Дата документу 10.06.2019 Справа № 333/3324/18
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Є.У.№ 333/3324/18 Головуючий у 1 інстанції: Ярошенко А.Г.
№ 22-ц/807/1543/19 Суддя-доповідач: Крилова О.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 червня 2019 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Крилової О.В.

суддів: Кухаря С.В.

Полякова О.З.

розглянувши в порядку спрощеного письмового провадження без виклику учасників справи цивільну справу заапеляційною скаргою Територіальної громади в особі Запорізької міської ради на рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 05 лютого 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Запорізької міської ради про припинення права власності на частину будинку, що перебуває у спільній частковій власності, виплату компенсації, визнання права власності,

ВСТАНОВИВ:

В червні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Запорізької міської ради про припинення права власності на частину будинку, що перебуває у спільній частковій власності, виплату компенсації, визнання права власності.

В обґрунтування позовних вимог зазначав, що йому на праві приватної власності належить 3/4 частини жилого будинку АДРЕСА_1 .

1/4 частина цього ж будинку рішенням Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 29 грудня 2010 року визнана відумерлою спадщиною та є власністю відповідача.

Вказані частки у натурі ніколи не виділялися, порядок користування жилим будинком між колишніми співвласниками не визначався, користувався позивач будинком у цілому.

Будинок жилою площею 22 кв.м., загальною площею 36,0 кв.м., складається з коридора 1-1 площею 1,0 кв.м., коридора 1-2 площею 5,8 кв.м., кухні 1-3 площею 7.2 кв.м., кімнати 1-4 площею 8,4 кв.м., кімнати 1-5 площею 13,6 кв.м.

Тобто, відповідачу належить 9 кв.м. загальної площі і 5,5 кв.м. житлової площі, вартість цього майна відповідно до звіту.

На теперішній час та починаючи з 1977 року позивач проживав та був зареєстрований у цьому будинку разом зі спадкодавцем ОСОБА_2 , виконував капітальний та поточні ремонти, підтримував будинок у належному санітарно-технічному стані. Відповідач з грудня 2010 року, коли будинок перейшов у комунальну власність не цікавився цим майном, не утримував його, поточні ремонти чи капітальні не виконував, будинок у цілому знаходився у користуванні позивача і на теперішній час потребує капітального ремонту.

Після прийняття 1/4 частини цього будинку у власність територіальної громади, ОСОБА_1 . неодноразово звертався до відповідача, до виконавчого комітету, до Департаменту житлового господарства та розподілу житлової площі з приводу надання позивачу у користування чи у власність зазначеної вище частини будинку. Протягом останніх років отримує відповіді про те, що 1/4 частина не є окремою кімнатою і на неї не може бути видано ордер.

Рішенням Комунарського ройонного суду м. Запоріжжя від 13.08.2014 року по справі № №333/4021/14-ц за ОСОБА_1 визнано право користування 1/4 частиною жилого будинку АДРЕСА_1 .

До теперішнього часу належна відповідачу 1/4 частина будинку не передана на баланс департаменту комунальної власності та приватизації, чи іншій установі, у зв`язку з чим позивач не може укласти договір найму і у встановленому порядку приватизувати це житло, що підтверджується листом органу приватизації

Посилаючись на зазначені обставини просив суд, припинити право власності на частину будинку, що перебуває у спільній частковій власності, виплатити компенсацію, визнати право власності.

Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 05 лютого 2019 року позов задоволено повністю.

Припинено за територіальною громадою м. Запоріжжя в особі Запорізької міської ради право спільної часткової власності на 1/4 частину жилого будинку АДРЕСА_1 .

Визнано за ОСОБА_1 , право спільної часткової власності на 1/4 частину жилого будинку АДРЕСА_1 .

