Справа № 308/5682/19
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 травня 2019 року м. Ужгород

Суддя Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області Іванов А.П., розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення поданого нею позову до ОСОБА_2 приватного нотаріуса, третьої особи на стороні відповідача без самостійних вимог на предмет спору Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області, третьої особи на стороні відповідача без самостійних вимог на предмет спору нотаріуса Першої Ужгородської державної нотаріальної контори Митровка Валентини Миколаївни про визнання заповіту недійсним,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до Ужгородського міськрайонного суду з позовом до ОСОБА_2 (приватного нотаріуса на час посвідчення заповіту), третьої особи на стороні відповідача без самостійних на предмет спору Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області, третьої особи на стороні відповідача без самостійних вимог на предмет спору нотаріуса Першої Ужгородської державної нотаріальної контори Митровка Валентини Миколаївни про визнання заповіту недійсним.

Одночасно із зверненням в суд подала заяву про забезпечення позову шляхом заборони вчиняти певні дії, які полягають у забороні нотаріусу Першої Ужгородської державної нотаріальної контори Митровка Валентині Миколаївні по відкритій спадковій справі № 64005510 на оформлення та державній реєстрації права власності на спадкове майно, яке належало покійному ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Заяву мотивує тим, що 15.11.2005 року її чоловік ОСОБА_3 склав заповіт серії ВСЕ № 737331, яким зробив розпорядження на випадок його смерті і заповів їй належну йому на праві приватної власності частину житлового будинку з надвірними будовами, що знаходиться в АДРЕСА_1 , а також все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося та все те, що він за законом матиме право. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер. Після смерті ОСОБА_3 звернулась в Першу Ужгородську державну нотаріальну контору за оформленням спадщини, однак нотаріусом їй було повідомлено, що при житті ОСОБА_3 було укладено інший заповіт 24.09.2007 року посвідчений приватним нотаріусом Гудкова Н.В. Така інформація для неї стала величезним здивуванням, оскільки за життя її чоловік подібних намірів ніколи не висловлював, а враховуючи що з початку 2007 року важко хворів, зловживав алкогольними напоями, почав страждати тимчасовою втратою пам`яті, бути розсіяним, це були перші ознаки хвороби Альцгеймера,що могло вплинути на його усвідомлення значення своїх дій та керувати ними.

Враховуючи зазначене, ОСОБА_1 має всі підстави вважати, що складений ОСОБА_3 заповіт 24.09.2007 року посвідчений приватним нотаріусом Гудковою Н.В. не відповідає вимогам чинного законодавства.

Вивчивши доводи поданої заяви про забезпечення позову, перевіривши матеріали справи, суд вважає, що заява не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Звернення з позовом до суду за захистом порушених прав, інтересів фізичних осіб та юридичних осіб, а також свобод фізичних осіб є одним із способів судового захисту.

Інститут забезпечення позову при цьому, дає можливість суду до ухвалення рішення по суті вжити заходів щодо забезпечення заявленого позову у певних визначених випадках, враховуючи чітко визначені підстави.

Надаючи правову оцінку обґрунтованості заявленого клопотання, суд зазначає, що інститут забезпечення позову регламентовано статтями 149 - 151 ЦПК України, які встановлюють підстави для вжиття заходів забезпечення позову, а також способи забезпечення позову в цивільному процесі. Наявність такого інституту є однією з гарантій виконання рішення суду і спрямована на дотримання норми щодо обов`язковості до виконання судових рішень, встановленої нормами Конституції України.

Забезпечення позову - це вжиття судом, у провадженні якого перебуває справа, до вирішення справи визначених законом заходів щодо створення можливості реального виконання у майбутньому рішення суду. Це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду у випадку задоволення позовних вимог.

Із матеріалів справи вбачається, що між сторонами виник спір, щодо спадкового майна.

Відповідно до ст.149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

За загальним правилом, заявник зобов`язаний довести наявність підстав для забезпечення позову, надавши відповідні докази.

При цьому згідно до п. 1 ч.1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Згідно до п.10 ч.1 ст.150 ЦПК України позов забезпечується іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини.

Відповідно до ч.ч. 2,3 ст.150 ЦПК України, суд може застосувати кілька видів забезпечення позову. Заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Співмірність, зокрема, полягає в тому, щоб засіб забезпечення відповідав предмету позову.

Згідно ч.6 ст.153 ЦПК України, про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу.

Відповідно до ч.10 ст. 150 ЦПК України, не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.

Що стосується вимоги ОСОБА_1 про забезпечення позову, суд виходить з наступного.

Відповідно до п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року за №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Таким чином, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних доказів, суд приходить до висновку, що заява є необґрунтованою та непідтвердженою належними доказами, які дають підстави вважати, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся.

Аналізуючи вищевикладені обставини, приймаючи до уваги наведені норми процесуального законодавства, з врахуванням роз`яснення Верховного Суду України, виходячи з оцінки обґрунтованості доводів позивача щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову з урахуванням розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін; наявності зв`язку між заходом щодо забезпечення позову і предметом позовної вимоги, в тому числі, спроможності заходів, який заявник просить вжити у порядку забезпечення позову, забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; суд зважаючи на те, що позивачем не наведено достатніх підстав для необхідності застосування забезпечення позову та не надано належних і допустимих доказів, які б свідчили про наявність ризиків можливого істотного ускладнення чи унеможливлення виконання в подальшому рішення суду або ефективного захисту, приходить до висновку про відсутність підстав для застосування зазначених позивачем заходів забезпечення позову, а тому в задоволенні заяви слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.149-153,157 ЦПК України, суддя,-

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення поданого нею позову до ОСОБА_2 приватного нотаріуса, третьої особи на стороні відповідача без самостійних вимог на предмет спору Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області, третьої особи на стороні відповідача без самостійних вимог на предмет спору нотаріуса Першої Ужгородської державної нотаріальної контори Митровка Валентини Миколаївни про визнання заповіту недійсним, шляхом заборони вчиняти певні дії, які полягають у забороні нотаріусу Першої Ужгородської нотаріальної контори Митровка Валентині Миколаївні по відкритій спадковій справі № 64005510 на оформлення та державній реєстрації права власності на спадкове майно, яке належало покійному ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення до Закарпатського апеляційного суду через Ужгородський міськрайонний суд. Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена в день її проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвалу суду, якщо апеляційна скарга подана потягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Повний текст ухвали складено та проголошено 28.05.2019 року.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду: А.П. Іванов