Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 жовтня 2019 року м. Волноваха

Волноваський районний суд Донецької області у складі:

головуючого судді Безрук Т.В.,

за участю секретаря судового засідання Чемезової Г.О.,

розглянувши у підготовчому відкритому судовому засіданні в залі суду м. Волноваха цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - орган опіки та піклування Златоустівської сільської ради Волноваського району Донецької області, про надання дозволу на виїзд дитини за кордон без згоди та супроводу батька,

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з даним позовом, обгрунтовуючи вимоги тим, що вона з 23.11.2007 року по 29.07.2011 р. вона перебувала з відповідачем в зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу мають неповнолітню доньку, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка проживає з нею та знаходиться на її утриманні. Шлюб з відповідачем було розірвано у 2009 році, він проживає окремо, життям доньки не цікавиться, участі у її утримання та вихованні не приймає. Він зареєстрований у с.Златоустівка, однак місце його знаходження не відоме.

У м.Донецьку мешкають дід та баба дитини, однак, не маючи дозволу батька дитини, позивач не має можливості повезти дитину до них у гостини та, з метою оздоровлення, вивезти її за межі України. У зв`язку з тим, що відповідач не спілкується з ним та дитиною, позивач не має можливості взяти дозвіл на виїзд та в`їзд дитини за межі країни, тому просила надати дозвіл на виїзд ОСОБА_3 за кордон разом з нею без згоди та супроводу батька, до досягнення дитиною шістнадцятирічного віку.

У судове засідання позивач не з`явилася, подала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала.

Відповідач в судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги визнав.

Третя особа - орган опіки та піклування Златоустівської сільської ради Волноваського району Донецької області, представника до суду не направила, від виконуючого обов`язки голови сільської ради надійшла заява про розгляд справи за відсутності представника.

Відповідно до ч.3 ст.200 ЦПК України, у випадку визнання позову відповідачем суд ухвалює рішення за результатами підготовчого провадження.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує прав, свобод та інтересів інших осіб, тому суд приймає визнання позову відповідачем та ухвалює рішення про задоволення позову у підготовчому судовому засіданні з таких підстав.

Частиною 1 ст.82 ЦПК України визначено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, що визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Сторони записані батьками неповнолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.8).

Рішенням Волноваського районного суду Донецької області від 29.07.2011 року розірвано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований 23.11.2007 року відділом реєстрації актів цивільного стану Волноваського РУЮ Донецької області.( а.с.10)

Згідно довідки виконавчого комітету Златоустівської сільської ради Волноваського району Донецької області від 06.02.2019, позивач проживає разом з донькою, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.11).

Згідно ст. 141 СК України батьки мають рівні права та обов`язки щодо дитини.

Згідно ч. 2 ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Статтею 313 ЦК України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними.

Порядок виїзду за кордон дітей громадян України визначено Законом України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадяни України» від 21 січня 1994 року № 3857-ХІІ, постановою КМУ від 27 січня 1995 року № 57 «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України», Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМУ від 31 березня 1995 року № 231 (із змінами).

У відповідності до положень ч. 2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України», оформлення проїзного документа дитини проводиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників. За відсутності згоди одного з батьків, виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволений на підставі рішення суду.

Згідно до п. 18 Правил оформлення і видачі паспортів громадянам України для виїзду за кордон і проїзних документів дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМ України № 231 від 31 березня 1995 року (з змінами і доповненнями), за відсутністю згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього за кордон може бути дозволений за рішенням суду.

Правила перетинання державного кордону громадянами України, затверджені Постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року № 57 (із змінами і доповненнями), передбачають, що перетинання державного кордону для виїзду за межі України громадянами, які не досягли 16-річного віку, здійснюються лише за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, згода другого з батьків не вимагається у разі пред`явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків.

Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМУ від 31 березня 1995 року № 231 (із змінами) визначено зокрема, що виїзд неповнолітніх громадян України за межі території України здійснюється за одним із таких документів: паспорт громадянина України для виїзду за кордон, виданий дітям громадянам України згідно з цими правилами; проїзний документ дитини, виданий відповідно до Правил; паспорт громадянина України для виїзду за кордон одного з батьків, у який, відповідно до Правил, записано дитину, яка прямує у його супроводі через державний кордон.

Пунктом 18 вищевказаних Правил передбачено, що оформлення паспорта/проїзного документа здійснюється на підставі заяви батьків (законних представників батьків чи дітей), а у разі, коли батьки не перебувають у шлюбі між собою, - того з них, з ким проживає дитина, справжність підпису яких засвідчено нотаріально. За наявності заперечень одного з батьків документ може бути оформлено на підставі рішення суду.

З огляду на викладене діючим законодавством не встановлено обмеження щодо виїзду неповнолітньої дитини за кордон, а лише встановлено певний порядок її виїзду за кордон за згодою батьків або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків.

