Постанова

Іменем України

27 лютого 2019 року

м. Київ

справа № 201/17446/15-ц

провадження № 61-16735св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Білоконь О. В. (суддя-доповідач), Синельникова Є. В., Хопти С.Ф., Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - Дніпропетровський національний університет ім. Олеся Гончара,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 нарішення Жовтневого районного суду

м. Дніпропетровська у складі судді Ткаченко Н. В. від 15 січня

2016 рокута ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі колегії суддів: Каратаєвої Л. О., Кочкової Н. О., Григорченка Е. І.,

від 31 березня 2016 року,

ВСТАНОВИВ :

Короткий зміст позовних вимог

У листопаді 2015 року ОСОБА_4 звернулася до суду із позовом до Дніпропетровського національного університету ім. Олеся Гончара про стягнення заробітної плати у вигляді матеріальної допомоги на оздоровлення.

Позов мотивовано тим, що вона перебувала з відповідачем у трудових відносинах. У червні-серпні 2008 року вона подала три заяви про надання щорічної оплачуваної відпустки за період роботи 2007-2008 роки тривалістю 56 календарних днів, але відповідач відмовився надати таку відпустку та виплатити належну їй за законом матеріальну допомогу на оздоровлення у розмірі одного посадового окладу, яку просила суд стягнути з останнього у судовому порядку у розмірі 1 684,46 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 15 січня 2016 року у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що при звільненні позивачу була виплачена компенсація за дні невикористаної відпустки, а тому матеріальна допомога на оздоровлення в такому разі не виплачується.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 31 березня

2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилено, а рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 15 січня 2016 року залишено без змін.

Ухвалу суду апеляційної інстанції мотивовано тим, що суд першої інстанції повно та об'єктивно встановив фактичні обставини справи і дав їм належну правову оцінку, дослідив надані сторонами докази та обґрунтовано вважав, що відсутні підстави для стягнення з відповідача на користь позивача допомоги на оздоровлення.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій у квітні 2016 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_4 просить скасувати судові рішення із направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що право на отримання матеріальної допомоги на оздоровлення є державною гарантією і не може бути обмежене роботодавцем. Також вказано на помилковість висновків суду про те, що вона працювала за строковим трудовим договором та порушення процесуальних норм судом апеляційної інстанції при відкритті провадження.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 29 червня 2016 року відкрито касаційне провадження в указаній справі.

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 3 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Справа передана до Верховного Суду.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

З грудня 1989 року ОСОБА_4 перебувала у трудових відносинах з Дніпропетровським національним університетом ім. Олеся Гончара, працювала на посаді викладача кафедри іноземних мов.

Наказом відповідача від 02 вересня 2008 року ОСОБА_4 звільнено з роботи на підставі пункту 2 статті 36 КЗпП України у зв'язку із закінченням строку дії контракту.

За вказаним наказом ОСОБА_4 нараховувалась компенсація за 45 календарних днів невикористаної відпустки за 2007-2008 роки, яку позивач отримала 21 жовтня 2011 року.

Звертаючись до суду із позовом, ОСОБА_4 посилалася на те, що їй не було виплачено гарантовану державою матеріальну допомогу на оздоровлення за вказаний період роботи у розмірі одного посадового окладу, а тому просила стягнути її у розмірі 1 684,46 грн.

Позиція Верховного Суду

Касаційна скарга задоволенню не підлягає.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини першої статті 1 Закону України «Про оплату праці»заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Відповідно до частини першої статті 24 Закону України «Про відпустки» у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки.

Відповідно до частини першої статті 57 Закону України «Про освіту»

(у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) держава забезпечує педагогічним та науково-педагогічним працівникам, зокрема, виплату допомоги на оздоровлення у розмірі місячного посадового окладу (ставки заробітної плати) при наданні щорічної відпустки.

Системний аналіз вказаної норми Закону свідчить про те, що така допомога на оздоровлення надається лише при наданні щорічної відпустки. У випадку виплати компенсації за невикористану відпустку допомога на оздоровлення не виплачується.

Крім того, як роз'яснено у спільному листі Міністерства освіти і науки України та Центрального комітету Профспілки працівників освіти і науки України від 11 червня 2001 року № 1-9/223 (№ 02-8/267) відповідно до пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 31 січня 2001 року

№ 78 «Про реалізацію окремих положень частини першої статті 57 Закону України «Про освіту», частини першої статті 25 Закону України «Про загальну середню освіту», частини другої статті 18 та частини першої статті 22 Закону України «Про позашкільну освіту» допомога на оздоровлення при наданні щорічної відпустки виплачується працівникам, які обіймають посади педагогічних або науково-педагогічних працівників (за основною посадою), у розмірі місячного посадового окладу (ставки заробітної плати) незалежно від тижневого (річного) навчального навантаження або обсягу роботи, що виконується. При цьому виплата допомоги провадиться цим працівникам тільки за місцем основної роботи при наданні чергових відпусток згідно з графіком їх надання. У випадках виплати компенсації за невикористану відпустку допомога на оздоровлення не виплачується.

Установивши, що позивачу виплачувалася компенсація за невикористані дні відпустки за 2007-2008 роки, суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для стягнення з відповідача допомоги на оздоровлення на підставі частини першої

статті 57 Закону України «Про освіту».

Таким чином, доводи касаційної скарги про обґрунтованість позовних вимог безпідставні.

Доводи касаційної скарги про помилковість висновків судів про строковість трудового договору є безпідставними, оскільки не стосуються спірних правовідносин щодо стягнення допомоги на оздоровлення.

Є необґрунтованими доводи касаційної скарги ОСОБА_4 про те, що в ухвалі про відкриття апеляційного провадження не встановлено обставин автоматизованого визначення колегії суддів для розгляду її скарги, оскільки суддя при відкритті апеляційного провадження вирішує питання щодо відповідності скарги вимогам статей 292, 294, 295 ЦПК України

2004 року, а питання щодо визначення складу колегії суддів відповідно до частини третьої статті 11-1 ЦПК України 2004 року вирішується під час реєстрації такої скарги.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу цієї справи, автоматизованою системою документообігу Апеляційного суду Дніпропетровської області було визначено такий склад колегії суддів: головуючий суддя -Каратаєва Л. О., судді: Кочкова Н. О., Григорченко Е. І. (а. с. 129 т. 1). Саме у такому складі суд апеляційної інстанції розглянув цю справу та постановив оскаржувану ухвалу від 31 березня 2016 року про відхилення апеляційної скарги ОСОБА_4 та залишення рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 15 січня 2016 року без змін.

Відповідно до статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення,

а рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 15 січня

2016 року та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області

від 31 березня 2016 року - без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: О. В. Білоконь

Є.В. Синельников

С.Ф. Хопта

Ю.В. Черняк