КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Унікальний номер справи 363/1762/18 Апеляційне провадження № 22-ц/824/6657/2019Головуючий у суді першої інстанції - Баличева М.Б. Доповідач у суді апеляційної інстанції - Оніщук М.І.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 червня 2019 року Київський апеляційний суд у складі:

суддя-доповідач Оніщук М.І.,

судді Шебуєва В.А., Крижанівська Г.В.,

секретар Горбачова І.В.,

за участю:

представника позивача ОСОБА_1 ,

відповідача ОСОБА_2 ,

представника відповідача ОСОБА_3 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_2 , подану від її імені та в її інтересах адвокатом Молодою Оленою Михайлівною, на рішення Вишгородського районного суду Київської області від 29 січня 2019 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про визнання права власності на частку квартири, в порядку поділу майна подружжя,

В С Т А Н О В И В:

У травні 2018 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання права власності на Ѕ частку квартири АДРЕСА_1 .

В обґрунтування вимог посилався на те, що з листопада 2004 року сторони перебували у заєстрованому шлюбі. 24.01.2018 рішенням Вишгородського районного суду Київської області шлюб між ними було розірвано. За час перебування у шлюбі, сторонами було придбано двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 . В свідоцтві про право власності на нерухоме майно від 07.08.2008, власником вказаної квартири була зазначена ОСОБА_2 Спірна квартира складається з двох житлових кімнат, загальною площею 68,1 кв.м., житловою площею 23,8 кв.м. Також зазначав, що до лютого 2018 року ОСОБА_2 не чинила йому ніяких перешкод у користуванні зазначеною квартирою, але у лютому 2018 року він не зміг потрапити до квартири, оскільки відповідач відмовилась його впускати до квартири. У зв`язку із тим, що ОСОБА_2 відмовляється визнавати за ним право власності на Ѕ частину вказаної квартири та не надає можливості користуватися квартирою, він був змушений звернутися до суду за захистом своїх прав в порядку ст.ст. 60-63, 68 СК України (а.с. 2-3).

Рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 29.01.2019 позов задоволено.

Визнано за ОСОБА_4 право власності на Ѕ частину квартири АДРЕСА_1 .

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 судовий збір у розмірі 1 400 грн. (а.с. 90-93).

В апеляційній скарзі представник відповідача, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким визнати за ОСОБА_2 87/100 частки квартири, визнати за ОСОБА_4 13/100 частки квартири. Зокрема зазначає, що суд першої інстанції не звернув уваги на ту обставину, що спірне майно придбане не за спільні кошти, а за рахунок продажу іпотечного майна, за рахунок позичених грошових коштів, що належали матері ОСОБА_2 Крім того, вказує, що суд залишив поза увагою ту обставину, що з відповідачем проживають діти та знаходяться на її утриманні, аліментів позивач не сплачує (а.с. 99-103).

Ухвалою Київського апеляційного суду від 29.03.2019 відкрито провадження у справі та надано строк для подання відзиву (а.с. 123-124).

Ухвалою Київського апеляційного суду від 08.04.2019 призначено справу до розгляду (а.с. 126-127).

Відповідач та її представник в судовому засіданні підтримали апеляційну скаргу з викладених в ній підстав та просили її задовольнити.

Представник позивача в судовому засіданні проти задоволення апеляційної скарги заперечував за її безпідставністю та необґрунтованістю і просив рішення суду залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді, вислухавши пояснення учасників справи, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Задовольняючи позов частково суд першої інстанції виходив з того, що придбана у період шлюбу квартира є спільною сумісною власністю подружжя, а отже зазначена квартира підлягає розподілу між подружжям в рівних частках кожному.

З указаним висновком суду не можливо погодитись, з огляду на наступне.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 перебував у шлюбі з ОСОБА_2 з 27.11.2004, який рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 24.01.2018 було розірвано. Рішення суду набрало законної сили 27.03.2018.

Від шлюбу у ОСОБА_4 та ОСОБА_2 народилося двоє дітей - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які проживають разом із відповідачем за адресою: АДРЕСА_2 .

