Справа № 469/94/19 Суддя першої інстанції Гапоненко Н.О.
Провадження № 22-ц/812/1001/19 Суддя-доповідач апеляційного суду Царюк Л.М.
П О С Т А Н О В А

Іменем України

13 червня 2019 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого Царюк Л.М.,

суддів: Прокопчук Л.М., Самчишиної Н.В.,

із секретарем - Богуславською О.М.,

за участю представника позивача - Родіонова А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник ОСОБА_2 , на ухвалу Березанського районного суду Миколаївської області від 01 квітня 2019 року про відмову у забезпеченні позову, постановлену під головуванням судді Гапоненко Н.О., в приміщенні цього ж суду, за клопотанням ОСОБА_1 у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Березанської селищної ради Миколаївської області, ОСОБА_3 , третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Коблівської сільської ради Березанського району Миколаївської області, про скасування запису про державну реєстрацію прав на нерухоме майно,

В С Т А Н О В И В:

29 січня 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер його батько ОСОБА_4 , після смерті якого він є єдиним спадкоємцем першої черги за законом.

Згідно довідки Коблівської сільської ради Березанського району Миколаївської області № 89 від 23 січня 2019 року, померлий ОСОБА_4 постійно проживав та був зареєстрований в будинку АДРЕСА_1 по день смерті, а саме по 10 вересня 2019 року. Отже, вказаний будинок входить до складу спадщини, яка залишилась після смерті батька.

Після його звернення у передбачений законом шестимісячний строк для оформлення спадкового майна, спадкову справу було заведено, проте в подальшому була отримана Інформація з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 24 січня 2019 року, згідно якої Державний реєстратор Березанської селищної ради Миколаївської області провів на підставі внесення запису: рішення № 43700423 державну реєстрацію вказаного об`єкта нерухомого майна за ОСОБА_3

Посилаючись на викладені обставини, ОСОБА_1 просив скасувати та виключити державну реєстрацію від 22 жовтня 2018 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, номер запису права власності 43700423, щодо реєстрації за ОСОБА_3 права власності на житловий будинок АДРЕСА_1 .

Одночасно з позовною заявою ОСОБА_1 до суду було подано клопотання про вжиття заходів забезпечення позову, шляхом заборони будь-яким суб`єктам державної реєстрації прав та державним реєстраторам прав на нерухоме майно вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо вищевказаного житлового будинку, який зареєстрований за ОСОБА_3 (а.с.18-20).

Клопотання обґрунтовано тим, що є підстави вважати, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог.

Ухвалою Березанського районного суду Миколаївської області від 01 квітня 2019 року відкрито провадження у даній справі.

Того ж дня ухвалою суду ОСОБА_1 відмовлено в задоволенні його клопотання про забезпечення позову з тих підстав, що позивачем не обґрунтовано необхідність забезпечення позову та не надано жодних доказів, що відповідачем вчиняються певні дії, внаслідок яких може бути утрудненим чи неможливим виконання рішення суду в майбутньому.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , який діяв через свого представника ОСОБА_2 , просив ухвалу суду скасувати, постановити нову ухвалу, якою задовольнити клопотання про забезпечення позову.

При цьому скаржник посилався на те, що, як вбачається із матеріалів справи і це доведено відповідними доказами, між сторонами дійсно існує спір з приводу житлового будинку. Невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим в майбутньому виконання рішення суду про задоволення позову. Обраний позивачем вид забезпечення позову є співмірним із заявленими вимогами.

Інші учасники справи правом надати відзив на апеляційну скаргу у порядку визначеному ст. 360 ЦПК України не скористались.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представника позивача, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваної ухвали в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Забезпечення кожному права на справедливий суд та реалізація права особи на судовий захист мають здійснюватися з урахуванням норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також практики Європейського суду з прав людини, які відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року за № 3477-IV застосовуються судами при розгляді справ як джерело права.

За змістом п. 1 ст. 6, ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР, кожен має право на розгляд його справи упродовж розумного строку судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Суд зобов`язаний поважати честь і гідність усіх учасників цивільного процесу і здійснювати правосуддя на засадах їх рівності перед законом і судом.

Відповідно до ст.ст. 1, 3 ЦК України, ст.ст. 2, 4-5, 12-13, 19 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, що виникають з цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також справ, розгляд яких, в порядку цивільного судочинства, прямо передбачено законом.

При цьому, в порядку цивільного судочинства, виходячи із його загальних засад про неприпустимість свавільного втручання у сферу особистого життя людини; судовий захист цивільного права та інтересу; справедливість, добросовісність та розумність, перш за все регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників.

Кожна особа, а у випадках, встановлених законом, органи та особи, яким законом надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси, мають право в порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів; або прав, свобод та інтересів інших осіб, інтереси яких вони захищають, державних чи суспільних інтересів.

Частина 1 ст. 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства (ч. 2 ст. 15 ЦК України).

Так, інститут забезпечення позову передбачає можливість захисту особою порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Разом з тим у цивільному процесуальному кодексі встановлено систему захисту прав особою, щодо якої застосовано заходи забезпечення позову. Складовими такої системи є: співмірність видів забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами; можливість суду вимагати від заявника пропозиції щодо зустрічного забезпечення; відшкодування особі збитків, завданих забезпеченням позову; право на апеляційне оскарження ухвали суду щодо забезпечення позову.