Разом з тим, дозвіл на тимчасові виїзди за кордон з дати набрання рішення законної сила у супроводі одного з батьків за відсутності згоди другого з батьків може бути наданий на підставі рішення суду на певний період, з визначенням його початку й закінчення. Такий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 712/10623/17 (провадження № 14-244цс18) в якому Велика Палата відступила від правового висновку, згідно з яким пріоритетними в цій категорії справ є дотримання принципу рівності прав батьків щодо дитини. У вищевказаній постанові зроблено висновок, що положення про рівність прав та обов`язків батьків у вихованні дитини не може тлумачитися на шкоду інтересам дитини, а тимчасовий виїзд дитини за кордон (із визначенням конкретного періоду) у супроводі того з батьків, з ким визначено її місце проживання та який здійснює забезпечення дитині рівня життя, необхідного для всебічного розвитку, не може беззаперечно свідчити про позбавлення іншого з батьків дитини передбаченої законодавством можливості брати участь у її вихованні та спілкуванні з нею. У такій категорії справ узагальнений та формальний підхід є неприпустимим, оскільки сама наявність в одного з батьків права відмовити в наданні згоди на тимчасовий виїзд дитини за кордон з іншим з батьків є суттєвим інструментом впливу, особливо у відносинах між колишнім подружжям, який може використовуватися не в інтересах дитини. Кожна справа потребує детального вивчення ситуації, врахування різноманітних чинників, які можуть вплинути на інтереси дитини, у тому числі її думки, якщо вона відповідно до віку здатна сформулювати власні погляди. Тимчасовий виїзд за кордон у супроводі одного з батьків за відсутності згоди другого з батьків може бути наданий на підставі рішення суду на певний період, з визначенням його початку й закінчення.

Крім того, рішенням у справі «М. С. проти України» від 11 липня 2017 року (заява №2091/13) Європейський суд з прав людини, установивши порушення статті 8 Конвенції, консолідував ті підходи і принципи, що вже публікувались у попередніх його рішеннях, які зводяться до визначення насамперед найкращих інтересів дитини, а не батьків, що потребує детального вивчення ситуації, урахування різноманітних чинників, які можуть вплинути на інтереси дитини, дотримання справедливої процедури у вирішенні спірного питання для всіх сторін.

Оскільки у позивача є складнощі в отриманні згоди відповідача на виїзд дитини за кордон, а також, враховуючи той факт, що судом при розгляді даної справи не встановлено обмежень чи заборон, які унеможливлюють їх виїзд до тимчасово окупованої території України для відвідування родичів, а також виїзду за межі України для тимчасового перебування для відпочинку, відвідування друзів, родичів, керуючись інтересами дитини, з метою розширення її кругозору, суд доходить висновку про доцільність надання дозволу на виїзд ОСОБА_3 за кордон та до тимчасово окупованої території України без згоди та супроводу батька.

Аналізуючи вищенаведені норми законодавства суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, оскільки виїзд дитини без згоди та супроводу другого з батьків повинен мати одноразовий характер з визначенням його початку й закінчення, але позивач у позовній заяві просив надати дозвіл до шістнадцяти років, що суперечить встановленим нормам.

Суд приймає до уваги положення Сімейного Кодексу України, відповідно до якого батьки несуть повну відповідальність за життя та здоров`я своєї дитини.

Беручи до уваги те, що відповідач безпідставно не надає згоди на виїзд його дитини разом із матір`ю та, враховуючи інтереси дитини, суд вважає, що надання дозволу на виїзд за межі України без згоди та супроводу матері необхідно задовольнити частково, надавши позивачу тримісячний строк дозволу, що буде відповідати інтересам дитини та не позбавить відповідача передбаченої законодавством можливості брати участь у його вихованні та спілкуванні з ним.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 4-6,76-81,83,141,258-259,268,273,280-284,354-356 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - орган опіки та піклування Златоустівської сільської ради Волноваського району Донецької області, про надання дозволу на виїзд дитини за кордон без згоди та супроводу батька, задовольнити частково.

Надати дозвіл неповнолітній ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на тимчасовий виїзд за межі території України та до тимчасово окупованої території України у супроводі матері, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , строком на три місяці з дня набрання рішенням законної сили, без згоди та супроводу батька, ОСОБА_2 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Донецького апеляційного суду Донецької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Відповідно до п. 15.5 Перехідних положень ЦПК України (в редакції від 03.10.2017 року) : до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи: апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу, а саме, відповідно до ч.1 ст. 296 ЦПК України : апеляційна скарга подається апеляційному суду через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення.

Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або в разі розгляду справи (вирішення справи) без повідомлення (виклику) учасників справи зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Суддя Т.В. Безрук