Дата документу 05.06.2019 Справа № 331/5891/18
Запорізький Апеляційний суд
ЄУН 331/5891/18Головуючий у 1-й інстанції Антоненко М.В.
Пр. № 22-ц/807/1859/19Суддя-доповідач Гончар М.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 червня 2019 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді (судді-доповідача) Гончар М.С.

суддів Кочеткової І.В., Маловічко С.В.,

за участі секретаря Кулабухової І.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 14 листопада 2018 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2018 року ОСОБА_2 звернувся до суду із вищезазначеною позовною заявою, в якій просив розірвати шлюб між ним - ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 р. н. , та ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований міським відділом ЗАГС м. Житомир 25 лютого 1985 року.

В обґрунтування свого позову позивач зазначав, що 23.02.1985 року між позивачем та відповідачем було укладено шлюб, який зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану Житомирського міського управління юстиції, актовий запис № 333.

Спільне життя з відповідачем не склалося, внаслідок чого були втрачені почуття любові, поваги та взаєморозуміння. Збереження сім`ї і подальше спільне життя неможливо, шлюбні відносини припинені з 2004 року, сім`я розпалась остаточно і не може бути відновлена.

Ухвалою суду першої інстанції (а.с.11) провадження у цій справі відкрито.

Заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 14 листопада 2018 року (а.с. 27-29) позов ОСОБА_2 у цій справі задоволено.

Шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , зареєстрований 23.02.1985 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Житомирського міського управління юстиції, актовий запис № 333, розірвано.

Питання про судові витрати судом першої інстанції не вирішувалось.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 05 березня 2019 року (а.с. 107-109) заяву ОСОБА_1 про перегляд вищезазначеного заочного рішення у цій справі залишено без задоволення.

Не погоджуючись із зазначеним заочним рішенням суду першої інстанції в частині, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права судом першої інстанції при його ухваленні, відповідач ОСОБА_1 у своїй апеляційні скарзі (а.с. 113-116) просила заочне рішення суду першої інстанції змінити, встановивши у мотивувальній частині ту обставину, що шлюбні відносини між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 припинені з 2012 року, в решті заочне рішення суду залишити без змін.

Указом Президента України «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах» від 29.12.2017 року №452/2017 ліквідовано зокрема: Апеляційний суд Запорізької області та утворено Запорізький апеляційний суд в апеляційному окрузі, що включає Запорізьку область з місцезнаходженням у місті Запоріжжі.

Указом Президента України № 297/2018 від 28.09.2018 «Про переведення суддів» судді Апеляційного суду Запорізької області переведені до Запорізького апеляційного суду, який почав роботу з 05 жовтня 2018 року.

В автоматизованому порядку для розгляду цієї справи визначено колегію суддів Запорізького апеляційного суду: головуючого суддю (суддю-доповідача) Гончар М.С., суддів Кочеткову І.В. та Маловічко С.В. (а.с. 120).

Ухвалою апеляційного суду апеляційне провадження за вищезазначеною апеляційною скаргою відкрито 12 квітня 2019 року (а.с. 121), справу призначено до апеляційного розгляду (а.с. 123).

Позивач ОСОБА_2 подав апеляційному суду відзив на вищезазначену апеляційну скаргу відповідача у цій справі (а.с. 129-141).

У судове засідання 05 червня 2019 року належним чином повідомлені апеляційним судом про дату, час і місце розгляду цієї справи (а.с. 126, 128) сторони - позивач ОСОБА_2 та відповідач ОСОБА_1 не з`явились, про причини своєї неявки апеляційний суд не сповістили, клопотань про відкладення розгляду цієї справи апеляційному суду не подавали.

В силу вимог ст. 372 ч. 2 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи апеляційним судом.

При вищевикладених обставинах, апеляційний суд визнав неповажними причини неявки у дане судове засідання сторін у цій справі - позивача ОСОБА_2 та відповідача ОСОБА_1 і на підставі ст. 372 ч. 2 ЦПК України ухвалив розглядати дану справу апеляційним судом у даному судовому засіданні за відсутністю останніх за присутністю їх представників - адвокатів: Кузнєцова Д.О. (а.с.147) та Правдивець С.М. (а.с. 144-146).

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги відповідача, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга відповідача ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

В силу вимог ст. 367 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

В силу вимог ст. 374 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право: змінити рішення (п.2).

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для зміни судового рішення …є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини (ст. 376 ч. 4 ЦПК України).

Апеляційний суд ухвалює рішення про зміну рішення суду першої інстанції у випадку, якщо помилки у неправильно прийнятому рішенні можливо усунути без його скасування, не змінюючи суть рішення і вони стосуються окремих його частин.

