Номер провадження: 22-ц/813/4100/19
Головуючий у першій інстанції Сегеда О.М.
Доповідач Гірняк Л. А.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.06.2019 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Одеського апеляційного суду в складі:

Головуючого- Гірняк Л.А.

Суддів - Журавльова О.Г, Цюри Т.В.,

За участю секретаря - Ющак А.Ю.

Осіб, що беруть участь у справі:

Предствник позивача- Семко Н.О.

розглянула у відкритому судовому засіданні м. Одеса апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 16 травня 2018 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: ОСОБА_3 про стягнення заробітної плати, не виплаченої при звільненні,-

ВСТАНОВИЛА:

17 листопада 2017 року представник ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру»та просила суд стягнути середній заробіток за час затримки розрахунку при її звільненні в розмірі 27 517,20 грн.

Позовна заява мотивована тим, що 31.03.2017 року вона звільнена з роботи з посади головного бухгалтера філії за згодою сторін, згідно п.1 ст.36 КЗпП України.

Проте повний розрахунок відповідачем здійснено лише 24.07.2017 року.

Вона неодноразово зверталась до відповідача з запитами щодо надання інформації щодо погашення періоду погашення заборгованості, її середньомісячної заробітної плати та відповідь отримала лише 20.10.2017 року.

У зв`язку із тим, що відповідачем повний розрахунок проведено 24.07.2017 року просила суд стягнути з Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру» середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 31.03.2017 року по 24.07.2017 року виходячи з середньоденного розміру заробітної плати в розмірі 239,28 грн., що становить 27 517,20 грн.

В заяві представник Одеської регіональної філії ДП Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру» зазначив, що позивачем пропущений трьохмісячний строк звернення до суду визначений ст.233 КЗпП України. При цьому посилається на рішення Конституційного Суду України від 22.02.2012 року по справі № 1-5/2012, рішення № 4-рп/2012 та від 15.10.2013 року № 1-18/2013 якими дано офіційне тлумачення положень ч.2 ст.233 КЗпП України. Заявник зазначає, що цими рішеннями розмежовано спори про виплату заробітної плати, які не обмежені строком позовної давності та інші трудові спори - обмежені 3-х місячним терміном. Зазначаючи виплату по заборгованості 24 липня 2017 року 3-х місячний термін якої сплив-25 жовтня 2017 року позивач просив відмовити в заявлених вимогах в зв`язку з пропуском строку позовної давності.

У відзиві на позовну заяву зазначає, що позивачем невірно розрахована сума середньомісячного заробітку за час затримки розрахунку виходячи з п.8 порядку обчислення середньої заробітної плати, який затверджений постановою КМУ № 100 від 08.02.1995 року. При цьому стверджує, що кількість робочих днів прострочених у виплаті заробітної плати становить 75 днів, а не 115, як зазначає позивач.

У відповідь на заяву про застосування строку позовної давності ОСОБА_1 зазначає, що довідалась про перерахування коштів лише 20.10.2017 року коли отримала відповідь на запит адвоката щодо періоду оплати та середньомісячного розміру її заробітку , а тому строк пропущений нею з поважних причин. Одночасно зазначає, що перерахування заборгованості по заробітній платі на безготівкову платіжну пластикову картку не могла ідентифікувала платника та призначення платежу через діалогове вікно будь-якого банкомату.

В запереченні на відповідь на заяву про застосування строків позовної давності представник відповідача зазначив, що обов`язок, щодо дотримання інформації про особистий стан рахунку лежить виключно на позивачці яка працювала головним бухгалтером та обізнана про порядок зарахування заробітної плати. Відсутність інформації щодо середньомісячного заробітку не є підставою для подання відповідного позову.

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 16 травня 2018 року позовні вимоги залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі ставиться питання про скасування рішення суду з ухваленням нового, про задоволення заявлених вимог посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права

В судове засідання представник Державного підприємства «Центр державного земельногокадастру», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: ОСОБА_3 не з`явились, про час та місце розгляду справи сповіщений належним чином.

Відзив на апеляційну скаргу не надійшов.

В силу ст.372 ч.2 ЦПК України судова колегія вважає можливим розглянути справу за їх відсутності.

АРГУМЕНТИ(ДОВОДИ)СТОРІН та ОЦІНКА АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ:

Заявник в апеляційній скарзі посилається на ті ж обставини, що і в позовній заяві та на те, що представником позивача 14.09.2017 року направлявся запит до відповідача для з`ясування розміру середньомісячного заробітку та про порушення своїх прав довідалась після отримання відповіді. При цьому посилається на те, що звернення працівника до суду з позовом про стягнення заробітної плати яка йому належить у всіх випадках - не обмежується будь-яким строком в силу ч.2 ст.233 КЗпП України.

Відзив на апеляційну скаргу не надійшов.

Відмовляючи в заявлених вимогах районний суд виходив з того, що позовні вимоги позивачки є обґрунтованими, однак строк для пред`явлення позову, установлений ст.233 КЗпП України, пропущений нею без поважних причин, так як повний розрахунок був здійснений з нею 24 липня 2017 року, а з позовом про стягнення середньомісячного заробітку за час затримки розрахунку при звільнені вона звернулась до суду 17 листопада 2017 року й клопотання про поновлення пропущеного строку позивачка не подавала.

Повністю погодитись з таким судженням районного суду не можна з наступних підстав.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини першої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Проте вказаним вимогам рішення районного суду не відповідає.