Під час перебування у шлюбі сторони придбали майно - двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 68,1 кв.м., житловою площею 23,8 кв.м. У свідоцтві про право власності на нерухоме майно від 07.08.2008 власником указаної квартири зазначена ОСОБА_2

10.10.2006 між ТОВ «Артем-Банк» та ОСОБА_2 укладено Договір про участь у фонді фінансування будівництва № 4. Згідно умов зазначеного Договору ОСОБА_2 сплатила грошові кошти в сумі 409 800 грн. в якості інвестування квартири, яка в подальшому зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 .

З довідок про доходи ОСОБА_2 № 04-3/495 від 06.04.2007 та № 04-3/143 від 31.01.2008, які видані ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» вбачається, що відповідач у період 2006 та 2007 років працювала у ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» м. Київ Центральний офіс у відділі адміністрування кредитів та її заробітна плата за період з січня по грудень 2006 року становила 31 014,50 грн., а з січня по грудень 2007 року становила 52 786,67 грн.

В матеріалах справи також наявна копія кредитного договору № 014/2561/74/47191 від 11.10.2006 укладеного між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_2 про надання останній кредиту у вигляді не відновлювальної кредитної лінії з лімітом 81 454,00 доларів США, терміном на 240 місяців з 11.10.2006 по 11.10.2026.

Суд першої інстанції не взяв до уваги та не надав належної оцінки наступним обставинам.

Відповідно до заяви про видачу готівки №VSH/534-37 від 11.10.2006 ОСОБА_2 отримала 81 454,00 доларів США, в гривневому еквіваленті, що становило 411 342 (чотириста одинадцять тисяч триста сорок дві) гривень, 70 коп., на розрахунковий рахунок. Згідно даних Національного Банку України, курс долара по відношенню до гривні станом на 11.10.2006 р. становив 5,05 грн. за 1 долар США (а.с. 48).

Відповідно до Заяви на переказ готівки № VSH/534-35 від 11.10.2006 р. ОСОБА_2 заплатила 408 900 (чотириста вісім тисяч дев`ятсот) гривень 00 коп. за квартиру за адресою: АДРЕСА_2 ., відповідно до Договору про участь у фонді фінансування будівництва № 14 від 10.10.2006 р (а.с. 51,52).

11.10.2006 між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_2 укладено Іпотечний договір, за яким предметом іпотеки було визнано:

- Садовий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться за адресою АДРЕСА_2 та

- Земельна ділянка площею 0,0767 га, кадастровий номер НОМЕР_1 , яка розташована в садовому товаристві «Дружба», на території Хотянівської сільської ради Вишгородського району Київської області.

Обидва предмета іпотеки належали ОСОБА_8 на праві приватної власності, яка є матір`ю ОСОБА_2 (а.с. 53,54).

Відповідно до Договору купівлі-продажу від 16.03.2007 укладеного між ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , посвідченого приватним нотаріусом Голуб Л.А. Вишгородського нотаріального округу, зареєстровано в реєстрі за №2137, ОСОБА_8 відчужила належний їй на праві приватної власності садовий будинок за ціною 200 000 грн. 00 коп.

16.03.2007за Договором купівлі-продажу земельної ділянки, посвідченого приватним нотаріусом Голуб Л.А. Вишгородського нотаріального округу, зареєстровано в реєстрі за №2141, ОСОБА_8 відчужила, належну їй на праві приватної власності земельну ділянку за ціною 441 350 грн. 00 коп. (а.с. 56,57).

ОСОБА_8 уклала Договір №71 на відкриття та ведення поточного рахунку «Для виплат» від 16.03.2007.

Відповідно до Платіжного доручення в іноземній валюті або банківських металах №1 від 16.03.2007, ОСОБА_8 перевела на розрахунковий рахунок ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 60 000 доларів США, що у гривневому еквіваленті становило 303 000 грн. 00 коп. в рахунок погашення позики. Згідно даних Національного Банку України, курс долара по відношенню до гривні станом на 16.03.2007 становив 5,05 грн. за 1 долар США (а.с. 58, 59, 60).

Відповідно до Платіжного доручення в іноземній валюті або банківських металах № 0 МЭ429969 від 17.03.2007 р. ОСОБА_8 поклала на депозитний рахунок 58 000 доларів США, що у гривневому еквіваленті складало 292 900 грн. 00 коп.

