а саме шляхом публікації оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України.

Враховуючи вищезазначене колегія суддів вважала за можливе розглядати справу без участі сторін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, з`ясувавши обставини справи, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для її задоволення, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 17 квітня 2013 року ОСОБА_1 підписала Анкету-заяву про приєднання до Умов і правил надання банківських послуг в Приватбанку, відповідно до якої остання виявила бажання на оформлення платіжної карти кредитка «Універсальна» (а.с. 12).

При підписанні вказаної Анкети-заяви відповідач надала свою згоду, що дана Заява разом Пам`яткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку складають між нею та банком договір про надання банківських послуг.

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що умова договору про право банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною, а позивач не надав суду розрахунку заборгованості без збільшення відсоткової ставки. Разом з тим, відсутні докази ознайомлення відповідача з підвищенням відсоткової ставки, а тому позовні вимоги в частині стягнення з відповідача відсотків за користування кредитом після збільшення відсоткової ставки не підлягають задоволенню.

Виходячи зі змісту частин 1-5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів в повній мірі погоджується з висновками суду першої інстанції, з огляду на таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Частиною 1 статті 628 ЦК України встановлено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 статті 638 ЦК України визначені умови за яких договір вважається укладеним, а саме договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.

Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно статтей 610, 611 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Аналіз зазначених норм права дає можливість зробити висновок про те, що позичальник, який добровільно погодився на умови кредитного договору, повинен належно їх виконувати, а у разі порушення зобов`язання настають негативні правові наслідки.

Пунктами 2.1.1.2.3 та 2.1.1.2.4 Умов та правил надання банківських послуг після отримання банком від клієнта необхідних документів, а також Заяви, банк проводить перевірку наданих документів і приймає рішення про можливість встановлення кредитного ліміту на кредитну карту. Клієнт дає свою згоду на те, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банк, і клієнт дає право банку в будь-який момент змінити (зменшити, збільшити або анулювати кредитний ліміт). Підписання цього договору є прямою і безумовною згодою клієнта щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком.

Відповідно до п. 2.1.1.5.5 вищевказаних Умов відповідач зобов`язалась погашати заборгованість по кредиту, відсоткам за його користування, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим Договором.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції стосовно нікчемності пунктів кредитного договору, що передбачають зміну фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку банком, оскільки вони суперечать нормам цивільного законодавства, а позивачем не надано розрахунку заборгованості відповідно до процентної ставки, погодженої сторонами при укладанні договору.

Враховуючи вищенаведене, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про необхідність стягнення відсотків за користування кредитом виходячи із процентної ставки 30% річних за період з 17 квітня 2014 року до 31 серпня 2014 року, тобто до підвищення банком відсоткової ставки 01 вересня 2014 року, у розмірі 1 720 грн. 95 коп., відповідно до розрахунку, наданого позивачем.

Таким чином, колегія погоджується з висновками суду першої інстанції, що, враховуючи порушення ОСОБА_1 зобов`язань, передбачених кредитним договором, наявні законні підстави щодо задоволення позовних вимог в частині стягнення заборгованості за кредитом у розмірі 9 521 грн. 17 коп., що складається з заборгованості за тілом кредиту - 7 800 грн. 22 коп. та заборгованості по відсоткам - 1 720 грн. 95 коп.

Доводи апеляційної скарги щодо необхідності стягнення відсотків за весь період користування кредитом, виходячи з відсоткової ставки у розмірі 30% річних, не спростовують висновків суду першої інстанції, оскільки позивачем в супереч ч. 1 ст. 81 ЦПК України не надано такого розрахунку.

А посилання останнього на часткове виконання відповідачем обов`язку по сплаті кредитної заборгованості, прийняття до виконання умов кредитного договору та відсутність звернень до банку стосовно невірних нарахувань за кредитом не впливають на законність рішення суду першої інстанції, оскільки не доводять, що зміна відсоткової ставки відбувалась не в односторонньому порядку.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції та не впливають на законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Колегія суддів не вбачає підстав для зміни чи скасування рішення суду, як і не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

За таких обставин, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення залишити без змін, як таке, що ухвалене з вірним застосуванням норм процесуального права, є законним та обґрунтованим.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, Київський апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» - залишити без задоволення.

Заочне рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 21 червня 2018 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною та не підлягає оскарженню в касаційному порядку.

Повне судове рішення складено 10 червня 2019 року.

Суддя-доповідач: І.М. Вербова

Судді: Н. В. Поліщук

О. В. Шахова