За змістом ст. 381 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги приймає постанову за правилами ст. 35 і глави 9 розділу ІІІ цього Кодексу з особливостями, зазначеними у ст. 382 цього Кодексу.

Встановлено, що суд першої інстанції, задовольняючи позов позивача у цій справі, керувався ст. ст. 12, 19, 81, 258-260, 263-265, 280-284 ЦПК України, ст.ст. 110, 112 СК України та виходив із наступного.

Судом встановлено, що 23.02.1985 року сторони зареєстрували шлюб, який зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану Житомирського міського управління юстиції, актовий запис № 333 (свідоцтво про шлюб, копія а.с. 5).

Як вбачається з матеріалів справи, сторони припинили шлюбні відносини з 2004 року, взаємини подружжя не підтримують, взаємних прав та обов`язків не виконують, тобто розлад у сім`ї має не короткочасний характер, то на думку суду свідчить про відсутність ознак сім`ї, примирення між ними до цього часу не відбулося і позивач проти нього заперечує.

14.11.2018 року о 09 год. 15 хв. на електронну адресу Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від відповідача ОСОБА_1 надійшов відзив (тільки один аркуш), в якому остання порушує питання, які стосуються матеріальних благ подружжя, тобто набутих подружжям за час шлюбу автомобілів, будівель та земельних ділянок, але про збереження шлюбу питання відповідачем ОСОБА_1 не порушається.

За таких обставин суд першої інстанції вважав, що сторони не мають наміру відновити шлюбні відносини та відповідачем не наведено жодного доказу про те, що вона намагалася зберегти сім`ю та доклала для цього будь-яких зусиль.

Відповідно до ст. 111 СК України суд приймає міри до збереження шлюбу, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Але позивач по справі вважає неможливим з моральної точки зору продовжувати шлюбні відносини, оскільки вони суперечать його особистим інтересам, і тому суд не може зобов`язати позивача прийняти заходи до примирення.

У п. 10 Постанови Пленуму Верховного суду України від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» зазначено, що Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу су перечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини - інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя.

Відповідно до ст. 112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне житія подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Підстав для відкладення розгляду справи або надання часу для примирення, виходячи з наданих суду доказів, суд першої інстанції не вбачав.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов висновку, що шлюб між сторонами не може бути збережений, оскільки факти, встановлені у справі, свідчать про те, що він фактично розпався, спільне життя подружжя і збереження сім`ї стало неможливим, його формальне існування обмежує особисту свободу позивача та порушує його особисті інтереси, що мають істотне значення.

Проте із такими висновками суду першої інстанції можна погодитись лише частково з таких підстав.

Ст. 263 ЦПК України містить вимоги щодо законності і обґрунтованості судового рішення, а ст. 264 ЦПК України - питання, які вирішує суд під час ухвалення рішення суду.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції у цій справі відповідає лише частково.

Так, хоча суд першої інстанції правильно вважав, що в силу вимог ст. ст. 110, 112 СК України позивач ОСОБА_2 має право на розірвання шлюбу із відповідачем ОСОБА_1 у цій справі, оскільки встановив, що подальше спільне житія подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивача.

Проте, суд першої інстанції допустився помилки при визначенні дати, з якої припинені шлюбні відносини сторін у цій справі, висновки суду першої інстанції в мотивувальній частині оскаржуємого рішення у цій справі про те, що шлюбні відносини сторін припинені саме «з 2004 року» ґрунтуються на припущеннях, що суперечить вимогам ст. 81 ч. 6 ЦПК України.

Оскільки, суд першої інстанції у порушення вимог ст. 12 ч. 5 ЦПК України не сприяв повному та всебічному з`ясуванню обставин цієї справи в цій частині.

Так, встановлено, що предметом дослідження суду першої інстанції у цій справі станом на час ухвалення оскаржуємого рішення були лише наступні матеріали справи (а.с. 1-26, 32), зокрема:

-надані суду позивачем ОСОБА_2 квитанція про сплату судового збору (а.с.1), позовна заява (а.с. 2-4), копія свідоцтва про шлюб сторін у цій справі(а.с.5), копія документів, що підтверджують хворобу позивача (а.с.6-7), копія паспорту позивача (а.с. 8-9);