Стягнуто з ОСОБА_1 , на користь територіальної громади м. Запоріжжя в особі Запорізької міської ради, грошову компенсацію за 1/4 частину жилого будинку АДРЕСА_1 у розмірі 26 057 гривень шляхом здійснення перерахунку коштів до загального фонду бюджету м. Запоріжжя за наступними реквізитами: Отримувач - УК у м. Запоріжжя (м. Запоріжжя), ЄДРПОУ - 38025409, МФО-899998, Банк отримувача - Казначейство України (ЕАП), Код платежу - 24060300 «Інші надходження» Рахунок 8002 грошової компенсації за ј частину жилого будинку АДРЕСА_1 у розмірі 26057, 00 гривень, які внесенні ОСОБА_1 30.01.2019 року відповідно до квитанції № 44 на депозитний рахунок Територіального управління Державної судової адміністрації України в Запорізькій області з наступними реквізитами: Код отримувача: 26316700, Банк отримувача: Держказначейська служба України м. Київ, Код банку: 820172, р/р 1205.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, Територіальна громада в особі Запорізької міської ради подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на незаконність, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким в задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

ОСОБА_1 подав відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначав, що рішення суду першої інстанції вмотивоване, обґрунтоване та законне, а твердження апелянта щодо незаконності рішення суду є безпідставними. З цих підстав просив рішення суду залишити без змін.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з наявності підстав, передбачених ст. 365 ЦК України для припинення за територіальною громадою м. Запоріжжя в особі Запорізької міської ради права на частку у спільному май ні з виплатою їй відповідної грошової компенсації.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що позивачу на праві приватної власності належить 3/4 частини жилого будинку АДРЕСА_1 . 1/4 частина цього ж будинку рішенням Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 29 грудня 2010 року визнана відумерлою спадщиною та є власністю відповідача.

Будинок жилою площею 22 кв.м., загальною площею 36,0 кв.м., складається з коридора 1-1 площею 1,0 кв.м., коридора 1-2 площею 5,8 кв.м., кухні 1-3 площею 7.2 кв.м., кімнати 1-4 площею 8,4 кв.м., кімнати 1-5 площею 13,6 кв.м.

Рішенням Комунарського ройонного суду м.Запоріжжя від 13.08.2014 року по справі № №333/4021/14-ц за ОСОБА_1 визнано право користування 1/4 частиною жилого будинку АДРЕСА_1 .

До теперішнього часу належна відповідачу 1/4 частина будинку не передана на баланс департаменту комунальної власності та приватизації, чи іншій установі.

Згідно довідки ТОВ «Земля Плюс 2006» вартість ј частки житлового будинку індивідуальної настройки складає 26057,00 грн.

У ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97?ВР "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції" зазначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Стаття 41 Конституції України проголошує, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ч.1 ст.316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Статтею 317 ЦК України визначено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Згідно з ст.319 ЦК України власник володіє, користується і розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Правовий режим спільної часткової власності визначається главою 26 ЦК України з урахуванням інтересів усіх її учасників. Володіння, користування і розпорядження частковою власністю здійснюється за згодою всіх співвласників, а за відсутності згоди - спір вирішується судом.

Згідно з ст.365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо:

1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі;

2) річ є неподільною;

3) спільне володіння і користування майном є неможливим;

4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї.

Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

Тобто для припинення права особи на частку у спільному майні необхідно встановити наявність будь-якої із обставин, передбачених пунктами 1-3 частини першої статті 365 ЦК України за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї та попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

За змістом зазначеної норми закону припинення права особи на частку в спільному майні допускається лише в тому разі, коли таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї.

Висновок про істотність шкоди, яка може бути завдана співвласнику та членам його сім`ї, вирішується в кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи та особливостей об`єкта, який є спільним майном.

Аналогічний висновок викладений у постановах Верховного Суду України від 16 січня 2012 року у справі №6-81ск11, від 02 липня 2014 року у справі №6-68цс14.

З аналізу ч.2 ст.365 ЦК України випливає, що згоди особи, право якої на частку у спільному майні припиняється, на отримання грошової компенсації не вимагається, а позивачу необхідно лише довести обставини, передбачені ч.1 ст. 365 ЦК України, й внести розмір цієї компенсації на депозитний рахунок суду.