Отже, як вбачається з матеріалів справи, спірна квартира була придбана за 409 800 грн.00 коп.

ОСОБА_10 , яка була матір`ю відповідача ОСОБА_2 , за рахунок продажу власного майна (предмета іпотеки) - погасила кредит за доньку в сумі 303 000 грн. 00 коп.

Залишок, після сплати ОСОБА_10 , становить 106 800 грн. 00 коп., що є спільною сумісною власністю подружжя та підлягає поділу між ними в рівних частках.

Таким чином, 409 800,00 грн. становить 100% майна.

303 000,00 грн. становить 73,94% майна сплачених матір`ю ОСОБА_2 - ОСОБА_8 , за рахунок продажу іпотечного майна.

106 800,00 грн. - становить 26,06% майна, що підлягає поділу як спільна сумісна власність

53 400,00 грн. - становить 13%, частка кожного у спільному сумісному майні.

Отже, ідеальна частка квартири ОСОБА_2 складає 87/100, а частка квартири ОСОБА_4 складає 13/100.

Статтею 60 СК України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Разом з тим, у частині 7 статті 57 СК України зазначено, якщо у придбання майна вкладені крім спільних коштів і кошти, що належали одному з подружжя, то частка у цьому майні, відповідно до розміру внеску, є його особистою приватною власністю.

Отже, належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна.

Застосовуючи положення ст. 60 СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

Разом з тим, як роз`яснив Верховний Суд України у постанові від 24.05.2017 року у справі № 6- 843цс17, критеріями, які дозволяють надати майну статусу спільної сумісної власності є: час набуття такого майна; кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття); мета придбання майна, яка дозволяє надати йому правовий статус спільної власності подружжя.

При цьому, встановлена ст. 60 СК України презумпція спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу, може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку.

В такому випадку тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Однак, незважаючи на те, що в матеріалах справи містяться належні та допустимі докази того, що частина коштів, витрачених на купівлю спірної квартири, а саме 303 000 грн. 00 коп., не є спільним майном подружжя в розумінні вищенаведених положень законодавства, суд першої інстанції, не з`ясувавши походження коштів, дійшов помилкового висновку про можливість її поділу між сторонами, виходячи з правил рівності часток подружжя в спільному майні, визнавши за позивачем право власності на Ѕ частину квартири АДРЕСА_1 .

Крім того, задовольняючи позовні вимоги шляхом визнання за позивачем права власності на Ѕ частку спільного майна, суд першої інстанції не визначив правовий статус іншої частини квартири, що, в свою чергу, суперечить вимогам ст.ст.60, 61, 70, 71 СК України, які суд застосовував при вирішенні даного спору. Натомість, вирішуючи спір про поділ майна подружжя, слід визначитися з розміром часток і у резолютивній частині рішення вказати за ким і в якому розмірі визнається право власності на об`єкт рухомого чи нерухомого майна.

В свою чергу, пунктом 2 частини 1 статті 374 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи (частини 1, 2 статті 376 ЦПК України).

Отже, ухвалене судом рішення, у зв`язку неправильним застосуванням норм матеріального права, підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 374, 376, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , подану від її імені та в її інтересах адвокатом Молодою Оленою Михайлівною - задовольнити.

Рішення Вишгородського районного суду Київської області від 29 січня 2019 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про визнання права власності на частку квартири, в порядку поділу майна подружжя - скасувати.

Ухвалити нове судове рішення.

Позов ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про визнання права власності на частку квартири, в порядку поділу майна подружжя - задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_3 , паспорт громадянина України серія НОМЕР_4 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 ) право власності на 13/100 частки квартири АДРЕСА_1 .

Визнати за ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_5 , паспорт громадянина України серія НОМЕР_6 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 ) право власності на 87/100 частки квартири АДРЕСА_1 .

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту може бути оскаржена до Верховного Суду.

Повний текст постанови складений 10 червня 2019 року.

Суддя-доповідач М.І. Оніщук

Судді В.А. Шебуєва

Г.В. Крижанівська