-судові документи: протокол автоматизованого розподілу судової справи між суддями (а.с.10), ухвала суду першої інстанції про відкриття провадження у цій справі (а.с. 11), супроводжувальні листи суду першої інстанції (а.с. 12-13), роздруківка з сайту «Судова влада» (а.с. 14), копія ордеру адвоката Харькова В.О. (а.с. 15), журнал судового засідання за 02.11.2018 року (а.с. 16-17), ухвала суду першої інстанції про призначення справи до розгляду (а.с. 18), супроводжувальний лист суду першої інстанції (а.с. 19), роздруківка з сайту «Судова влада» (а.с. 20). повернувшийся без вручення на адресу суду першої інстанції конверт на ім`я відповідача (а.с. 21-22), довідка секретаря судового засідання про відсутність фіксації судового засідання за допомогою звукозаписуючого технічного засобу (а.с.23), поштове повідомлення про отримання судової повістки відповідачем (а.с. 24), заява представника позивача про розгляд справи за відсутністю позивача та його представника (а.с.25), довідка секретаря судового засідання про відсутність фіксації судового засідання за допомогою звукозаписуючого технічного засобу (а.с.26);

-відзив відповідача на позовну заяву на одному аркуші (а.с.32).

Жоден із вищезазначених перелічених документів, наявних у матеріалах цієї справи та досліджених судом першої інстанції, не є взагалі доказом припинення шлюбних відносин сторін у цій справі, та зокрема «з 2004 року».

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ст. 12 ч. 3 ЦПК України).

Підстави для звільнення від доказування саме дати припинення шлюбних відносин сторін - позивача ОСОБА_2 та відповідача ОСОБА_1 , передбачені ст. 82 ЦПК України, у цій справі відсутні.

Сторони у цій справі, та зокрема позивач ОСОБА_2 не надали суду першої інстанції належних, допустимих доказів в обґрунтування дати, з якої між ними припинені шлюбні відносини, та зокрема «з 2004 року».

Апеляційний суд на виконання вимог ст. 12 ч. 5 ЦПК України сприяв повному та всебічному апеляційному перегляду законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції у цій справі в межах доводів та вимог апеляційної скарги відповідача ОСОБА_1

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ст. 367 ч. 2 ЦПК України).

В силу вимог ст. 367 ч. 3 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Проте, сторони у цій справі - позивач ОСОБА_2 та відповідач ОСОБА_1 надали апеляційному суду докази, передбачені ст. 367 ч.ч. 2,3 ЦПК України, на підтвердження дати припинення шлюбних відносин між ними, зокрема: відповідач начеб - то з 2012 року - а.с. 76-83, позивач начеб - то з 2004 року а.с. 135-140, які за своїм змістом суперечать один одному, а тому не приймаються апеляційним судом до уваги у цій справі.

Оскільки, для розірвання шлюбу сторін у цій справі було достатньо того, що станом на час ухвалення судом першої інстанції оскаржуємого рішення суду мав місце факт припинення шлюбних відносин сторін у цій справі, що визнається сторонами, а тому не підлягає доказуванню в силу вимог ст. 82 ч. 1 ЦПК України, конкретна дата їх припинення не має значення для вирішення цієї справи по суті.

Разом із тим, апеляційний суд вважає за доцільне роз`яснити учасникам цієї справи, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 не позбавлені права у подальшому окремо від цієї справи встановлювати факт проживання однією сім`єю до конкретної дати чи факт припинення шлюбних відносини з конкретної дати у справі разом із спором про право, для вирішення якого судом цей факт потрібний.

При вищевикладених обставинах, доводи апеляційної скарги відповідача ОСОБА_1 лише частково ґрунтуються на законі та доказах, наявних у матеріалах цієї справи.

За таких обставин, апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід задовольнити частково; заочне рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 14 листопада 2018 року в оскаржуємій частині у цій справі слід змінити, виключивши із мотивувальної частини рішення суду обставину про припинення шлюбних відносин сторін у цій справі - «з 2004 року»; в решті рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку не оскаржувалось та апеляційним судом не переглядалось.

Крім того, в разі задоволення апеляційної скарги відповідача лише частково при вищевикладених обставинах, остання не має права на компенсацію за рахунок позивача, будь-яких судових витрат, пов`язаних із розглядом цієї справи апеляційним судом, у тому числі у вигляді судового збору (а.с. 11-112), сплаченого нею при подачі вищезазначеної апеляційної скарги до апеляційного суду у цій справі.

Керуючись ст. ст. 7, 12, 81-82, 89, 141, 367-369, 372, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Заочне рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 14 листопада 2018 року в оскаржуємій частині у цій справі змінити, виключивши із мотивувальної частини рішення суду обставину про припинення шлюбних відносин сторін у цій справі - «з 2004 року».

В решті рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку не оскаржувалось та апеляційним судом не переглядалось.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте, може бути оскаржена в частині, яка була предметом апеляційного перегляду, в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови.

Повний текст постанови апеляційним судом складений 06.06.2019 року.

Головуючий суддяСуддяСуддя
Гончар М.С. Кочеткова І.В.Маловічко С.В.