Крім того, у п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 04 жовтня 1991 року №7 "Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок" судам роз`яснено, що при неможливості виділу частки будинку в натурі або встановлення порядку користування ним, власнику, що виділяється, за його згодою присуджується грошова компенсація. Розмір грошової компенсації визначається за угодою сторін, а при відсутності такої угоди - судом по дійсній вартості будинку на час розгляду справи.

Рішенням Європейського суду з прав людини від 21 грудня 2010 року (набуло статусу остаточного 21 березня 2011 року) в справі "Андрій Руденко проти України" №35041/05 установлено порушення національними судами ст.1 Першого Протоколу до Конвенції, а саме: суди за вимогою інших співвласників позбавили особу права власності на належну їй частку квартири з порушенням правил щодо попереднього внесення суми відшкодування такої частки на депозит суду, не врахувавши, що встановлено ст. 365 ЦК України вимога про попереднє внесення на депозитний рахунок суду вартості частки у спільному майні в разі припинення права власності за вимогою інших співвласників є однією з основних умов ухвалення рішення про позбавлення особи майна без її згоди.

Така умова дозволяє створити ефективний механізм охорони прав співвласників, право на частку яких припиняється, щодо гарантованого отримання вартості частки в разі ухвалення судового рішення. Адже на підставі цього рішення не тільки припиняється право, але й набувається право на частку іншим співвласником.

Отже, процедура внесення суми для відшкодування вартості частини майна на депозит суду, з одного боку, є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв`язку з припиненням її права на частку у спільному майні, а з іншого боку, є технічною функцією щодо забезпечення виконання однією стороною у справі своїх зобов`язань перед іншою стороною.

Позивачем при розгляді справи в суді першої інстанції на виконання ч.2 ст.365 ЦК України було внесено на депозитний рахунок суду грошові кошти у розмірі 26057,00 грн. (а.с.87).

З матеріалів справи вбачається, що поділ будинку, з врахуванням належних сторонам часток технічно неможливий.

Оскільки судом першої інстанції було вірно встановлено, що реальний виділ ј частки спірного житлового будинку є неможливим, а припинення права власності відповідача на ј частку житлового будинку у даному випадку не завдасть останньому істотної шкоди, а тому суд першої інстанції з урахуванням встановлених у справі обставин, дійшов обґрунтованого висновку про наявність , передбачених ст.. 365 ЦК України підстав для задоволення позову ОСОБА_1

Докази та обставини, на які посилається скаржник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження суду першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують оскільки при їх дослідженні та встановленні судом першої інстанції були дотримані норми матеріального та процесуального права.

/

Отже, апеляційний суд вважає, що рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляції, не вбачається.

Одночасно судова колегія звертає увагу на те, що, посилаючись в апеляційній скарзі на те, що судом не встановлена дійсна вартість майна, звернення позивача щодо погодження вартості майна тощо, відповідач разом з тим не спростовує визначену матеріалами справа вартість спірної частки будівлі.

Заперечуючи проти позову, відповідач разом з тим не оспорює, що тривалий час не користується належною йому часткою будинку, не несе витрат на її утримання, належна відповідачеві частка не виділена в натурі, тому яким чином оскаржуване судове рішення порушуватиме права відповідача,з огляду на зазначені обставини, - відповідач не зазначив ані про розгляді справи у суі першої інстанції ані в апеляційній скарзі.

За таких обставин суд першої інстанції, ухвалюючи рішення, виходив з наявних у матеріалах справи доказів, наданих позивачем у відповідності із процесуальним законом, і керувався принципами змагальності та диспозитивності цивільного судочинства.

Наведені вище обставини свідчать про те, що суд першої інстанції, мотивуючи своє рішення, вірно проаналізував норми закону та дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог.

Доводи скарги та матеріали справи не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи були допущені порушення норм матеріального чи процесуального права.

З огляду на викладене, судова колегія не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваного судового рішення.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Територіальної громади в особі Запорізької міської ради залишити без задоволення.

Рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 05 лютого 2019 року по цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Повна постанова складена 10 червня 2019 р.

Головуючий О.В. Крилова

Судді: С.В. Кухар

О.З. Поляков