За змістом ст.ст. 149-153 ЦПК України суд за заявою заявника має право вжити заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається, як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду. Позов забезпечується, зокрема, шляхом накладання арешту на майно, забороною вчиняти певні дії або забороною іншим особам вичиняти дії щодо предмета спору.

Процесуальним законом визначено обов`язок заявника вказати предмет позову та обґрунтувати необхідність забезпечення позову, захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності, пропозиції заявника щодо зустрічного забезпечення.

У вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів інших осіб, які можуть отримати статус учасника справи; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, яку заявник має намір пред`явити, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів заявника в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту.

Також, відповідно до роз`яснень п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

З матеріалів справи вбачається, що матеріально-правова вимога позивача до відповідача, щодо якої він просить ухвалити судове рішення, зводиться до скасування та виключення з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень державної реєстрації права власності на житловий будинок АДРЕСА_1 , проведеної 22 жовтня 2018 року, за ОСОБА_3 з тих підстав, що саме позивач є єдиним законним спадкоємцем після смерті його батька ОСОБА_4 , отже особою, яка претендує на спадкове майно, а саме зазначений житловий будинок.

Заявник стверджував, що ОСОБА_3 неправомірно зареєструвала за собою право власності на будинок його покійного батька, правомірність якої він оспорює у судовому порядку.

Як встановлено даними виписки з погосподарської книги № 2 за 1980-1982 роки ОСОБА_4 був головою домогосподарства будинку АДРЕСА_1 . АДРЕСА_2 цього домогосподарства були його дружина ОСОБА_5 , його син - ОСОБА_1 та сестра - ОСОБА_6 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер в с. Рибаківка. На час смерті він залишався головою домогосподарства, проживав та був зареєстрований з 1982 року у зазначеному будинку. В цьому ж будинку з 07 вересня 1992 року була зареєстрована сестра померлого - ОСОБА_3 (відповідач у справі). Крім зазначених осіб в будинку на той час ніхто не проживав та не був зареєстрований.

Отже, позивач є сином ОСОБА_4 та у визначений законом строк звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті батька, тобто позивач є спадкоємцем першої черги, який прийняв спадщину. Відповідач є рідною сестрою померлого.

22 жовтня 2018 року державний реєстратор Березанської селищної ради зареєстрував право власності на вказаний будинок за ОСОБА_3 , зазначивши підставою для державної реєстрації прав власності своє рішення про державну реєстрацію.

Вказане свідчить, що існує спір щодо прав на нерухоме майно.

Відмовляючи в забезпеченні позову, суд першої інстанції вважав, що позивачем не надано жодних доказів, які б підтверджували вчинення відповідачем будь-яких дій, внаслідок яких може бути утрудненим чи не можливим виконання рішення суду в майбутньому.

Колегія суддів дійшла до переконання, що такий висновок суду не є правильним, з огляду на те, що районним судом у повній мірі не враховано інтереси позивача, як спадкоємця першої черги, який намагається захистити свої права, убезпечив себе від можливого невиконання рішення суду. При цьому вказані позивачем обставини та надані докази свідчать про недобросовісну поведінку відповідача, яка зареєструвала право власності на житловий будинок до спливу строку, визначеного законом для прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 , а саме через один місяць та 12 днів, не повідомивши про це сина померлого.

Таким чином, колегія суддів вважає, що з урахуванням обставин справи існує вірогідність, що не забезпечення позову може в подальшому утруднити чи зробити не можливим виконання рішення суду у разі задоволення позову.

При цьому ОСОБА_3 не позбавлена можливості здійснювати право користування нерухомим майном, але не може його реалізувати. Тобто, до моменту закінчення розгляду справи нерухоме майно не змінить свого власника.

Це в повній мірі відповідає меті забезпечення позову - гарантуванню виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог.

Приймаючи заяву до розгляду та вирішуючи питання про відмову в забезпеченні позову, суд не звернув належної уваги на вимоги закону та роз`яснення зазначеної постанови Пленуму Верховного Суду України, а також на обставини справи.

Враховуючи наведене, ухвала суду є необґрунтованою, постановленою з порушенням норм процесуального права, а тому в силу п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підлягає скасуванню з постановленням нової ухвали про задоволення заяви про забезпечення позову.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 382 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник ОСОБА_2 , задовольнити.

Ухвалу Березанського районного суду Миколаївської області від 01 квітня 2019 року скасувати.

Заяву ОСОБА_1 про забезпечення його позову до Березанської селищної ради Миколаївської області та ОСОБА_3 про скасування запису про державну реєстрацію прав на нерухоме майно задовольнити.

Заборонити суб`єктам, які здійснюють повноваження у сфері державної реєстрації прав на нерухоме майно, вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо житлового будинку АДРЕСА_1 , право власності на який зареєстровано за ОСОБА_3 .

Копію постанови надіслати до Департаменту з надання адміністративних послуг Миколаївської міської ради для негайного виконання.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Оскарження постанови про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Головуючий Л.М. Царюк

Судді Л.М. Прокопчук

Н.В. Самчишина

Повний текст постанови складено 13 червня 2019 року.