Справа № 214/641/19
2/214/1317/19
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

(зачоне)

12 червня 2019 року Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, у складі:

головуючого судді - Гриня Н.Г.,

за участю секретаря - Печарник З.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду м. Кривого Рогу, в порядку спрощеного позовного провадження, при заочному розгляді, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів, зміну способу їх стягнення, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовною заявою, в якій просить збільшити розмір аліментів та стягувати з відповідача на її користь на утримання сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти у розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи від дня пред`явлення до суду і до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування позову вказала, що вона перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, який 16.02.2007 року Приморським відділом реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції Донецької області, актовий запис 37, було розірвано. Від шлюбу у них народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає з позивачем та перебуває на її утриманні. На підставі рішення цього ж суду від 03.05.2006 року, було видано виконавчий лист №2-702/2006, згідно якого з відповідача на користь позивача стягуються аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 300 грн., щомісячно, і до досягнення дитиною повноліття. Рішенням Приморського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 19.02.2015 року, відповідача було позбавлено батьківських прав відносно сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Матеріальну допомогу на утримання сина в добровільному порядку відповідач не надає. На теперішній час відповідач перебуває у розшуку, свої доходи він приховує. Їх син навчається у 7-ому класі, витрати на його утримання збільшились, тому вона не в змозі забезпечити дитині належний рівень матеріального забезпечення, у зв`язку із чим просить збільшити розмір аліментів визначених рішенням суду від 03.05.2006 року, а також стягнути з відповідача витрати на правничу допомогу.

Ухвалою суду від 04.03.2019 року позовну заяву прийнято до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.

Позивач у судове засідання не з`явилася, однак надала заяву про розгляд справи за її відсутності, в якій позовні вимоги підтримала в повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечує.

Відповідач у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про що свідчать поштові повернення.

Керуючись ст. 280 ЦПК України, суд вважає, що дану справу можливо вирішити на підставі наявних в ній доказів, з урахуванням думки позивача, за відсутності відповідача і постановити заочне рішення.

Дослідивши письмові докази, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Так, сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який 16.02.2007 року Приморським відділом реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції Донецької області, актовий запис 37, було розірвано (а.с. 6).

Від шлюбу сторони мають малолітнього сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (а.с.4).

На підставі рішення Приморського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 03.05.2006 року, було видано виконавчий лист №2-702/2006, відповідно до якого з відповідача на користь позивача стягуються аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 300 грн., щомісячно, і до досягнення дитиною повноліття (а.с.7).

Також, рішенням Приморського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 19.02.2015 року, відповідача було позбавлено батьківських прав відносно сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.8).

Як вбачається з розрахунку заборгованості від 25.07.2017 року, відповідач ОСОБА_2 , має заборгованість по сплаті аліментів у розмірі 35 501, 93 грн. (а.с.9).

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», яка кореспондує з ст.27 Конвенції ООН про права дитини, кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Згідно з ст.ст.141,180 СК України, батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька, тобто такий обов`язок є особистим, індивідуальним, а не солідарним. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» від 17 травня 2017 року №037-VIII частину другу статті 182 СК України викладено в такій редакції: «Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Отже, вказаним законом збільшено мінімальний розмір аліментів, які підлягають стягненню з платника аліментів. Визначаючи розмір аліментів на дитину (дітей), суд не може визначити їх розмір на одну дитину менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (до внесення змін устаттю 182 СК України - 30%).

Так, відповідно до ст.192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду, або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось з них та інші випадки, передбачені СК України.

Аналогічне роз`яснення надане і в п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремим норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 року №3.

При цього, з аналізу ст.192 СК України й наданих Пленумом Верховного Суду України роз`яснень вбачається, що зміна розміру аліментів є правом, а не обов`язком суду, тобто суд, виходячи з конкретних обставин справи, може задовольнити позов про зміну розміру аліментів (повністю або частково) або відмовити в задоволенні позову.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеної в постанові від 05.02.2014 року у справі № 6-143цс13, з огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст.192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів), а тому у спірних правовідносинах підлягає застосуванню не тільки ст. 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (ст.182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст.183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст.184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»).