Судом встановлено, що 16 травня 2016 року позивачка на підставі наказу №43-к від 16 травня 2016 року була призначена тимчасово виконуючою обов`язки головного бухгалтера Одеської регіональної філії ДП «Центр державного земельного кадастру», що підтверджується трудовою книжкою (а.с. 4-10).

Наказом №60-к від 22 липня 2016 року ОСОБА_1 була призначена на посаду головного бухгалтера Одеської регіональної філії ДП «Центр державного земельного кадастру».

Наказом №16-к від 31 березня 2017 року ОСОБА_1 була звільнена з займаної посади за угодою сторін на підставі п.1 ст.36 КЗпП України (а.с.10).

Встановлено, що на день звільнення у Одеської регіональної філії ДП «Центр державного земельного кадастру» перед ОСОБА_1 існувала заборгованість по заробітної платі в розмірі 4525,39 грн. яка була виплачена - 24 липня 2017 року, що підтверджується довідкою Одеської регіональної філії ДП «Центр державного земельного кадастру» за №01-01/3216 від 20 жовтня 2017 року (а.с.16).

Матеріалами справи встановлено, що 15 вересня 2017 року та 29 вересня 2017 року представник позивачки звернувся до відповідача із запитами про нарахування періоду виплати заборгованості по заробітній платі та повідомлення про розмір середньої заробітної плати за останні два робочих місяця позивачки, яка працювала на посаді головного бухгалтера та періоди роботи за який їй була погашена заборгованість з заробітної плати (а.с. 18-19, 20-21).

За таких підстав, висновок районного суду про те, що вона з вимогами про виплату заборгованості по заробітної платі - не зверталася, довідку про розмір заборгованості та розмірі середнього заробітку не вимагала спростовується матеріалами справи.

Встановлено, що на вказані запити, відповідачем були надані відповіді, що підтверджується листами відповідача від 22 вересня 2017 року №03/22/2169 та від 20 жовтня 2017 року №01-01/32116 (а.с.16,17).

До суду про стягнення середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу позивачка звернулась 12.11.2017 року .

Статтею 233 КЗпП України передбачено строки звернення до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду за вирішенням трудових спорів.

Так, у частині першій зазначеної статті передбачено, що працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

Судова колегія вважає, що з дня надання відповіді на звернення представника позивачки щодо періоду погашення заборгованості та розміру середньомісячн6ого заробітку, а саме 20.10.2017 року позивачка дізналась про порушення свого права та звернулась до суду за захистом порушеного права в межах трьохмісячного строку.

За таких обставин,районний суд помилково вважав, що вона пропустила трьохмісячний строк без поважних причин так як розрахунок середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні при подачі позову до суду покладається на позивача.

Відповідно до вимог статті 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені у статті 116 КЗпП України.

Згідно зі статтею 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Статтею 117 КЗпП України передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір, підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Розрахунок середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні розраховується відповідно до п. 2 Порядку № 100.

Кількість днів між датою звільнення та день виплати повного розрахунку становить 115 днів. Відповідно до наданої довідки відповідача середньоденна заробітна плата становить 239,28 грн., а тому сума заборгованості за час затримки розрахунку становить 27 517,20 грн., котра підлягає стягненню в судовому порядку.

Посилання відповідача, що кількість днів між датою звільнення та день виплати повного розрахунку становить 75 днів не грунтується на правильному розрахунку.

Твердження відповідача про те,що про те, що саме на позивача лежить обовязок перевіряти свій рахунок не спростовує того факту, що роботодавець надав відповідь про її середньомісячний заробіток та період нарахування заборгованості по зарплаті - 20 жовтня 2017 року та саме з цієї дати вона дізналась про порушення свого права.

Таким чином, роботодавець у випадку затримки розрахунку з працівником, що звільняється, повинен виплатити середній заробіток за весь час затримки розрахунку.

Весь час затримки розрахунку - це час від дати звільнення працівника і до фактичної виплати усіх належних йому сум.

Відповідно до наданої довідки відповідача середньоденна заробітна плата становить 239,28 грн., а тому сума заборгованості за час затримки розрахунку становить 27 517,20 грн., котра стягується в судовому порядку.

Враховуючи вищезазначена судова колегія приходить до висновку, що районний суд помилково дійшов висновку про пропуск позивачем трьохмісячного строку за зверненням до суду, а тому в силу ст.376 ч.1 п.3,4 ЦПК України рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового про задоволення позовних вимог.

Відповідно до вимог ст.141 п.6 ЦПК України з відповідача стягується на користь держави судовий збір за ставками встановленими Законом України «Про судовий збір» за розгляд справи в суді першої та апеляційної інстанції, що становить(1921+2881,50= 4802,50 грн.

Керуючись ст.ст. 367,368,374,376 ,381,382,384,389,390 ЦПК України, судова колегія,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 16 травня 2018 року скасувати та постановити постанову.

Стягнути з Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру»( , місцезнаходження 02000, м. Київ, вул. Народного Ополчення,3) на користь ОСОБА_1 (ІН НОМЕР_1 .зареєстрована. м. Одеса АДРЕСА_1 ) - 27 517,20 грн.

Стягнути з Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру»( , місцезнаходження 02000, м. Київ, вул. Народного Ополчення,3) на користь держави судовий збір в сумі 4 802,50 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та підлягає оскарженню безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст складено 12.06.2019 року.

Головуючий суддя - Л.А. Гірняк

Судді О.Г.Журавльов

-

Т.В.Цюра