Оскільки спір між сторонами виник з приводу розміру аліментів, тому при визначенні їх розміру та доцільності зміни попередньо визначеного розміру аліментів відповідно до ст.182 СК України, суд обов`язково враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших аліментних зобов`язань; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Як вбачається з матеріалів позовної заяви, позивач є здоровою працездатною особою, однак її доходу недостатньо для повноцінного забезпечення потреб їх спільної дитини.

У зв`язку із чим, враховуючи встановлені обставини, виходячи із принципів справедливості, добросовісності, розумності, відповідності моральним засадам суспільства та захисту прав неповнолітньої дитини, у тому числі з огляду на зростання цін на продукти харчування, ліки та речі першої необхідності та те, що відповідач є працездатною особою, враховуючи положення ст. 182 СК України, суд приходить до висновку про зміну способу стягнення та збільшення розміру стягнутих аліментів з відповідача в розмірі визначеного судом, а не позивачем. Тому вважає за можливе, змінити спосіб стягнення аліментів, збільшивши їх розмір з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , на утримання малолітнього сина з 300 грн. до 1/4 всіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, і до досягнення дитиною повноліття, такими, що підлягають задоволенню.

Разом з тим в частині вимог про стягнення змінених аліментів, з моменту пред`явлення позову слід відмовити, з наступних підстав.

Главою 15 Сімейного кодексу України передбачено обов`язок матері, батька утримувати дитину до його виконання, де ст. 191 СК України передбачено час, з якого присуджуються аліменти на дитину - від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви.

Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи, предметом позову є не стягнення аліментів на утримання дитини, а збільшення розміру аліментів, вже стягнутих судом на її утримання.

З урахуванням вимог п. 23 Постанови Пленуму ВСУ «Про застосування судами окремим норм СК України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 року №3, аліменти у новому розмірі підлягають стягненню з дня набрання рішенням суду законної сили.

Також згідно п. 1 ч. 3 статті 133 ЦПК України передбачено, що до витрат, повязаних з розглядом справи належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Однак, як вбачається з матеріалів справи, позивачем не було надано до суду жодного доказу отримання правничої допомоги, у зв`язку з чи, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні вимог в частині стягнення витрат на правничу допомогу, у зв`язку з їх недоведеністю.

Оскільки дане рішення ухвалюється на користь позивача, яка на підставі п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору, відповідно до ч.6 ст.141 ЦПК України судовий збір в розмірі 768,40 грн. підлягає стягненню з відповідача в дохід держави.

На підставі викладеного, ст.ст.18-184,192 СК України, керуючись ст.ст. 12,13, 81,141, 247, 259,263-265ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів, зміну способу їх стягнення - задовольнити частково.

Збільшити розмір аліментів, стягнутих за рішенням Приморського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 03.05.2006 року, із ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на утримання сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 300 грн. до 1/4 частини від всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, і до досягнення дитиною повноліття, починаючи стягнення з дня набрання рішення законної сили.

Виконавчий лист № 2-702/2006, виданий на підставі рішення Приморського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 03.05.2006 року, по цивільній справі 2-702/2006, відкликати з Приморського відділу державної виконавчої служби м. Маріуполя ГТУЮ у Донецькій області, після набрання рішенням законної сили та повного погашення заборгованості ОСОБА_2 за вказаним виконавчим листом, якщо така заборгованість існує.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у дохід держави судовий збір у сумі 768 (сімсот шістдесят вісім) грн. 40 коп.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Після набрання рішенням суду законної сили видати виконавчі листи для пред`явлення на виконання у порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження».

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом 30 днів з дня його проголошення не подана заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Заочне рішення може бути переглянуте Саксаганським районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області за письмовою заявою відповідача, оформленою згідно ст.285 ЦПК України та поданою протягом 30 днів з дня його проголошення. У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, заочне рішення може бути оскаржено відповідачем в загальному порядку до Дніпровського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області протягом 30 днів з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку до Дніпровського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через районний суд протягом 30 днів з дня його ухвалення.

Повний текст рішення складено 12.06.2019 року.

Суддя Н.Г. Гринь